Справа № 650/3087/25
провадження № 1-кс/650/1090/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2025 року слідчий суддя Великоолександрівського районного суду Херсонської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в селищі Велика Олександрівка клопотання ОСОБА_4 в інтересах якої звернулася представник ОСОБА_3 про скасування арешту,

в с т а н о в и в :

Представник заявника звернувся до слідчого судді із вказаним клопотанням в якому просить: скасувати арешт на майно, а саме: транспортний засіб "ВАЗ 2108", 1992 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_2 , який відповідно з реєстраційними даними транспортного засобу серія НОМЕР_3 , належить ОСОБА_4 , накладений ухвалою слідчого судді Великоолександрівського районного суду Херсонської області ОСОБА_1 14.05.2025р; зобов`язати слідчого СВ Бериславського РВП ГУНП в Херсонській області повернути ОСОБА_5 арештоване майно, належне їй на праві власності.

В обґрунтування заявлених вимог представник заявника зазначила, що ухвалою слідчого судді Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 14 травня 2025 року у справі № 650/3087/25, провадження № 1-кс/650/660/25, було накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме на транспортний засіб «ВАЗ 2108», 1992 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_2 , який відповідно до реєстраційних документів серії СТХ № 545865 належить на праві приватної власності ОСОБА_4 .

Як убачається з матеріалів кримінального провадження № 0000972, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 9 травня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 15, частиною четвертою статті 185 Кримінального кодексу України, зазначений транспортний засіб було вилучено 8 травня 2025 року під час проведення огляду місця події на території тимчасового дислокування СПД №1 Бериславського РВП ГУНП в Херсонській області, розташованій у селищі Велика Олександрівка по вул. Театральній, 13. Постановою слідчого транспортний засіб було визнано речовим доказом у межах цього кримінального провадження.

Разом із тим, із наданих матеріалів не вбачається наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що зазначене майно є предметом, знаряддям чи засобом вчинення злочину, отримане злочинним шляхом, підлягає спеціальній конфіскації, або може бути використане для забезпечення цивільного позову чи стягнення неправомірної вигоди з юридичної особи. Матеріали кримінального провадження не містять жодних доказів того, що автомобіль «ВАЗ 2108» має безпосередній стосунок до події злочину чи що існує ризик його втрати, пошкодження або відчуження, які б обґрунтовували необхідність збереження арешту.

Крім того, представник заявника зазначає, що ОСОБА_4 не є підозрюваною, обвинуваченою або іншою особою, до якої можуть бути застосовані заходи кримінально-правового характеру. Вона є законним власником транспортного засобу, що підтверджується відповідними реєстраційними документами. Таким чином, арешт майна, яке належить третій особі, у даному випадку був накладений без достатніх правових підстав і фактично обмежує її право власності, гарантоване статтями 41 Конституції України та 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також представник наголошує, що станом на день подання клопотання всі необхідні слідчі (розшукові) дії з використанням вказаного автомобіля проведені, експертизи за його участі не призначались і не проводяться, необхідність у подальшому забезпеченні речового доказу відсутня. З огляду на це відпала потреба у подальшому застосуванні арешту.

Відповідно до частини другої статті 174 Кримінального процесуального кодексу України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді за клопотанням іншого власника або володільця майна, якщо буде доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Отже, враховуючи наведені обставини, відсутність підстав для подальшого обмеження права власності законного власника, а також те, що мета арешту, передбачена частиною другою статті 170 КПК України, досягнута, представник заявника вважає, що подальше збереження арешту є безпідставним та таким, що порушує права ОСОБА_4 . У зв`язку з цим просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 14 травня 2025 року, та зобов`язати слідчого Бериславського районного відділу поліції ГУНП в Херсонській області повернути зазначений транспортний засіб законному власнику.

На судовому засіданні представник заявниці пояснила, що арешт накладено на транспортний засіб, який належить ОСОБА_4 , котра не є фігурантом кримінального провадження. Вона також зазначила, що відносно чоловіка заявниці - ОСОБА_6 - складено обвинувальний акт, і розгляд справи призначено на 4 листопада 2025 року. Однак ці обставини не перешкоджають скасуванню арешту, оскільки необхідність у його подальшому застосуванні відпала, усі слідчі дії проведено, експертизи не призначались, а транспортний засіб належить іншій особі, яка не має процесуального статусу підозрюваної чи обвинуваченої у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до частини першої, пункту 7 частини другої статті 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження, що застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, є арешт майна.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію після закінчення строку її дії, скасування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до частини десятої статті 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Положення частини першої статті 174 КПК України закріплюють право власника майна, який не є учасником кримінального провадження звертатись до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту майна.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 174 КПК України встановлено, що одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження прокурор скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації, а суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна та скасує його також у випадку закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Відповідно до частини другої статті 214 та пункту 1 частини другої статті 283 КПК України досудове розслідування починається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та завершується закриттям кримінального провадження.

Відповідно до частини першої статті 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Пунктом 13 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 квітня 2013 року № 223-559/0/4-13 «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження» встановлено, що розгляд питання щодо скасування заходів забезпечення кримінального провадження здійснюється у порядку, передбаченому статтями 147, 158, 174 КПК України. Слідчий суддя скасовує ці заходи забезпечення лише у випадках: визнання доводів особи, яка не була присутня при прийнятті рішення про накладення грошового стягнення, щодо безпідставності застосування такого заходу обґрунтованими. Рішення за результатами розгляду клопотання про скасування ухвали про накладення грошового стягнення оскарженню не підлягає; надходження від підозрюваного/обвинуваченого, його захисника, законного представника, іншого власника чи володільця майна клопотання про скасування повністю або частково арешту майна, якщо зазначені особи: 1) не були присутні при розгляді питання про арешт майна; 2) доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба; 3) доведуть, що арешт накладено необґрунтовано.

