справа № 462/2507/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2026 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові судовий розгляд у кримінальному провадженні №0000616 з розгляду обвинувального акта про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Червоноград (на даний час м.Шептицький) Львівської області, українця, громадянина України, із вищою освітою, розлученого, який має на утриманні двох дітей 2011 і 2014 рр. народження, офіційно непрацевлаштованого, без зареєстрованого місця проживання та який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190, ч.4 ст.190 КК України,

встановив:

ОСОБА_5 , в один із днів січня 2021 року (більш точний час не встановлено), спілкуючись в телефонному режимі із ОСОБА_8 , шляхом обману, переконав останнього у тому, що він може придбати для нього за кордоном та доставити в Україну вживаний автомобіль марки «BMW», моделі «X5», 2017 року випуску, на вигідних для ОСОБА_8 умовах за кошти в сумі 42800 дол. США, які мав надати йому потерпілий, при цьому не маючи наміру виконувати вказану обіцянку. ОСОБА_8 , будучи введений в оману ОСОБА_5 , погодився на його пропозицію.

Продовжуючи свій злочинний задум, 27.02.2021 року близько 12.00 год., ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів, в особистих інтересах, з метою особистого незаконного збагачення, перебуваючи в ресторані «На озері», що на вул.Повітряній, 2Б у м.Львові, шляхом обману, під вигаданим приводом придбання за кордоном для ОСОБА_8 вживаного автомобіля марки «BMW», моделі «X5», 2017 року випуску, та доставки його на територію України, отримав від потерпілого ОСОБА_8 в якості завдатку грошові кошти в сумі 17000 дол. США, що станом на 27.02.2021 року відповідно до курсу НБУ становить 474810 грн., якими розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди на суму 474810 грн., яка в двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення, що відповідно до примітки ст.185 КК України є великим розміром.

Окрім цього, ОСОБА_5 , продовжуючи свої злочинні дії спрямовані на вчинення шахрайства відносно ОСОБА_9 , в один із днів січня 2022 року (більш точний час не встановлено), спілкуючись в телефонному режимі із потерпілим, шляхом обману, переконав останнього у тому, що він може придбати для нього за кордоном та доставити в Україну вживані автомобілі, а саме автомобіль марки «Renault» моделі «Trafik» та два автомобілі марки «Volkswagen» моделі «Toureg» на вигідних для ОСОБА_9 умовах за кошти у сумі 59100 дол. США, які мав надати йому потерпілий, при цьому не маючи наміру виконувати вказану обіцянку. ОСОБА_9 , будучи введений в оману ОСОБА_5 , погодився на його пропозицію.

Продовжуючи свій злочинний задум, в період часу з 05.01.2022 року по 14.01.2022 року, ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів, в особистих інтересах, з метою особистого незаконного збагачення, шляхом обману, повторно, під вигаданим приводом придбання за кордоном для ОСОБА_9 вживаних автомобілів марки «Renault», моделі «Trafik», марки «Volkswagen», моделі «Toureg», та доставки їх на територію України, за допомогою фінансової спілки «Евроломбард» отримав від потерпілого ОСОБА_9 декількома платежами грошові кошти в сумі 59100 дол. США, що відповідно до курсу НБУ становить 1633020 грн., а саме 05.01.2022 року ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: м.Львів, вул.Коновальця, 103, отримав грошові кошти в сумі 5600 дол. США, що станом на 05.01.2022 року, відповідно до курсу НБУ становить 153720 грн.; 12.01.2022 року, перебуваючи за адресою: м.Львів, вул.Костюшка, 5, отримав грошові кошти в сумі 18500 дол. США, що станом на 12.01.2022 року, відповідно до курсу НБУ становить 508750 грн., та 14.01.2022 року, перебуваючи за адресою: м.Львів, вул.Костюшка, 5, отримав грошові кошти в сумі 35000 дол. США, що станом на 14.01.2022 року, відповідно до курсу НБУ становить 970550 грн., якими розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму, яка в шістсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення, що відповідно до примітки ст.185 КК України є особливо великим розміром.

Також, ОСОБА_5 , продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на вчинення шахрайства відносно ОСОБА_10 , в один із днів січня 2022 року (більш точний час не встановлено), спілкуючись в телефонному режимі з ОСОБА_10 , шляхом обману переконав останнього у тому, що він може придбати для нього за кордоном та доставити в Україну вживаний автомобіль марки «BMW», моделі «X3», 2017 року випуску, на вигідних для ОСОБА_10 умовах за кошти у сумі 13400 Євро, які мав надати йому потерпілий, при цьому не маючи наміру виконувати вказану обіцянку. ОСОБА_10 , будучи введений в оману ОСОБА_5 , погодився на його пропозицію.

