Справа № 304/2331/25 Провадження № 1-кс/304/842/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2025 року м. Перечин

Слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання заступника начальника СВ відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_7 на підставі матеріалів кримінального провадження, внесених до ЄРДР за № 0000147 від 24 липня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Перечин Перечинського району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , неодруженого, з професійно-технічною освітою, офіційно не працевлаштованого, громадянина України, раніше не судимого,

про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

У С Т А Н О В И В :

заступник начальника СВ ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з даним клопотанням на підставі матеріалів кримінального провадження, внесених до ЄРДР за № 0000147 від 24 липня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України про застосування відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Клопотання мотивує тим, що слідчим відділенням відділення поліції № 1 здійснюється досудове розслідування вказаного кримінального провадження за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, в ході якого встановлено, що у невстановлений час та місці у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на організацію незаконного переправлення осіб призовного віку від 23 до 60 років, яким обмежено виїзд через Державний кордон України, всупереч обмежень, що встановлені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» з корисливих мотивів.

Вказує, що на виконання такого умислу ОСОБА_8 розробив злочинну схему, за якою особи призовного віку від 23 до 60 років за його сприяння, яке у свою чергу виразилося у наданні усних інструкцій, порад та вказівок, організації доставки до місць незаконного перетину державного кордону України, потрапляли до країн Європейського союзу. У подальшому залучив до цього злочину ОСОБА_4 , роль якого полягала у безпосередньому супроводі осіб через лісовий масив на околиці міста Перечин до місця незаконного перетину кордону поза межами пунктів пропуску, за грошову винагороду.

Зазначає, що ОСОБА_8 , будучи організатором, перебуваючи у невстановленому місці, за грошову винагороду у розмірі 4 000 доларів США, за попередньою змовою з ОСОБА_4 , у невстановлений досудовим розслідування час та спосіб підшукав громадянина України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця Запорізької області, якому наказав будь-яким чином до 05 жовтня 2025 року прибути до міста Ужгорода, де поселитися та очікувати його подальших вказівок, а також мати при собі 4 000 доларів США. Після цього ОСОБА_8 , на виконання злочинного плану замовив приміщення бані «У Баєва», що у місті Перечин по вул. Покровській, та 11 жовтня 2025 року сказав ОСОБА_9 , який діяв під контролем правоохоронних органів, прибути до міста, де зустрів останнього біля ресторану «Реторта» на транспортному засобі марки «ВАЗ 2108», р/н НОМЕР_1 , та поселив його у вказаному приміщенні, наказавши очікувати і нікуди не виходити.

Пізніше того ж дня ОСОБА_8 разом з ОСОБА_4 вдвох провели з ОСОБА_9 детальний інструктаж, повідомивши, що перетин відбудеться 12 жовтня 2025 року близько 08.00 год, коли вони проведуть його до околиці лінії державного кордону та покажуть напрямок, за яким йому слід буде рухатися та пройти самому декілька кілометрів, а у разі виявлення прикордонними нарядами сказати, що вони не знайомі і збирають гриби.

Відтак, 12 жовтня 2025 року близько 09.00 год ОСОБА_8 та ОСОБА_4 посадили ОСОБА_9 до автомобіля марки «ВАЗ 2108», р/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_8 , де з ними перебував також ОСОБА_10 , який не був обізнаний про їх злочинні наміри, та де по дорозі ОСОБА_9 передав ОСОБА_8 грошові кошти у сумі 4 000 доларів США, які останній повинен був розділити з ОСОБА_4 , однак близько 10.15 год в урочищі «Кодабино» міста Перечин на напрямку 198 прикордонного знаку за 5 000 м до Державного кордону України вони були затримані правоохоронними органами.

Слідчий зазначає, що 12 жовтня 2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 322 КК України, а саме незаконне переправлення осіб через державний кордон України, сприяння його вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів, вчинене щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Вважає, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме повідомленням про кримінальне правопорушенням, протоколами допиту свідка ОСОБА_9 , протоколами пред`явлення особи для впізнання, протоколами огляду речей і предметів (у тому числі мобільних телефонів, сім-карт) та іншим належно зібраним процесуальним масивом.

