Справа № 711/2704/24
Номер провадження 1-кп/711/178/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2025 року м.Черкаси

Придніпровський районний суд м.Черкаси в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Придніпровського районного суду м.Черкаси кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003900 від 25.11.2023, стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Черкаси, Черкаської області, громадянина України, з неповною вищою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, який на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей не має, депутатом, учасником бойових дій не являється, не є особою з інвалідністю, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальноих правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.1 ст.361 КК України,

ВСТАНОВИВ:

17.11.2023 о 10:38 год., ОСОБА_5 , перебуваючи в місті Черкаси, в районі обслуговування базової станції ПрАТ «Київстар» по вул. Сумгаїтській, 10, більш точного місця не встановлено, умисно, розуміючись на тонкощах банківської системи, зокрема щодо надання послуг клієнтам АТ КБ «ПриватБанк», без дозволу власника, видаючи себе за клієнта банку ОСОБА_6 , використовуючи власний мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 6А», ІMEI: НОМЕР_1 з сім-карткою мобільного оператора ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_2 , із встановленим додатком «Приват24» здійснив вхід до облікового запису від імені потерпілого ОСОБА_6 , увівши у вікні для входу у додаток фінансовий номер телефону потерпілого № НОМЕР_3 , далі натиснув на напис «забули пароль?», після чого на мобільний телефон потерпілого ОСОБА_6 марки «Redmi 9А» (М2006С3LG) із сім-карткою мобільного оператора ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_4 , що знаходився в руках у ОСОБА_5 , надійшов дзвінок від банку АТ КБ «ПриватБанк», через який він підтвердив вхід в обліковий запис у мобільному додатку «Приват24» потерпілого ОСОБА_6 , в результаті чого ОСОБА_5 отримав повний доступ до банківських рахунків потерпілого ОСОБА_6 , відкритих у АТ КБ «ПриватБанк», що призвело до несанкціонованого втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем, що відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність» є банківською таємницею.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.361 КК України, як несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем.

ОСОБА_5 , у період часу із 21:58 год. 18.11.2023 по 10:03 год. 19.11.2023, перебуваючи в місті Черкаси, в районі обслуговування базової станції ТОВ «лайфселл» по вул. Надпільна, 248, більш точного місця не встановлено, в умовах воєнного стану, що запроваджений Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затверджений Верховною Радою України, в подальшому продовжений, умисно, таємно, шляхом обману та вчинення незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, без дозволу власника видаючи себе за клієнта банку ОСОБА_6 , використовуючи мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 9А» (М2006С3LG), ІMEI: НОМЕР_5 та сім-карткою мобільного оператора ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_3 , які належать потерпілому ОСОБА_6 , здійснив вхід до облікового запису у додатку «Приват24» від імені потерпілого ОСОБА_6 , після чого здійснив ряд операцій із переказу грошових коштів із банківського рахунку потерпілого ОСОБА_6 , відкритого у АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_6 , (банківська картка № НОМЕР_7 ), а саме:

- 18.11.2023 року о 21.58 год. переказ коштів через DPAY*FAVBET.UA, Dnipro в сумі 200 грн. на рахунок ОСОБА_5 в АТ КБ «Приватбанк» НОМЕР_8 ;

- 18.11.2023 року о 22.34 год. переказ коштів через DPAY*FAVBET.UA, Dnipro в сумі 200 грн. на рахунок ОСОБА_5 в АТ КБ «Приватбанк» НОМЕР_8 ;

- 19.11.2023 року о 02.45 год. переказ коштів через DPAY*FAVBET.UA, Dnipro «в сумі 200 грн. на рахунок ОСОБА_5 в АТ КБ «Приватбанк» НОМЕР_8 ;

- 19.11.2023 року о 05.08 год. переказ коштів через DPAY*FAVBET.UA, Dnipro в сумі 200 грн. на рахунок ОСОБА_5 в АТ КБ «Приватбанк» НОМЕР_8 ;

- 19.11.2023 року о 09.45 переказ коштів в сумі 30 149,00 грн. на персональну банківську картку АТ «Універсалбанк» № НОМЕР_9 , що належить ОСОБА_5 ;

