Провадження №1-кс/523/6442/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2025 року м. Одеса

Слідчий суддя Пересипського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , в присутності підозрюваного, розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Управління Служби Безпеки України в Одеській області ОСОБА_5 , в матеріалах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідування за № 0000230 від 09.04.2025, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Озерне Ізмаїльського району Одеської область, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 258 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчим відділом Управління СБ України в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000230 від 09.04.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 111, та за підозрою громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 258 КК України.

В ході досудового розслідування було встановлено, що На виконання затвердженої вищим військово-політичним керівництвом Російської Федерації політики ведення підривної діяльності проти України, в середині вересня 2025 року невстановлений представник розвідувального органу Російської Федерації, знаходячись у невстановленому місці на території Російської Федерації або на окупованій Російською Федерацією території України, розробив і почав реалізовувати план вчинення терористичного акту вибуху поблизу будівлі ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_3 , який мав створити небезпеку для життя і здоров`я співробітників ІНФОРМАЦІЯ_2 , інших осіб, заподіяння значної майнової шкоди, настання інших тяжких наслідків, з вищевказаною терористичною метою.

Реалізуючи власний злочинний умисел, направлений ведення підривної діяльності проти України шляхом вчинення на території України терористичних актів, в середині вересня 2025 року невстановлений представник розвідувального органу Російської Федерації в ході спілкування в месенджері (сервісі для обміну голосовими, текстовими повідомленнями і медіафайлами) "Telegram" з громадянином України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який постійно проживав в м. Ізмаїлі Одеської обл., звернувся до ОСОБА_6 з пропозицією і вказівками вчиняти на території м. Ізмаїла Одеської області терористичні акти шляхом вибухів, за грошову винагороду. На вказану пропозицію і вказівки ОСОБА_6 відповів згодою, тим самим вступив з невстановленим представником розвідувального органу Російської Федерації у злочинну змову, направлену на вчинення терористичних актів. При цьому, невстановлений представник розвідувального органу Російської Федерації повідомив ОСОБА_6 , що до його функціональної ролі у вчиненні терористичних актів входитиме виготовлення саморобних вибухових пристроїв з побутових речовин і предметів і їхнє подальше закладення в місця вчинення терористичних актів згідно з його інструкціями і вказівками.

На виконання спільного злочинного умислу, направленого на вчинення в м. Ізмаїлі Одеської області терористичних актів, в кінці вересня 2025 року ОСОБА_6 , діючи за вказівками невстановленого представника розвідувального органу Російської Федерації і згідно з його інструкціями, за невстановлених обставин придбав компоненти для виготовлення саморобного вибухового пристрою, в тому числі корпус вогнегасника (корпус саморобного вибухового пристрою); металеві гайки (уражуючі елементи); клейку стрічку; два електричні запалювачі для приведення в дію піротехнічних виробів (електросірники); два мобільні телефони марки Sigma з сім-картами; компоненти для виготовлення саморобної вибухової речовини бризантної дії; компоненти для виготовлення саморобної ініціюючої вибухової речовини; два пластикові циліндричні корпуси від медичних шприців об`ємом 10 мл.

Із придбаних компонентів ОСОБА_6 у подальшому, знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , виготовив саморобний вибуховий пристрій за наступною схемою: за невстановлених обставин і з невстановлених компонентів виготовив саморобну вибухову речовини бризантної дії, яку, у вигляді сипучої речовини білого кольору, помістив у корпус вогнегасника; за невстановлених обставин і з невстановлених компонентів виготовив саморобну ініціюючу вибухову речовину, яку, у вигляді кристалічної речовини білого кольору, помістив у два пластикові циліндричні корпуси від медичних шприців об`ємом 10 мл; занурив заповнені пластикові циліндричні корпуси від медичних шприців об`ємом 10 мл у саморобну вибухову речовину бризантної дії у корпусі вогнегасника; занурив у саморобну ініціюючу вибухову речовину у двох пластикових циліндричних корпусах від медичних шприців об`ємом 10 мл два електросірники; за допомогою клейкої стрічки прикріпив до корпусу вогнегасника значну кількість металевих гайок в якості уражуючих елементів. Крім того, ОСОБА_6 вивів з двох попередньо придбаних мобільних телефонів марки Sigma з сім-картами проводи, маючи намір у майбутньому, перед закладенням саморобного вибухового пристрою у місце вчинення терористичного акту, згідно з вказівками і інструкціями невстановленого представника розвідувального органу Російської Федерації, з`єднати мобільні телефони за допомогою вказаних проводів з електросірниками, замкнувши таким чином електричну мережу саморобного вибухового пристрою і використовуючи при цьому два мобільні телефони в якості джерела живлення електричної мережи саморобного вибухового пристрою і в якості елемента для приведення його в дію, шляхом здійснення телефонного дзвінка на один із вказаних мобільних телефонів, генерації струму в електричній мережі, послідовного спрацювання електросірників і зрештою послідовного вибуху саморобної ініціюючої вибухової речовини і саморобної вибухової речовини бризантної дії.