Вказує, що стороною обвинувачення зібрано достатньо доказів, які б підтверджували існування окремих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема того, що підозрюваний ОСОБА_4 з метою ухилення від відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування/суду; знищити, приховувати або спотворити речі і документи, що мають істотне значення; усвідомлюючи неминучість покарання за вчинення даного злочину може незаконно впливати на свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Так, існування зазначених ризиків слідчий обґрунтовує встановленими фактичними обставинами, зокрема тяжкістю покарання, усвідомлюючи яке ОСОБА_4 може переховуватися від суду, при тому, що підозрюваний обізнаний зі способами безконтрольного переміщення поза пунктами пропуску, має навички використання месенджерів для координації та орієнтується на місцевості поблизу державного кордону; також існує ризик знищення, приховування або спотворення речей і документів, що мають істотне значення, оскільки наразі тривають заходи з локалізації та вилучення повного масиву інформації, пов`язаної з організацією незаконного переправлення, а підозрюваному можуть бути відомі місця схову та способи доступу до відповідних даних і предметів; також вважає підтвердженим ризик впливу на свідків, оскільки свідок ОСОБА_9 надав викривальні показання, які безпосередньо вказують на ОСОБА_4 як координатора перевезення та супроводу до кордону, при цьому слідству необхідно встановити інших свідків та очевидців, а також невстановлених співучасників, чому підозрюваний може перешкодити; окрім цього фактичні дані свідчать про структурований характер протиправної діяльності з чітким розподілом ролей організатор, виконавець-супровідник, інструктаж, заздалегідь визначені маршрути, технічні засоби подолання перешкод, що створює реальний ризик продовження злочинної діяльності та залучення нових осіб у разі відсутності ізоляційного запобіжного заходу.

Крім цього слідчий вважає, що існують додаткові обставини, які підсилюють ризики за ст. 177 КПК, оцінені відповідно до ст. 178 КПК, а саме характер і ступінь тяжкості інкримінованого діяння, який є тяжким злочином з корисливим мотивом та посягає на встановлений порядок охорони державного кордону в умовах воєнного стану; спосіб вчинення з використанням засобів конспірації, планування маршрутів та заздалегідь підготовленого транспортного засобу; реальна сума неправомірної вигоди у розмірі 4 000 США, що за курсом НБУ станом на 12 жовтня 2025 року є еквівалентом понад 160 000 грн; вчинення діяння під час дії воєнного стану, що з огляду на суспільний інтерес до питань обороноздатності, мобілізації та прикордонної безпеки, підсилює суспільно-небезпечний характер обвинувачення.

Відтак ініціатор клопотання вважає, що наведені обставини не дають можливості органу досудового розслідування звернутися до слідчого судді з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, а відтак враховуючи суспільну небезпечність кримінального правопорушення, що ставиться йому у провину, сторона обвинувачення вважає, що підозрюваному слід обрати запобіжний захід виключно у вигляді тримання під вартою, при цьому не визначаючи розмір застави, а у разі встановлення визначити такий розмір із застосуванням таких обов`язків, які б унеможливили переховування, вплив на свідків та втручання у доказову базу.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 вказане клопотання підтримав та просив задовольнити з наведених у ньому підстав, вважав ризики повністю обґрунтованими та такими, що об`єктивно існують. Щодо можливості визначення підозрюваному як виконавцю, який не надавав засобів до незаконного переправлення, альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави вважав, що розмір такої не може бути меншим 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні проти клопотання заперечила, вважаючи ризики нічим не підтвердженими, а підозру необґрунтованою, оскільки її підзахисний не має мети переховування, знищити речі не зможе, оскільки всі причетні допитані, мобільні телефони вилучені, а ризик впливу на свідків є надуманим. Просила врахувати, що її підзахисний хворіє, про що надала суду відповідні документи, а відтак вважала цілком достатнім застосувати стосовно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, при цьому вказувала, що заявлений прокурором розмір застави є непосильним для її підзахисного.

У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника.

Слідчий суддя, заслухавши позиції учасників розгляду, вивчивши матеріали клопотання, прийшов до такого висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також наявність ризиків, передбачених цим Кодексом.

