Справа № 158/2426/25
Провадження № 1-кп/0158/164/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2025 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

потерпілого - ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці кримінальне провадження №0000457 від 18.07.2025 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, працюючого водієм, не одруженого, раніше не судимого,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, -

в с т а н о в и в :

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів", до правоохоронних органів відносяться - органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, органи доходів і зборів, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до п. 2, 5 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція, відповідно до покладених на неї завдань, виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення, а також здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події.

Відповідно до ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника ТЦК або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

Відповідно до п. 5 постанови Кабінету Міністрів України №1456 від 29.12.2021 року, «Про затвердження Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану» - право на проведення перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян надано відповідним уповноваженим особам Національної поліції, СБУ, Національної гвардії, Держприкордонслужби, ДМС, Держмитслужби та Збройних Сил, які визначені в наказі коменданта.

Відповідно до п. 49 та п. 51 постанови Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024 року, «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» - у період проведення мобілізації (крім цільової) уповноважені представники територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейські, а також представники Держприкордонслужби мають право вимагати у громадян чоловічої статі віком від 18 до 60 років військово-обліковий документ (військово-обліковий документ в електронній формі) разом з документом, що посвідчує особу. Перевірка військово-облікового документа (військово-облікового документа в електронній формі) у громадян чоловічої статі віком від 18 до 60 років може здійснюватися: у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України - представниками органів охорони державного кордону або їх структурних підрозділів Держприкордонслужби; за місцем проживання, роботи, навчання, у громадських місцях, громадських будинках та спорудах, місцях масового скупчення людей, на пунктах пропуску (блок-постах) - уповноваженими представниками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки або поліцейськими.

Наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (надалі - ДПП НПУ) № 1594 о/с від 05.08.2024 старшого сержанта поліції ОСОБА_4 призначено на посаду інспектора взводу №1 роти №2 батальйону управління патрульної поліції у Волинській області.

Упродовж чергування 16.07.2025 року, приблизно о 23:36 годині працівник правоохоронного органу ОСОБА_4 , виконуючи свої службові обов`язки, на стаціонарному пості «Цумань» що в с. Кадище, Луцького району Волинської області зупинив транспортний засіб марки «Mercedes» моделі «Е200», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та в подальшому в ході перевірки документів водія за базою ІПНП було встановлено що останній знаходиться у розшуку ІНФОРМАЦІЯ_3 (Костопіль) від 27.06.2025 в категорії «Ухилянт».

Після чого працівник поліції ОСОБА_4 , в свою чергу підійшов до автомобіля «Mercedes» моделі «Е200», реєстраційний номер НОМЕР_1 , двигун якого був заведений, та зупинився напроти водійських дверей вищезазначеного автомобіля, всередині якого, за кермом, перебував ОСОБА_6 , та останній усвідомлюючи, що перед ним знаходиться працівник правоохоронного органу, який виконує свої службові обов`язки, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, діючи з раптово виниклим злочинним умислом, суб`єктивно усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, діючи умисно, протиправно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та його суспільно-небезпечні наслідки, і бажаючи їх настання, перешкоджаючи виконувати законні вимоги працівника поліції, вчиняючи активний супротив працівнику правоохоронного органу під час виконання ним своїх службових обов`язків, раптово почав рух вищевказаного транспортного засобу у бік м. Рівне, та на законні вимоги поліцейського ніяк не реагував, тим самим активно фізично протидіяв законним вимогам поліцейського, перешкоджаючи виконанню ним своїх службових обов`язків.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю. Дав суду показання про те, що дійсно вчинив дане кримінальне правопорушення. Викладені у обвинувальному акті обставини не оспорював. У вчиненому щиро розкаявся, просить суворо не карати.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті, зазначив, що претензій до обвинуваченого не має, не наполягає на суворій мірі покарання.

Враховуючи те, що ОСОБА_6 в повному обсязі визнав свою вину у вчинені інкримінованого йому кримінальному правопорушенні при обставинах, що наведені у обвинувальному акті, беручи до уваги те, що інші учасники судового розгляду не бажають оспорювати фактичні обставини справи, і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши йому положення ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували щодо розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та розглянути акт у спрощеному провадженні.

Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини, його вина у вчиненні встановленого судом кримінального правопорушення повністю доведена доказами, що містяться в обвинувальному акті та матеріалах кримінального провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються, є належними і допустимими.

Обвинувачений ОСОБА_6 правильно розуміє зміст обставин справи і в суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.

Отже, суд дійшов висновку, що своїми умисними діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 342 КК України, тобто опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких злочинів, є злочином проти авторитету державної влади, дані про особу.

Так, ОСОБА_6 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, на диспансерному обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, на даний час правцевлаштований.

Обставинами, які згідно зі ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_6 , суд вважає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

З передбачених ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання, суд не вбачає жодної.

З урахуванням викладеного, характеру і ступеня небезпеки скоєного злочину, що відноситься до категорії нетяжких злочинів, особи обвинуваченого, який вину у вчиненому визнав, щиро розкаявся, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно, працевлаштований, позицію потерпілого, який претензій до обвинуваченого не має, не наполягає на суворій мірі покарання, а також враховуючи конкретні обставини справи, суд призначає ОСОБА_6 покарання необхідне й достатнє для його виправлення, запобігання новим злочинам, і вважає, що виправлення та перевиховання підсудного можливе без ізоляції від суспільства, з обранням покарання в межах санкції статті, за якою він притягується до кримінальної відповідальності.

На думку суду, таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Ухвалою слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 14.08.2025 щодо ОСОБА_6 у цьому кримінальному провадженні обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 2 (два) місяці, який закінчився 14.10.2025.

Підстав для застосування запобіжного заходу ОСОБА_6 , суд не вбачає.

Речові докази відсутні.

Цивільний позов не з`являвся, судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 349, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Ківерцівський районний суд Волинської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, обвинуваченому.

Інші учасники судового провадження мають право копію вироку отримати в суді.

Суддя Ківерцівського районного суду ОСОБА_1