Продовжуючи свій злочинний задум, 01.02.2022 року, в першій половині дня, ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів, в особистих інтересах, з метою особистого незаконного збагачення, перебуваючи по вул.Загородній, 34, у м.Львові, шляхом обману, повторно, під вигаданим приводом придбання за кордоном для ОСОБА_10 вживаного автомобіля марки «BMW», моделі «X3», 2017 року випуску, та доставки його на територію України, отримав від потерпілого ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 13400 Євро, що станом на 01.02.2022 року відповідно до курсу НБУ становить 425316 грн., якими розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на суму 425316 грн., тобто на суму, яка в двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення, що відповідно до примітки ст.185 КК України є великим розміром.

Окрім цього, продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на вчинення шахрайства відносно ОСОБА_6 , в один із днів січня 2022 року (більш точний час не встановлено), ОСОБА_5 , спілкуючись в телефонному режимі з ОСОБА_6 , шляхом обману переконав останнього у тому, що він може придбати для нього за кордоном та доставити в Україну вживаний автомобіль марки «Volkswagen», моделі «Tiguan», 2018 року випуску, на вигідних для ОСОБА_6 умовах за кошти в сумі 15500 дол. США, які мав надати йому потерпілий, при цьому не маючи наміру виконувати вказану обіцянку. ОСОБА_6 , будучи введений в оману ОСОБА_5 , погодився на його пропозицію.

Продовжуючи свій злочинний задум, 10.02.2022 року близько 16.00 год., ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів, в особистих інтересах, з метою особистого незаконного збагачення, перебуваючи в офісі №410, що на вул.Левандівській, 5а, у м.Львові, здійснюючи свій злочинний задум, шляхом обману, повторно, під вигаданим приводом придбання за кордоном для ОСОБА_6 вживаного автомобіля марки «Volkswagen», моделі «Tiguan», 2018 року випуску, та доставки його на територію України, отримав від потерпілого ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 15500 дол. США, що станом на 10.02.2022 року відповідно до курсу НБУ становить 433535 грн., якими розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_6 матеріальної шкоди на суму 433535 грн., тобто на суму, яка в двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення, що відповідно до примітки ст.185 КК України є великим розміром.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190, ч.4 ст.190 КК України, визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, зокрема щодо вчинення ним шахрайських дії у вказані в обвинувальному акті спосіб, місці та час і щодо зазначених потерпілих. При цьому, від давання показань відмовився.

Також обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав заявлені до нього цивільні позови потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , а щодо цивільного позову потерпілого ОСОБА_6 , то такий визнав частково, не заперечуючи вимоги про відшкодування майнової шкоди і визнаючи частково вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 100000 грн., а іншу частину вимог про відшкодування 100000 грн. моральної шкоди не визнав, посилаючись на безпідставність таких.

Враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорювались фактичні обставини кримінального провадження, з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності такої їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, провів судовий розгляд у порядку, передбаченому даною нормою, окрім оспорюваних обвинуваченим обставин цивільного позову потерпілого ОСОБА_6 в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 100000 грн., щодо яких судовий розгляд проведено у загальному порядку.

Такий порядок судового розгляду кримінального провадження кореспондується з висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові від 16.09.2024 року в справі № 444/870/22 (провадження № 51-2989кмо23), що суд у конкретному кримінальному провадженні на підставі ч.3 ст.349 КПК України має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, у тому числі, у разі часткового заперечення винуватості особи у вчиненні окремого кримінального правопорушення в сукупності кримінальних правопорушень, яке має окрему кваліфікацію або є окремим епізодом кримінального правопорушення, чи невизнання цивільного позову, та в такому випадку щодо цих оспорюваних обставин провести судовий розгляд у загальному порядку, дослідивши докази, які підтверджують або спростовують ці обставини. Такий порядок розгляду кримінального провадження не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, визначені в ч. 1 ст. 91 КПК України.

Таким чином, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому у великих розмірах; у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно, у великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України в редакції, яка була чинною на час вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, та у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно, в особливо великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України в редакції, яка була чинною на час вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, доведена повністю і його дії слід кваліфікувати за ч.3 ст.190, ч.4 ст.190 КК України.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом?якшують і обтяжують покарання.