На підставі матеріалів клопотання встановлено, що органом досудового розслідування слідчим відділенням відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області з 24 липня 2025 року здійснюється розслідування у кримінальному провадженні № 0000147 з правовою кваліфікацією за ч. 3 ст. 332 КК України, за отриманими даними про здійснення громадянином ОСОБА_11 за попередньою змовою з іншими невстановленими особами, незаконного переправлення громадян України, а саме чоловіків призовного віку, які не мають підстав для виїзду за межі території України, через державний кордон до Словацької Республіки поза встановленими пунктами пропуску в межах Ужгородського району за грошову винагороду у розмірі 4 000 доларів США з особи.

Як видно з матеріалів клопотання, 24 липня 2025 року до органу досудового розслідування з НОМЕР_2 прикордонного загону ДПС України надійшло повідомлення про виявлення кримінального правопорушення № 05.7/471 від 24.07.2025, за яким оперативно-розшуковою групою (з місцем дислокації населений пункт Перечин) прикордонного оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації населений пункт Великий Березний) ГОРВ НОМЕР_2 прикордонного загону отримано фактичні дані про організацію незаконного переправлення осіб призовного віку з метою ухилення від мобілізації, через Державний кордон України до країн Європейського Союзу в межах Ужгородського району Закарпатської області. За наявною інформацією, до організації вказаної протиправної діяльності причетний громадянин України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований: АДРЕСА_2 . Відомо, що ОСОБА_8 за попередньою змовою з іншими наразі не встановленими особами, здійснює незаконне переправлення громадян України (чоловіків призовного віку, які не мають законних підстав для виїзду з території України) через державний кордон до Словацької Республіки поза встановленими пунктами пропуску за грошову винагороду в розмірі 4 000 доларів США з однієї особи.

Дванадцятого жовтня 2025 року в лісовому масиві урочища «Кодабино» на околиці міста Перечин за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, було затримано (особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення) громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого того ж дня було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Вищезазначені обставини, на думку сторони обвинувачення, обумовлюють наявність обґрунтованої підозри щодо причетності ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, з чим слідчий суддя погоджується, виходячи з такого.

Наявність обґрунтованою підозри є умовою законності застосування запобіжного заходу.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

Так, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 , виходячи лише з фактичних обставин, які містяться в поданих слідчому судді матеріалах, вислухавши пояснення самого підозрюваного, слідчий суддя прийшов до висновку про наявність обґрунтованої підозри причетності ОСОБА_4 до кримінального правопорушення за викладених у клопотанні обставин.

Слідчий суддя погоджується із доводами прокурора, що повідомлена ОСОБА_4 підозра станом на час розгляду цього клопотання повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості», яка відображена у п.175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», зокрема термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990). Тобто факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Дослідивши надані стороною обвинувачення докази, з урахуванням доводів сторони захисту, слідчий суддя прийшов до переконання, що вони є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра». Тобто наведені стороною обвинувачення докази із розумною достатністю та вірогідністю пов`язують підозрюваного ОСОБА_4 з кримінальним правопорушенням на даному етапі досудового розслідування. В подальшому такі обставини мають бути перевірені та оцінені в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні.

Викладене узгоджується з позицією, що відображена Європейським судом з прав людини у п. 184 рішення Великої Палати у справі «Мерабішвілі проти Грузії» (Merabishvili v. Georgia) від 28.11.2017, заява № 72508/13, «обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри, не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку».

Слідчий суддя звертає увагу, що на даній стадії кримінального провадження не вирішує питання правильності кваліфікації дій підозрюваного, наявності в діянні особи складу кримінального правопорушення та винуватості особи у вчиненні такого правопорушення, які вирішуються судом при ухваленні вироку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 368 КПК України, а лише встановлює наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, що може слугувати підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, на підставі поданих стороною обвинувачення до клопотання матеріалів.

Так, 12 жовтня 2025 року за протоколом огляду, об`єктом якого була лісова місцевість в урочищі «Кодабино» на околиці населеного пункту Перечин за координатами 48.7487163, 22.4903719, виявлено автомобіль марки «ВАЗ 21083», р/н НОМЕР_1 , білого кольору, та чотирьох осіб чоловічої статі, серед яких ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_2 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , а також ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканець АДРЕСА_3 .