При цьому, невстановлений представник розвідувального органу Російської Федерації, під час виготовлення ОСОБА_6 саморобного вибухового пристрою, в ході спілкування з ним, в тому числі по відеозв'язку, в месенджері "Telegram", давав йому детальні інструкції щодо послідовності дій, кількості і пропорції змішуваних речовин, готовності пристрою до вибуху.

У подальшому, виготовлений саморобний вибуховий пристрій ОСОБА_6 зберігав за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , в розрядженому стані (з роз'єднаними мобільними телефонами).

01.10.2025 ОСОБА_6 отримав від невстановленого представника розвідувального органу Російської Федерації вказівку закласти саморобний вибуховий пристрій у визначене ним місце поблизу будівлі ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_3 , попередньо привівши його у заряджений стан, а саме з`єднавши мобільні телефони у електричну мережу саморобного вибухового пристрою (тобто з`єднавши проводи, під`єднані до мобільних телефонів, із електросірниками), після чого повідомити йому номери телефонів сім-карток у вказаних мобільних телефонах, для подальшого здійснення ним телефонного дзвінка на один із мобільних телефонів, приведення в дію саморобного вибухового пристрою і вчинення вибуху. При цьому, невстановлений представник розвідувального органу Російської Федерації в ході спілкування в месенджері "Telegram" направив ОСОБА_6 фотографію місця поблизу будівлі ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_3 , куди слід було закласти саморобний вибуховий пристрій.

Завершуючи спільні протиправні дії по вчиненню терористичного акту, 01.10.2025, приблизно о 19-00 год., ОСОБА_6 , діючи умисно, за попередньою змовою з невстановленим представником розвідувального органу Російської Федерації, на виконання його вказівок і згідно з його інструкціями, маючи умисел на вчинення терористичного акту шляхом вибуху і переслідуючи протиправну мету порушення громадської безпеки, залякування населення, впливу на прийняття органами державної влади і органами місцевого самоврядування, службовими особами цих органів рішень та вчинення дій по згортанню спротиву збройній агресії Російської Федерації проти України, розпочатій у 2014 році, невчинення ними дій по відбиттю російської збройної агресії, привернення уваги громадськості до політичних і ідеологічних поглядів вищого військово-політичного керівництва Російської Федерації щодо знищення державності і суверенітету України, створення хибного інформаційного приводу для російських пропагандистських медіа-ресурсів щодо нібито діяльності на території м. Одеси і Одеської області "російського підпілля" з проросійськи налаштованих політично і ідеологічно громадян України, створення серед населення України суспільної думки по неприйняттю державності України, протидії співробітникам органів військового управління та іншим представникам Сил оборони України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи і бажаючи настання шкідливих наслідків у вигляді порушення громадської безпеки від проявів тероризму, загибелі людей, спричинення ним тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, руйнування і знищення майна, настання інших тяжких наслідків, пішки переніс при собі попередньо виготовлений ним саморобний вибуховий пристрій з місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , до будівлі ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_3 , де мав намір привести його у заряджений стан, закласти його у визначене невстановленим представником розвідувального органу Російської Федерації місце і повідомити йому номери телефонів сім-карток у мобільних телефонах в електричній схемі саморобного вибухового пристрою, з метою його подальшого приведення в дію невстановленим представником розвідувального органу Російської Федерації і вчинення вибуху.