Положеннями ст.50, 65КК України визначено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Отже, кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання, застосоване до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути справедливим, тобто таким, що відповідає як тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, так і конкретним обставинам його вчинення, а також даним та особливостям особистості винного.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом насамперед питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон (ст.12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння.

Беручи до уваги те, що у ст.12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінального правопорушення, що знаходить своє відображення в санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд у ході призначення покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду на мету і засади його призначення.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винуватого, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Пропорційність дискреційних повноважень суду забезпечується, зокрема, належним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі.

Підставами для судового розсуду в ході призначення покарання є: кримінально-правові відносно визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважувальні норми, у яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, під час врахування пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (ст.66, 67 КК України), визначення «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК України, тощо; індивідуалізація покарання і конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, котра вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта (постанова об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 квітня 2022 року (провадження № 51-536кмо20).

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Суд не вбачає в діях обвинуваченого такої обставини, яка пом`якшує покарання, як щире каяття, виходячи з наступного.

Кримінальний закон, а саме положення ст.66 КК України як одну з обставин, що пом`якшує покарання, визначає щире каяття.

Однак, Кримінальний кодекс України чітко не визначає у чому ж саме полягає таке каяття та яким чином воно має бути висловлено обвинуваченим або які дії останньому слід вчинити для застосування до нього такої пом`якшуючої обставини.

Разом з тим, виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею кримінального правопорушення, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, виявленні жалю з приводу вчиненого, негативно оцінює кримінальне правопорушення, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, сформульованою у постанові від 10.02.2020 року у справі №643/13256/17.

Водночас суд не може формально відноситись до визначення щирості каяття, фактично ототожнювати його з визнанням вини, на чому наголошує Верховний Суд у постанові від 18.09.2019 року в справі №166/1065/18.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненні певного кримінального правопорушення, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків кримінального правопорушення для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані кримінальним правопорушенням збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Однак, у матеріалах кримінального провадження відносно ОСОБА_5 відсутні дані про відшкодування завданих кримінальними правопорушеннями збитків чи дані про те, що обвинувачений намагався будь-яким чином компенсувати матеріальні збитки потерпілим, під час судового розгляду обвинувачений не розкаявся та не відшкодував заподіяну значну майнову шкоду.

Крім того, суд зауважує, саме по собі визнання ОСОБА_5 своєї провини під час судового провадження не вказує, що його зізнання стало результатом тривалого роздуму та підтверджує рішучість стати на шлях виправлення, самоосуд своїх злочинних дій.

Відтак поведінка обвинуваченого не свідчить про відверту негативну оцінку своєї кримінальної поведінки, дійсне засудження своїх вчинків, визнання їхнього антигромадського характеру і готовність нести відповідальність.

А виключно формальне вибачення перед потерпілими через чотири роки після вчинення кримінальних правопорушень та невідшкодування навіть частини спричиненої їм шкоди на час судового розгляду вказує про відсутність у ОСОБА_5 щирого жалю з приводу вчиненого та осуду своїх протиправних дій.

За таких обставин суд не вбачає в діях ОСОБА_5 щирого каяття, яке б поєднувало в собі співчуття або жаль з приводу вчинених кримінальних правопорушень і почуття провини за їх наслідки.

Також, суд не приймає до уваги і вважає необґрунтованими доводи захисника, про визнання такої пом?якшуючої покарання обставини, як активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, з наступних підстав.

Слід зазначити, що активне сприяння розкриттю злочину має місце тоді, коли особа, яка вчинила злочин, своїми діями надає допомогу (сприяє) правоохоронним органам у розкритті злочину, в установленні невідомих їм обставин справи.

Активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, надання допомоги в їх затриманні, видача знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Визнання засудженим своєї вини та надання правдивих показань не підтверджує наявності такої обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07.04.2021 року у справі №263/15605/17.

Також у постанові Верховного Суду від 12.09.2019 року у справі №674/1608/17 вказано, що активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, як обставина, що пом?якшує відповідальність, беззаперечно, має бути активним, тобто певним чином ініціативним.