Того ж дня у тому ж місці органом досудового розслідування проведено огляд автомобіля марки «ВАЗ 21083», р/н НОМЕР_1 , білого кольору, де у салоні на килимку позаду водійського сидіння виявлено грошові кошти у сумі 3 900 доларів США у кількості 39 банкнот, серед яких дев`ять банкнот з відповідними серіями та номерами, на решті 30 банкнотах серії та номінали відсутні, однак наявні написи «Souvenir».

Допитаний органом досудового розслідування свідок ОСОБА_9 вказав на ОСОБА_8 як особу, яка організовувала його незаконне переправлення через державний кордон України, надавала вказівки та поради, а також ОСОБА_4 , який разом з ОСОБА_8 сприяв незаконній організації його переправлення, що підтверджується наявними у матеріалах клопотання протоколами допиту свідка та пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12 жовтня 2025 року. Крім цього, про свою згоду, після тривалих вмовлянь ОСОБА_8 , вказати напрямок та місце, де можна перетнути державний кордон, зазначав у своїх показах й сам підозрюваний ОСОБА_4 .

За вказаних вище обставин слідчий суддя вважає підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, обґрунтованою, а докази можливої причетності ОСОБА_4 до вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення достатніми.

Слідчий суддя наголошує, що на цій стадії досудового розслідування встановлено нижчі критерії до стандарту доказування, які зобов`язують слідчого суддю з`ясувати лише наявність достатніх доказів, які виправдовують необхідність здійснення досудового розслідування та пов`язаних з ним заходів забезпечення кримінального провадження. Ці критерії не передбачають обов`язку детальної перевірки та аналізу кваліфікації кримінального правопорушення та встановлення вини конкретної особи.

Слід наголосити, що стандарт доказування «обґрунтована підозра» обмежує міру, до якої слідчий суддя може оцінювати обставини, відомості про які надані сторонами. Ті докази, які б під час судового розгляду могли б бути приводом для розумного сумніву, під час оцінки обґрунтованості підозри не переконують слідчого суддю в іншому.

За наведених вище обставин та з огляду на стадію кримінального провадження слідчий суддя відхиляє доводи захисника щодо необґрунтованості повідомленої ОСОБА_4 підозри.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1 статті 177 КПК).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Під час перевірки наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України у кримінальному провадженні № 0000147 від 24 липня 2025 року відносно підозрюваного ОСОБА_4 , слідчий суддя прийшов до таких висновків.

Сторона обвинувачення у поданому клопотанні зазначила про наявні ризики, передбачені пунктами 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризик переховування від органу досудового розслідування або/та суду обумовлюється серед іншого можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

Злочин, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 , є тяжким та передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності. При цьому відповідно до вимог ст. 75 КК України, норма про звільнення від відбування покарання з випробуванням застосована бути не може.

Поряд з цим варто врахувати, що при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») 31315/96 від 25.04.2000, Страсбурзький суд визнав достатнім мотивування чеських судів, що прийняли рішення про тримання під вартою з огляду в тому числі на те, що заявникові загрожувало відносно суворе покарання.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Смірнова проти Росії» (Smirnova v. Russia № 71362/01 від 21.07.2003), суд зазначив, що при визначенні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя потрібно враховувати особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Слідчий суддя вважає, що прокурором доведено наявність ризику можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, який ґрунтується на тяжкості інкримінованого ОСОБА_4 злочину, який відповідно до ст. 12 КК відноситься до категорії тяжкого злочину, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 9 років, а також безальтернативним застосуванням додаткових покарань. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Варто зазначити, що у рішенні ЄСПЛ по справі «Бессієв проти Молдови» суд вказав, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність же покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Наведені вище обставини дають підстави стверджувати про наявність достатніх ризиків для втечі з метою ухилення від кримінальної відповідальності та переховування від органів досудового розслідування та суду підозрюваного ОСОБА_4 , чому, на думку слідчого судді, не зможе запобігти соціально стримуючий фактор у виді наявності постійного місця проживання.

Щодо заявленого слідчим ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, то слідчий суддя вважає, що такий ризик також існує.

Так, наразі у кримінальному провадженні триває досудове розслідування, отже, продовжується збір фактичних даних, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин вчинення кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_4 .