- 19.11.2023 року о 09.47 переказ коштів в сумі 30 149,00 грн. на персональну банківську картку АТ «Універсалбанк» № НОМЕР_9 , що належить ОСОБА_5 ;

- 19.11.2023 року о 09.51 переказ коштів в сумі 30 149,00 грн. на персональну банківську картку АТ «Універсалбанк» № НОМЕР_9 , що належить ОСОБА_5 ;

- 19.11.2023 року о 09.57 переказ коштів в сумі 30 149,00 грн. на персональну банківську картку АТ «Універсалбанк» № НОМЕР_9 , що належить ОСОБА_5 ;

- 19.11.2023 року о 10.03 переказ коштів в сумі 30 149,00 грн. на персональну банківську картку АТ «Універсалбанк» № НОМЕР_9 , що належить ОСОБА_5 , чим завдав потерпілому ОСОБА_6 значної шкоди на загальну суму 151545,00 грн., що в 112 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, які в подальшому витратив на власні потреби.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, як шахрайство, вчинене шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, вчинене в умовах воєнного стану, що завдало значної шкоди потерпілому.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.1 ст.361 КК України визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованих йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушень, викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності і він їх у повному обсязі підтверджує. Пояснив, що він знає, що в Україні воєнний стан. Перебуваючи в місті Черкаси, без дозволу потерпілого, видаючи себе за клієнта банку, з власного мобільного телефону, із встановленим додатком «Приват24» здійснив вхід до облікового запису від імені потерпілого ОСОБА_6 , в результаті чого він отримав повний доступ до банківських рахунків потерпілого, відкритих у АТ КБ «ПриватБанк». Потім без дозволу потерпілого видаючи себе за клієнта банку ОСОБА_6 , використовуючи мобільний телефон та сім-карткую мобільного оператора ПрАТ «Київстар», які належать потерпілому, здійснив вхід до облікового запису у додатку «Приват24» від імені потерпілого, після чого здійснив ряд операцій із переказу грошових коштів із банківського рахунку потерпілого, відкритого у АТ КБ «ПриватБанк» на свою банківську картку АТ «Універсалбанк», які в подальшому витратив на власні потреби.

Просив врахувати, що під час досудового розслідування він усвідомив та повністю визнав свою провину, зробивши для себе належні висновки, засуджує свою поведінку. Добровільно відшкодував потерпілому завданий збиток. Просив вибачення у потерпілого за вчинене. У скоєному щиро розкаявся та просив суворо не карати, надавши шанс на виправлення.

Потерпілий ОСОБА_6 подав до суду заяву про проведення судового засідання без його участі. Жодних претензій до обвинуваченого не має, завдані збитки йому відшкодовано в повному обсязі. Просив призначити обвинуваченому покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Врахувавши наведене, запитавши думку присутніх учасників кримінального провадження, які не заперечили щодо проведення судового засідання за даної явки, суд, відповідно до положень ст.325 КПК України визнав за можливе з`ясувати всі обставини кримінального провадження за відсутності належно повідомленого потерпілого.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованих йому органом досудового слідства кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, роз`яснивши йому положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, вислухавши думку прокурора, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає під примусом.

Це узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, покази якого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.4 ст.190 КК України - шахрайство, вчинене шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, вчинене в умовах воєнного стану, що завдало значної шкоди потерпілому та за ч.1 ст.361 КК України - несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р. зі змінами від 06.11.2009 р., особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, конкретні обставини їх скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінальних правопорушень. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190 та ч.1 ст.361 КК України, які відповідно ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину (ч.4 ст.190 КК України) та кримінального проступку ( ч.1 ст.361 КК України), дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, даних про притягнення обвинуваченого до адміністративної відповідальності за 2025 рік суду не надано, офіційно не працевлаштований, характеризується за місцем проживання задовільно, на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей не має, не є особою з інвалідністю, на консультативному та диспансерному нагляді у лікаря нарколога не перебуває, амбулаторну психіатричну допомогу у лікаря психіатра м. Черкаси не одержує, добровільно відшкодував завданий потерпілому збиток, щиро розкаявся у вчиненому.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно зі ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку.