Активність та ініціативність з боку ОСОБА_5 під час досудового розслідування була відсутня, обвинувачений під час досудового розслідування на виклики слідчого для проведення процесуальних дій не з`являвся, у зв`язку з чим був оголошений в міжнародний розшук, який закінчився екстрадицією, під час досудового розслідування і в ході судового розгляду відмовився від давання показань, а визнання ОСОБА_5 своєї вини під час судового розгляду не підтверджує наявності такої обставини, що пом?якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину.

Таким чином, активне сприяння у розкритті кримінальногоправопорушення не може бути враховане як пом?якшуюча покарання обставинапри призначенні покарання ОСОБА_5 .

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які є тяжким та особливо тяжким злочинами; особу винного, який раніше не судимий (т.4 а.с.49-50), без зареєстрованого місця проживання (т.4 а.с.58), розлучений (т.2 а.с.63-64), має на утриманні двох дітей 2011 і 2014 р.р. народження, на обліку щодо узалежнень та в психоневрологічному диспансері не перебуває (т.4 а.с.57), документально підтверджені дані щодо його захворювань та стану здоров`я (т.4 а.с. 8, 65-68).

Потерпілий ОСОБА_6 та представник потерпілого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 під час судового розгляду зазначили, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі на максимальний строк, передбачений санкцією ч.4 ст.190 КК України.

Суд звертає увагу на те, що думка потерпілих щодо виду та розміру покарання обвинуваченому має враховуватися і враховується судом під час призначення покарання, водночас не є вирішальною для суду.

Зважаючи на зазначені обставини в їх сукупності, враховуючи конкретні обставини вчинених кримінальних правопорушень, зміст мети й мотивів протиправної поведінки, тривалість та інтенсивність протиправної діяльності, наслідки та ступінь суспільної небезпечності скоєних кримінальних правопорушень, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, за ч.3 ст.190 КК України у виді позбавленні волі на строк шість років; за ч.4 ст.190 КК України у виді позбавлення волі на строк девять років з конфіскацією усього майна, що належить йому на праві власності.

Згідно з ч.1 ст.70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

До основного покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, можуть бути приєднані додаткові покарання, призначені судом за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких особу було визнано винною (ч.3 ст.70 КК України).

Відтак, призначивши покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо, обвинуваченому слід визначити покарання на підставі ч.1, 3 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, враховуючи характер та співвідношення тяжкості злочинних діянь, їх наслідки, ступінь суспільної небезпечності скоєних кримінальних правопорушень, - шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, з приєднанням додаткового покарання, призначеного судом за кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.190 КК України.

Підстав для застосування до ОСОБА_5 ст.69, 75 КК України суд не вбачає, з огляду на відсутність у провадженні сукупності обставин, що пом?якшують та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, і за переконання, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

При цьому, на підставі ч.5 ст.72 КК України, згідно якої попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті, та ст.577 КПК України, відповідно до якої час тримання виданої особи під вартою на території запитуваної держави у зв`язку з вирішенням питання про видачу в Україну, а також час її етапування зараховуються до загального строку відбування покарання, призначеного вироком суду України, слід зарахувати ОСОБА_5 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув?язнення за один день позбавлення волі: з дня затримання з метою його видачі (екстрадиції) в Україну 12.09.2024 року до дня набрання даним вироком законної сили.

З огляду на наведене та враховуючи, що попереднє ув`язнення у розумінні положень ст.1 Закону України «Про попереднє ув?язнення» закінчується з моменту набрання вироком законної сили, строк покарання обвинуваченому слід рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Щодо заявлених цивільних позовів ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , то суд зазначає наступне.

Згідно із ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до положень ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Таким чином, суд, при вирішенні цивільних позовів враховує, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позов розглядається в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі.

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК Кодексу майнова шкода, завдана неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайнових прав фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду від 10.08.2022 року у справі № 635/6868/16-ц.

Потерпілим ОСОБА_6 заявлено цивільний позов, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (т.3 а.с.11-13), про стягнення на його користь з обвинуваченого 646815 грн. матеріальної шкоди та 200000 грн. моральної шкоди (т.1 а.с.23-28).