Підозрюваний, володіючи інформацією про кримінальне провадження відносно нього, обставини, які є предметом доказування у кримінальному провадженні, може безперешкодно знищити речі і документи, які мають значення для кримінального провадження, в тому числі, що стосуються невстановлених фігурантів кримінального правопорушення, на яких вказує у клопотанні слідчий, однак які ще не виявлені органом досудового розслідування.

Наразі органом досудового розслідування ще не встановлені всі обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема всі учасники вчинення правопорушення, інші можливі епізоди вчинення аналогічних злочинів, оскільки свідок ОСОБА_9 під час його допиту показав, що дізнався про ОСОБА_8 від знайомого « ОСОБА_12 », який нещодавно здійснив незаконний перетин та вже перебуває за кордоном, місця перебування інших речей, предметів та документів, які можуть бути визнані речовими доказами у кримінальному провадженні. Обізнаність підозрюваного ОСОБА_4 , який діяв разом з підозрюваним ОСОБА_8 щодо місцезнаходження таких речей і документів свідчить про наявність у нього можливості знищити, сховати або спотворити їх.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України).

В свою чергу, частиною 11 ст. 615 КПК України визначено, що показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації. Показання, отримані під час допиту підозрюваного, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо у такому допиті брав участь захисник, а хід і результати проведення допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації.

Так, відповідно до п. 16 ч. 1 ст. 7 КПК України, безпосередність дослідження показань є загальною засадою кримінального провадження та повинна застосовуватися за загальним правилом, можливість використання показань, зафіксованих за допомогою технічних засобів відеофіксації, передбачена ч. 11 ст. 615 КПК України, застосовується лише як виключення. При цьому, показання свідків, безпосередньо досліджені в суді, мають пріоритет над показаннями, отриманими у порядку ч. 11 ст. 615 КПК України.

За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Також слідчий суддя погоджується з ініціатором клопотання, що обставини кримінального правопорушення, зокрема його тривалість, а також згода ОСОБА_4 на вмовляння ОСОБА_8 про участь у незаконному переправленні можуть свідчити про можливість вчинення ним інших кримінальних правопорушень.

Слідчий суддя також приймає до уваги мотив та спосіб вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, що мало місце в умовах воєнного стану, наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості, а також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

За таких обставин зазначені в клопотанні слідчого ризики, передбачені п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України слідчий суддя вважає обґрунтованими та переконливими.

Щодо інших обставин, які враховуються при обранні запобіжного заходу, а саме за змістом ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі ті, що перелічені у п. п. 1-12 цієї статті.

Дослідивши надані стороною обвинувачення відомості, слідчий суддя під час застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу враховує, що він станом на момент розгляду даного клопотання досяг 36-річного віку, є громадянином України, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, офіційно ніде не працює, родини не створив, хворіє на гіпертензивну хворобу з переважним ураженням серця із серцевою недостатністю; відомостей репутацію та майновий стан підозрюваного слідчому судді не надано.

Стосовно можливості інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК, слідчий суддя прийшов до такого висновку.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу (ч. 1 ст. 183 КПК України).

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК).

Приймаючи до уваги вищенаведені ризики, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, який є тяжким злочином, слідчий суддя прийшов до висновку про неможливість обрання підозрюваному іншого більш м`якого запобіжного заходу.

На переконання слідчого судді обрання відносно ОСОБА_4 іншого більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, застави або домашнього арешту не зможе запобігти встановленим ризикам та може негативно відобразитися на здійсненні досудового розслідування.

При цьому слідчий суддя враховує прохання сторони захисту у судовому засіданні про застосування відносно ОСОБА_4 домашнього арешту, однак зазначає, що більш м`який запобіжний захід з великою вірогідністю не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування ОСОБА_4 під вартою за станом здоров`я, будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою стороною захисту слідчому судді не надано.

В той же час слідчий суддя вказує на те, що висловлені в ухвалі слідчого судді висновки за результатами розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень (ст. 198 КПК України).

При вирішенні питання про розмір застави, який необхідно визначити підозрюваному, слідчий суддя враховує таке.

Як встановлено вище, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, тобто тяжкого кримінального правопорушення, а тому враховуючи положення п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо нього, за загальним правилом, має визначатися у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього (частина 4 статті 182 КПК України).