Аналіз наведених положень законодавства свідчить про те, що після вжиття слідчим суддею такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, за клопотанням власника майна або його володільця, в тому числі, який не є учасником кримінального провадження, слідчим суддею може бути ухвалено рішення про його скасування, в разі якщо його подальша дія не відповідає меті досягнення дієвості відповідного кримінального провадження.

Слідчий суддя встановив, що у провадженні слідчого відділення Бериславського районного відділу поліції ГУНП в Херсонській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000972 від 9 травня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України.

Згідно з матеріалами провадження, у ході проведення огляду місця події 8 травня 2025 року на території тимчасового дислокування СПД №1 Бериславського РВП ГУНП в Херсонській області було вилучено транспортний засіб «ВАЗ 2108», 1992 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_4 . Постановою слідчого транспортний засіб було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, а ухвалою слідчого судді від 14 травня 2025 року накладено арешт із забороною користування та розпорядження.

Із наданих суду матеріалів вбачається, що відносно чоловіка заявниці - ОСОБА_7 - складено обвинувальний акт, який скеровано до суду для розгляду по суті, а судовий розгляд призначено на 04 листопада 2025 року. Таким чином, досудове розслідування у кримінальному провадженні завершено, а справа перебуває на розгляді суду.

Разом із тим, у матеріалах провадження наявна постанова слідчого про визнання вказаного автомобіля речовим доказом, що свідчить про те, що арешт було накладено з метою забезпечення збереження такого речового доказу до завершення судового розгляду. Доказів, що автомобіль повернуто власниці або що він втратив статус речового доказу, надано не було.

Таким чином, на теперішній час арешт майна продовжує забезпечувати досягнення мети кримінального провадження у розумінні ст. 170 КПК України - збереження речового доказу, який підлягає дослідженню судом під час розгляду обвинувального акту. Судовий розгляд ще не розпочато, відповідно підстави для скасування арешту у зв`язку з відпадінням потреби у його застосуванні відсутні.

Крім того, відповідно до вимог ч. 2 ст. 174 КПК України обов`язок доведення обставин, що свідчать про необґрунтованість арешту або відпадіння необхідності у його подальшому застосуванні, покладається на особу, яка подала клопотання. Представником заявниці таких доказів суду не надано. Не подано також жодних документів, які б підтверджували, що транспортний засіб втратив значення речового доказу або що існує інша можливість забезпечення його збереження без застосування арешту.

Також, у даному випадку питання про долю речових доказів, відповідно до положень пункту 12 частини першої статті 368 КПК України, має вирішуватись судом під час ухвалення вироку.

Норма цієї статті є імперативною та прямо передбачає, що саме у вироку суд зобов`язаний визначити, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами. Отже, питання про збереження, повернення, конфіскацію або знищення речових доказів вирішується виключно після всебічного та повного дослідження обставин справи у судовому розгляді і ухвалення кінцевого рішення - вироку.

Така процесуальна послідовність забезпечує дотримання принципів змагальності сторін і безпосередності дослідження доказів судом. Лише після оцінки судом усіх доказів у сукупності, у тому числі й речових, можна визначити, чи мають вони значення для кримінального провадження, чи втратили це значення, і яке рішення щодо них необхідно ухвалити.

Таким чином, до ухвалення вироку питання про скасування арешту речового доказу не може бути вирішене, якщо цей доказ продовжує перебувати у матеріалах кримінальної справи та має доказове значення. Винятки допускаються лише у виключних випадках, коли сторона захисту доведе, що такий арешт є очевидно безпідставним або майно втратило статус речового доказу.

Також, у цій справі встановлено, що автомобіль «ВАЗ 2108», 1992 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , безпосередньо використовувався у вчиненні кримінального правопорушення, у якому обвинувачується її чоловік ОСОБА_7 .

Як убачається з обвинувального акта, 8 травня 2025 року ОСОБА_7 , рухаючись на зазначеному автомобілі з причепом, прибув до села Давидів Брід Бериславського району Херсонської області, де, діючи за попередньою змовою зі своїм знайомим ОСОБА_8 , використав автомобіль для перевезення та вивезення з місця події сталевих тросів, які належать АТ «Херсонобленерго».

Саме на цьому транспортному засобі та причепі обвинувачений пересувався до місця вчинення злочину, перевозив викрадене майно та залишав місце події. Таким чином, автомобіль «ВАЗ 2108» був знаряддям злочину, оскільки використовувався для його реалізації забезпечував можливість перевезення краденого майна та сприяв досягненню злочинної мети.

Враховуючи ці обставини, транспортний засіб обґрунтовано визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки він зберігає на собі сліди кримінального правопорушення та має доказове значення для встановлення фактичних обставин справи, передбачених обвинувальним актом. Його арешт спрямований на забезпечення збереження речового доказу до моменту розгляду справи по суті.

Отже, автомобіль був не лише об`єктом власності третьої особи, а й безпосереднім засобом вчинення інкримінованого злочину, що підтверджує його значення для судового дослідження доказів. Питання щодо подальшої долі цього транспортного засобу зокрема можливості повернення власнику або застосування спеціальної конфіскації має бути вирішене судом під час ухвалення вироку, відповідно до пункту 12 частини першої статті 368 КПК України.

У зв`язку з цим, слідчий суддя дійшов висновку, що підстави для скасування арешту відсутні, а клопотання не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 309, 369, 371, 372 КПК України, слідчий суддя,-

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 в інтересах якої звернулася представник ОСОБА_3 про скасування арешту відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя __________________ ОСОБА_1