Заявлені вимоги потерпілий обґрунтовує тим, що 10.02.2022 року ОСОБА_5 , під приводом придбання для нього за кордоном та доставки в Україну автомобіля, отримав від нього кошти у розмірі 15500 дол. США. На виконання послуг та на підтвердження отримання ОСОБА_5 коштів між ними було підписано договір про надання послуг. В подальшому, ОСОБА_5 на телефонні дзвінки не відповідав, а на повідомлення відписував нерегулярно, щоразу повідомляючи про якісь причини неможливості доставки автомобіля. Таким чином, ОСОБА_5 шахрайським способом, заволодів його грошовими коштами у розмірі 15500 дол.США, що станом на лютий 2025 року становить 646815 грн. Також зазначив, що крім майнової шкоди йому спричинено й значну моральну шкоду, яка полягає у тому, що він пережив сильний нервовий стрес дізнавшись, що ОСОБА_5 обманув його і не має наміру повертати належні йому кошти. Його стан здоров?я погіршився, внаслідок чого він змушений був приймати заспокійливі ліки протягом тривалого часу. Увесь час, з дня заволодіння коштами та по даний час, він постійно переживає психологічну напругу через те, що ОСОБА_5 не повернув кошти і не має наміру такі повертати.

19.09.2025 року потерпілий ОСОБА_6 подав заяву про збільшення позовних вимог в частині спричиненої йому ОСОБА_5 мораьної шкоди. В обгрунтування заяви зазначив, що дії ОСОБА_5 після кожного судового засідання викликають у нього додаткові переживання та нервові стреси, оскільки поведінка ОСОБА_5 є зверхньою, яка свідчить, що такий взагалі не має наміру повертати кошти потерпілим. Враховуючи викладене, просить стягнути із ОСОБА_5 на його користь 646815 грн. матеріальної шкоди та 200000 грн. моральної шкоди.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 цивільний позов ОСОБА_6 визнав частково, а саме не заперечив щодо стягнення з нього 646815 грн. матеріальної шкоди та 100000 грн. моральної шкоди.

Враховуючи, що судом встановлено неправомірність отримання ОСОБА_5 коштів потерпілого ОСОБА_6 і докази повернення цих коштів відсутні, а, на переконання суду такими діями ОСОБА_5 безумовно спричинено потерпілому ОСОБА_6 моральних страждань, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи характер і глибину моральних страждань, яких зазнав потерпілий ОСОБА_6 , їх тривалість, дійшов висновку про задоволення цивільного позову ОСОБА_6 в повному обсязі.

Потерпілим ОСОБА_10 заявлено цивільний позов про стягнення на його користь з обвинуваченого 630791 грн. матеріальної шкоди та 100000 грн. моральної шкоди (т.2 а.с.77-82).

Завдану шкоду потерпілий ОСОБА_10 обґрунтовує тим, що 01.02.2022 року він передав ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 13400 Євро, оскільки обвинувачений зобов?язався протягом трьох тижнів придбати та доставити йому автомобіль. Починаючи з 22.02.2022 року і до кінця травня 2022 року у нього з ОСОБА_5 відбувалася переписка через додаток «Viber», в якій обвинувачений щоразу повідомляв причини неможливості доставки автомобіля. 01.05.2022 року ОСОБА_5 повідомив йому, що знайшов для нього інший автомобіль, у зв?язку з чим необхідно доплатити ще 4000 Євро. Однак, коли він повідомив, що доплатить лише після того, як ОСОБА_5 доставить автомобіль до м.Львова, обвинувачений перестав виходити на зв?язок та заблокував його номер телефону. Після цього він зрозумів, що ОСОБА_5 не мав наміру виконувати взяте на себе зобов?язання і шахрайським способом заволодів його грошовими коштами у розмірі 13400 Євро, що станом на 02.06.2025 року становить 630791 грн. Через протиправні та злочинні дії обвинуваченого стан його здоров?я суттєво погіршився, він вимушений був звертатися до лікарів за медичною допомогою, приймати заспокійливі ліки протягом тривалого часу. Протягом усього часу, з дня заволодіння обвинуваченим його коштами та по даний час, в його сім?ї постійно виникають конфлікти, він відчуває свою провину у тому, що не спрогнозував наміри ОСОБА_5 . Він постійно переживає психологічну напругу через те, що ОСОБА_5 не повернув кошти і не має наміру такі повертати.

Враховуючи, що судом встановлено неправомірність отримання ОСОБА_5 коштів потерпілого ОСОБА_10 і докази повернення цих коштів відсутні, беручи до уваги, що обвинувачений в повному обсязі визнав цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 , суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи характер і глибину моральних страждань, яких зазнав потерпілий ОСОБА_10 , їх тривалість, дійшов висновку про задоволення цивільного позову ОСОБА_10 в повному обсязі.