При цьому, суд враховує, що щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся, вибачався за вчинене та висловлювала жаль з приводу вчиненого, добровільно відшкодував потерпілому завданий збиток, критично оцінював свої дії та готовий нести відповідальність за вчинене, що також свідчить про те, що особа розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро кається, дійсно бажає виправити ситуацію, що склалася з його вини.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальні правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєні кримінальні правопорушення призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а також враховуючи ступень тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, їх наслідків, особи обвинуваченого, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, поведінку обвинуваченого після вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, який усвідомлюючи свою провину, зробивши належні висновки, дав критичну оцінку своїм діям, а також враховуючи думку потерпілого, суд вважає за необхідне відповідно до вимог ст.50 КК України, на підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень призначити покарання у виді позбавлення волі, що буде достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та з урахуванням вищевикладених обставин по справі, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, шляхом звільнення від відбування покарання з випробовуванням, згідно ст. 75 КК України, встановивши іспитовий строк, а також вважає необхідним покласти на обвинуваченого обов`язки відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України.

Підстав для застосування ст. 69 КК України чи приписів ст. 69-1 КК України, до обвинуваченого, суд не вбачає, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані.

Призначення ОСОБА_5 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст.50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.

У даному кримінальному провадженні ухвалою слідчого суді від 29.02.2024 щодо обвинуваченого був обраний запобіжний захід у виді домашнього арешту, який на час постановлення вироку закінчився. Враховуючи те, що під час судового розгляду клопотань про продовження обраного запобіжного заходу від учасників судового провадження на розгляд суду не надходили, а тому підстав передбачених ст.ст.177, 178 КПК України для продовження обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Згідно ч.4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 08.02.2024 накладений арешт на майно, вилучене 06.02.2024 в ході проведення обшуку, а саме на: мобільний телефон марки «Samsung», модель А50, із сім-карткою № НОМЕР_10 , ІМЕІ 1: НОМЕР_11 ; ІМЕІ 2: НОМЕР_12 ; ноутбук марки «Asus», модель К75V, с/н С6NОСJ304931266 із зарядкою; карткотримач номер № НОМЕР_13

Із змісту ухвали встановлено, що цей захід забезпечення кримінального провадження застосовано з метою збереження речових доказів. Мета вказаного заходу досягнута, арешт з метою забезпечення цивільного позову не накладався і таке клопотання до суду не надходило, тому є всі підстави для скасування арешту на майно.

Цивільний позов у встановленому законом порядку в даному кримінальному провадженні потерпілим не заявлений, що не позбавляє права останнього відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України звернутися до суду з відповідним позовом у порядку цивільного судочинства.

Питання речових доказів у кримінальному провадженні підлягає вирішенню в порядку ст. 100 КПК України. Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст.7, 100, 368-371, 373, 376, 392, 395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.1 ст.361 КК України та призначити йому покарання

- за ч.4 ст.190 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

- за ч.1 ст.361 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не обирати.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 08.02.2024 на майно, вилучене 06.02.2024 в ході проведення обшуку, а саме на: мобільний телефон марки «Samsung», модель А50, із сім-карткою № НОМЕР_10 , ІМЕІ 1: НОМЕР_11 ; ІМЕІ 2: НОМЕР_12 ; ноутбук марки «Asus», модель К75V, с/н С6NОСJ304931266 із зарядкою; карткотримач номер № НОМЕР_13

Речові докази по кримінальному провадженню:

- мобільний телефон марки «Samsung», модель А50, із сім-карткою № НОМЕР_10 , ІМЕІ 1: НОМЕР_11 ; ІМЕІ 2: НОМЕР_12 ; ноутбук марки «Asus», модель К75V, с/н С6NОСJ304931266 із зарядкою; карткотримач номер № НОМЕР_13 , які передано на зберігання до камери зберігання речових доказів Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області, повернути законному володільцю, після набрання законної сили вироком суду;

- банківську картку № НОМЕР_14 , яка зберігається в матеріалах кримінального провадження, залишити в матеріалах провадження протягом всього часу їх зберігання.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м.Черкаси протягом 30 днів - учасниками процесу з дня його проголошення.

Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч.2 ст.395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Згідно ст.376 ч.6 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1