Справа № 191/2698/25
Провадження № 1-кп/191/207/25
У Х В А Л А

іменем України

10 лютого 2026 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника потерпілої - ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області, кримінальне провадження за №0000332 від 09.03.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.1 ст.289, ч.3 ст.135 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000332 від 09.03.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.1 ст.289, ч.3 ст.135 КК України.

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження застосування обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так як на даний час не відпали ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду будучи обізнаним про суворість покарання, може незаконно впливати на потерпілу та свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Представник потерпілої ОСОБА_4 клопотання прокурора підтримав.

Обвинувачений ОСОБА_5 в у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора щодо продовження йому строку тримання під вартою, просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт. Крім того просив суд здійснити йому медичне обстеження у лікарні, оскільки має проблеми зі здоров`ям, а в установі де він знаходиться йому не можуть встановити діагноз.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав позицію свого підзахисного, оскільки вважає, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, жодним чином не обґрунтовані, просив застосувати до його підзахисного запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. Також подав до суду клопотання про надання дозволу конвоювати його підзахисного ДУ ВК (№4) до лікувального закладу для проведення медичного обстеження останнього за фактом скарг на стан здоров`я, оскільки ОСОБА_5 не однократно заявляв про погіршення стану свого здоров`я, а саме сильних болях в животі, а також його помітного набряку. В умовах установи де він тримається, а саме Дніпровська установа виконання покарань (№4) не можуть виявити причину захворювання та надати йому медичну допомогу.

У відповідності з ч. 3 ст. 331 КПК України, суд, незалежно від клопотань, зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою до спливу двомісячного строку застосування судом до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. На теперішній час розгляд кримінального провадження не завершений.

Також, суд ураховує, що згідно ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ст. 177 КПК України).

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При вирішенні заявленого клопотання суд враховує встановлені судом підстави обрання запобіжного заходу, а саме те, що ОСОБА_5 інкримінуються діяння передбачені ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 289, ч. 3 ст.135 КК України за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на значний термін, що свідчить про наявність ризику того, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування/суду, а також впливати на свідків, які на даний час не допитані, так як по кримінальному провадженню тільки розпочато судовий розгляд, оскільки ОСОБА_5 інкримінується 3 кримінальні правопорушення, час вчинення яких різний, що свідчить про схильність останнього до вчинення кримінальних правопорушень.

З урахуванням того, що у даному кримінальному провадженні вказані вище ризики не зменшилися та обставини, що були підставою для взяття обвинуваченого під варту, не змінилися, суд вважає за необхідне продовжити запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою з урахуванням вимог п.5 ч.2 ст.183 КПК України, терміном на 60 днів.

Керуючись ч.4 ст.183 КПК України, враховуючи, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, суддя вважає за необхідне заставу обвинуваченому не визначати.

Щодо клопотання захисника ОСОБА_6 про надання дозволу конвоювати ОСОБА_5 до лікувального закладу для проведення медичного обстеження останнього, суд зазначає наступне.

На підставі статей Конституції України, ст.6 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» людина її життя і здоров`я, честь, гідність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; кожен має право на охорону здоров`я і медичну допомогу; держава створює умови для ефективного і доступного медичного обслуговування; обвинувачений має право на кваліфіковану медичну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря і закладу охорони здоров`я.

Згідно статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», статей 6, 39, 72 Основ законодавства України про охорону здоров`я, особи, узяті під варту, мають право на надання їм медичної допомоги.

Відповідно до пункту 2.3 Розділу ІІ «Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, МОЗ України № 239/5/104 від 10.02.2012, медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО. Під час медичного обстеження особи, узятої під варту, з метою встановлення діагнозу лікар медичної частини СІЗО використовує дані анамнезу, медичної документації, яка долучена до особової справи, результати огляду, дані лабораторних, рентгенологічних і функціональних методів дослідження. За необхідності керівництво СІЗО подає запит до закладу охорони здоров`я, який надавав медичну допомогу особі, узятій під варту, щодо результатів диспансерного, амбулаторного, стаціонарного нагляду або лікування. У випадках, коли лікарі медичної частини СІЗО не можуть самостійно встановити діагноз, начальник медичної частини СІЗО подає запит до керівництва СІЗО щодо направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоров`я.

Пунктом 2.7 Порядку № 239/5/104 передбачено, що у разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Суд вважає, що зволікання з медичним обстеженням і наданням медичної допомоги, тобто обмеження права обвинуваченого ОСОБА_5 на її отримання буде негуманним, нелюдським і таким, що принижує гідність людини поводженням, що в контексті ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є неприпустимим. Отже, для забезпечення обвинуваченому можливості реалізувати своє право на отримання кваліфікованої медичної допомоги в умовах лікувального закладу, включаючи право вільного вибору лікаря та закладу охорони здоров`я, клопотання необхідно задовольнити.

Крім того інші учасники судового засідання не заперечували проти задоволення клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 8, 49 Конституції України, ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.6 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», ст. ст. 177, 178, 317, 331, 350 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , задовольнити.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою продовжити на строк 60 (шістдесят) днів, тобто до 10 квітня 2026 року включно.

Дозволити конвоювати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з Державної установи виконання покарань до лікувального закладу для проведення медичного обстеження у лікарів за фактом скарг і надання відповідної медичної допомоги (можливого рецепту ліків).

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1