Потерпілим ОСОБА_8 заявлено цивільний позов про стягнення на його користь з обвинуваченого 705005 грн. матеріальної шкоди та 250000 грн. моральної шкоди (т.2 а.с.49-58).

Завдану шкоду потерпілий ОСОБА_8 обґрунтовує тим, що згідно домовленостей він передав ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 17000 дол.США., оскільки обвинувачений дуже переконливо запевняв його, що привезе з-за кордону йому автомобіль. З 29.03.2021 року він із ОСОБА_5 спілкувався шляхом переписки у месенджерах, в яких обвинувачений постійно повідомляв причини, через які він не може доставити автомобіль. Таке спілкування із ОСОБА_5 тривало із березня 2021 року по травень 2022 року. В подальшому, поведінка ОСОБА_5 стала насторожувати його, оскільки на телефонні дзвінки він не відповідав, а те, що ним повідомлялося під час переписок почало викликати сумнів у правдивості інформації. З 04.05.2022 року ОСОБА_5 перестав виходити на зв?язок, заблокував його номер телефону та перестав відповідати на його дописи. Тоді він зрозумів, що ОСОБА_5 шахрайським шляхом заволодів його грошовими коштами у розмірі 17000 дол.США, що станом на травень 2025 року становить 414709 грн. Також зазначає, що крім майнової шкоди йому завдано значну моральну шкоду, яка полягає у тому, що він пережив сильний нервовий стрес коли зрозумів, що ОСОБА_5 обманув його. Через деякий час у нього стався повторний нервовий зрив, коли він дізнався, що ОСОБА_5 у такий самий спосіб обманув ще інших людей, живе за рахунок коштів інших осіб, та в подальшому виїхав з України та не мав наміру повертати коштів. Зазначив, що він є особою з ІІ групою інвалідності, однак протягом трьох років змушений був затрачати час та сили, у зв?язку з неодноразовими викликами до ВП №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області. Перелічені негативні явища викликають у нього переживання, страждання, стрес та депресію.

Враховуючи, що судом встановлено неправомірність отримання ОСОБА_5 коштів потерпілого ОСОБА_8 і докази повернення цих коштів відсутні, беручи до уваги, що обвинувачений в повному обсязі визнав цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 , суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи характер і глибину моральних страждань, яких зазнав потерпілий ОСОБА_8 , їх тривалість, дійшов висновку про задоволення цивільного позову ОСОБА_8 в повному обсязі.

Потерпілим ОСОБА_9 заявлено цивільний позов про стягнення на його користь з обвинуваченого 2439057 грн. матеріальної шкоди та 100000 грн. моральної шкоди (т.1 а.с.37-53).

Завдану шкоду потерпілий обґрунтовує тим, що ОСОБА_5 , в період часу з 05.01.2022 року по 14.01.2022 року, шахрайським способом заволодів його грошовими коштами на загальну суму 59100 дол. США. Після отримання коштів обвинувачений не виконав жодних дій, спрямованих на виконання домовленостей. Натомість, припинив виходити на зв?язок, видаляти їхнє листування, змінювати номери телефонів, переховуватися за кордоном. Також, внаслідок шахрайських дій обвинуваченого він втратив не лише значну суму коштів, а й фактично нормальне життя. Додатково ускладнилася ситуація з тим, що зразу після вчинення ОСОБА_5 шахрайських дій, розпочалася повномаштабна війна, і він опинився в окупації, без можливості працювати, без перспектив. При цьому, ОСОБА_5 продовжував його ігнорувати, що посилило його моральний стан. Також, внаслідок злочинних дій ОСОБА_5 у нього виникли конфлікти із дружиною, що призвело до розлучення. Після цього він залишився без бізнесу, фінансової стабільності, без родини, у стані глибокого стресу, при цьому ОСОБА_5 жодного разу не поцікавився наслідками своїх дій та не намагався повернути кошти.

Враховуючи, що судом встановлено неправомірність отримання ОСОБА_5 коштів потерпілого ОСОБА_9 і докази повернення цих коштів відсутні, беручи до уваги, що обвинувачений в повному обсязі визнав цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 , суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи характер і глибину моральних страждань, яких зазнав потерпілий ОСОБА_9 , їх тривалість, дійшов висновку про задоволення цивільного позову ОСОБА_9 в повному обсязі.