Водночас визначені у ч. 5 ст. 182 КПК України мінімальні і максимальні розміри застави дають можливість досягти мети запобіжного заходу без обмеження права на свободу та особисту недоторканність. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Отже, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, що є завідомо непомірним для цієї особи та призводить до неможливості виконання застави.

При визначені розміру застави необхідно врахувати: обставини кримінального правопорушення; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, стан здоров`я, встановлені ризики, передбачені статтею 177 КПК; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Доцільним є також врахування висновків ЄСПЛ у рішенні від 13.01.2022 у справі «Істоміна проти України», де Європейський Суд зауважив, що відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК слідчий суддя визначає розмір застави «з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього».

Далі Суд зазначив, що застава має на меті не гарантування відшкодування шкоди, завданої у справі, а передусім забезпечення явки особи в судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватися залежно від особи, про яку йдеться, з урахуванням її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду. В ЄСПЛ наголосили, що суд повинен так само обережно й ретельно розглядати питання про застосування застави, як і вирішувати, чи є необхідним продовження тримання особи під вартою. Сума шкоди може бути одним з факторів, що виправдовує вищий розмір застави, але лише в поєднанні з іншими критеріями серйозністю злочину, ризику втечі та ін.

В даному випадку Суд вирішив, що національним судом було залишено без аналізу аргументи заявника, що визначена сума застави є надмірною, жодним чином не було досліджено питання про пропорційність суми застави, а рішення прийняте тільки з огляду на один критерій суму шкоди, завданої у справі. На основі такого висновку Європейський Суд установив порушення Україною § 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини.

Тож за наведених обставин слідчий суддя дійшов висновку, що заставу слід установити в розмірі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 90 840 грн, оскільки саме такий розмір застави є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і таким, що не суперечить позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу бажання порушувати покладені на нього процесуальні обов`язки.

На переконання слідчого судді такий розмір застави не є завідомо непомірним для підозрюваного ОСОБА_4 та разом з покладеними на нього обов`язками, про що йтиметься далі, забезпечуватиме належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігатиме існуючим ризикам і таким, що не суперечить положенням ч. 5 ст. 182 КПК та вимогам статей 178, 182, 183 КПК.

При прийнятті рішення слідчий суддя також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час розгляду клопотання сторонами не заявлялися клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки суду.

Згідно з ч. 5 ст. 194 КПК України якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, та які передбачені пунктами 1-9 частини 5 статті 194 КПК України.

Слідчий суддя переконаний, що з метою мінімізації ризиків, встановлених у судовому засіданні, а також запобігання позапроцесуальній поведінці підозрюваного, необхідним є покладення на нього обов`язків відповідно до положень ч. 5 ст. 194 КПК України, що з урахуванням обставин кримінального провадження, мають найменший вплив на реалізацію прав і свобод підозрюваного, отже таке втручання є розумним і співмірним для цілей цього кримінального провадження, з урахуванням його стадії.

В той же час слідчий суддя зазначає, що положеннями ч. 7 ст. 194 КПК України встановлено, що обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців.

Керуючись ст. 5 п. 1 підпункт «с» Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини, ст. 29 Конституції України, ст. 177, 183, 186, 193, 194, 196-198, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В :

клопотання заступника начальника СВ відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_7 на підставі матеріалів кримінального провадження, внесених до ЄРДР за № 0000147 від 24 липня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, про застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Перечин Перечинського району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, а саме до 10 грудня 2025 року (включно) із визначенням застави у розмірі 30 (тридцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає суму 90 840 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок) грн.

У разі внесення застави, у порядку ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) прибувати до заступника начальника СВ відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_6 , прокурора чи суду за їх першою вимогою;

2) повідомляти заступника начальника СВ відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_6 , прокурора чи суд про зміну місця проживання;

3) не відлучатися за межі населеного пункту, в якому підозрюваний проживає без дозволу слідчого, прокурора;

4) здати на зберігання до відповідного органу міграційної служби за місцем реєстрації свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному та заставодавцю, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави.

Дата закінчення дії ухвали 10 грудня 2025 року.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя:ОСОБА_1