На підставі ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Відтак, питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Враховуючи, що у даному кримінальному провадженні ухвалаою слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 21.03.2025 року, з метою забезпечення відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями, було накладено арешт на мотоцикл марки «М, МХ 150V», 2008 року випуску, колір червоний, номер шасі/vin НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , об`єм двигуна 150, номерний знак НОМЕР_3 , та автомобіль марки «Dacia Lodgy», 2012 року випуску, колір сірий, номер кузова/vin НОМЕР_4 , номер двигуна НОМЕР_5 , об`єм двигуна 1461, номерний знак НОМЕР_6 , що належать на праві приватної власності ОСОБА_5 , та ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 03.02.2026 року, з метою забезпечення відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями, було накладено арешт на земельну ділянку, площею 0.0427 га, кадастровий номер :17:000:0116, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 248, яка знаходиться в садівничому кооперативі «Будівельник», адреса на час реєстрації права власності Львівська область, Сокальський район, Поторицька сільська рада, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_11 , тому, з метою забезпечення відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями, суд вважає необхідним залишити без змін накладений арешт на вказане майно до виконання вироку суду в частині вимог цивільних позовів.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З огляду на зазначене, із обвинуваченого ОСОБА_5 підлягають стягненню на користь держави витрати на залучення експертів в розмірі 5975 грн., а саме: за проведення Львівським НДЕКЦ ГУМВС України у Львівській області почеркознавчої експертизи №СЕ-19/114-23/7312-ПЧ від 19.06.2023 року (т.4 а.с.20), оскільки проведення вказаної експертизи було зумовлено розслідуванням вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, обраний обвинуваченому ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 18.02.2025 року і продовжений востаннє ухвалою суду від 22.12.2025 року, слід залишити до вступу вироку в законну силу.

Керуючись ст.100, 124, 174, 183, 194, 368-371, 373-375 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190, ч.4 ст.190 КК України, і призначити йому покарання:

за ч.3 ст.190 КК України - у виді позбавлення волі на строк шість років;

за ч.4 ст.190 КК України - у виді позбавлення волі на строк девять років з конфіскацією усього майна, що належить йому на праві власності.

На підставі ч.1, 3 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк девять років з конфіскацією усього майна, що належить йому на праві власності.

Строк відбуття покарання рахувати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, ст.577 КПК України зарахувати ОСОБА_5 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі - з 12.09.2024 року до дня набрання вироком законної сили.

Обраний обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави - залишити до вступу вироку в законну силу.

Цивільний позов ОСОБА_6 - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 646815 грн. завданої майнової шкоди та 200000 грн. в якості матеріальної компенсації завданої моральної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_10 - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_10 630791 грн. завданої майнової шкоди та 100000 грн. в якості матеріальної компенсації завданої моральної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_8 - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 705005 грн. завданої майнової шкоди та 250000 грн. в якості матеріальної компенсації завданої моральної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_9 - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 2439057 грн. завданої майнової шкоди та 100000 грн. в якості матеріальної компенсації завданої моральної шкоди.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 5975 грн.

Накладені ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 21.03.2025 року арешт на мотоцикл марки «М, МХ 150V», 2008 року випуску, колір червоний, номер шасі/vin НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , об`єм двигуна 150, номерний знак НОМЕР_3 , та автомобіль марки «Dacia Lodgy», 2012 року випуску, колір сірий, номер кузова/vin НОМЕР_4 , номер двигуна НОМЕР_5 , об`єм двигуна 1461, номерний знак НОМЕР_6 , що належать на праві приватної власності ОСОБА_5 , та ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 03.02.2026 року арешт на земельну ділянку, площею 0.0427 га, кадастровий номер :17:000:0116, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 248, яка знаходиться в садівничому кооперативі «Будівельник», адреса на час реєстрації права власності Львівська область, Сокальський район, Поторицька сільська рада, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_11 , залишити в силі до виконання вироку суду в частині вимог цивільних позовів ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Речові докази - DVD-диск з аудіозаписом потерпілого ОСОБА_6 (т.4 а.с.42, 43), оригінал договору про надання послуг від 27.02.2021 року, укладений між потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_5 (т.4 а.с.35, 36-37), оригінал договору №285 від 10.02.2022 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (т.4 а.с.38, 39-41); флешнакопичувачі «D33B29» та «Kingston Travel Exodia», надані потерпілим ОСОБА_9 (т.4 а.с.44-46, 47, 48) залишити в матеріалах судової справи.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м.Львова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя (підпис)

Згідно з оригіналом.

Суддя: ОСОБА_1