Разом з тим, ОСОБА_6 не встиг привести саморобний вибуховий пристрій у заряджений стан, закласти його у визначене невстановленим представником розвідувального органу Російської Федерації місце і повідомити йому номери телефонів сім-карток у мобільних телефонах в електричній схемі саморобного вибухового пристрою, тим самим не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, з причин, що не залежали від його волі, оскільки 01.10.2025, о 19-28 год., його протиправні дії були припинені співробітниками Управління СБ України в Одеській області.

У зв`язку з викладеними фактичними обставинами, громадянин України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 258 КК України терористичний акт, за ознаками: незакінчений замах на терористичний акт, тобто вчинення вибуху, який створював небезпеку для життя і здоров`я людини і заподіяння значної майнової шкоди та настання інших тяжких наслідків, якщо такі дії були вчинені з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, впливу на прийняття рішень та вчинення або невчинення дій органами державної влади та органами місцевого самоврядування, службовими особами цих органів, привернення уваги громадськості до певних політичних та інших поглядів винного (терориста), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

02.10.2025 ОСОБА_6 затримано в порядку ст.ст. 208, 615 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 258 КК України.

02.10.2025 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 258 КК України.

Слідчим подано клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .

Клопотання вмотивоване тим, що існують ризики, визначені ч.1 ст.177 КПК України, тому просив застосувати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких заходів не зможе запобігти наявним ризикам.

В судовому засіданні прокурор підтримав заявлене клопотання, надавши пояснення аналогічні змісту клопотання.

Захисник просив застосувати заставу при обранні запобіжного заходу.

Слідчий суддя, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання та додатки до нього, приходить до наступного висновку.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Підставою для обрання і надалі продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стали достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 може переховуватися від суду, може знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, що стосуються обставин вчинення кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, експерта у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно практики Європейського суду з прав людини доцільність тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Крім того статтею 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R (80) 11 від 27.06.1980 року «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Крім того, важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція передбачена за злочин, поставлений обвинуваченому в вину, тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії», суд зазначив, що «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться». Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а таким чином підозрюваний усвідомлює тяжкість вчинених діянь, суворість можливого покарання за їх вчинення.

Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 258 КК України, підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме:

- відповіддю ГВ КР Управління СБ України в Одеській області на доручення про проведення слідчих (розшукових) дій (в порядку ст.ст. 40, 41 КПК України) № 65/1/1/4842 від 30.09.2025; повідомленням Ізмаїльського РВ Управління СБ України в Одеській області про кримінальне правопорушення № 65/27/1190 від 01.10.2025 (рапорт уповноваженої особи № 65/27/1189 від 01.10.2025), про обставини вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення;

- протоколом огляду місця події від 01.10.2025, згідно з яким в ході проведення огляду місця події поблизу будівлі ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_3 , у ОСОБА_6 вилучено саморобний вибуховий пристрій, який складався із вищевказаних компонентів;

- долученими до протоколу огляду місця події довідками ВТУ ГУ НП в Одеській області: актом знешкодження вибухових матеріалів або таких, що їх нагадують, № 306 від 01.10.2025; актом перевірки об`єкта на наявність вибухових матеріалів № 778 від 01.10.2025; довідками про категорію небезпечності виявлених вибухових матеріалів №№ 444, 445, 446, 447 від 01.10.2025, в яких спеціалістами-вибухотехніками ВТУ ГУ НП в Одеській області докладно описані компоненти і конструкція саморобного вибухового пристрою;

- вилученим в ході огляду місця події мобільним телефоном ОСОБА_6 : марки SAMSUNG, модель SM-A037F/OS, серійний номер S/N: НОМЕР_1 , ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , в якому наявне листування між ОСОБА_6 і невстановленим представником розвідувального органу Російської Федерації щодо організації, підготовки і вчинення терористичного акту;

- протоколом обшуку від 02.10.2025 за результатами проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого вилучено сировина та інші складові які використовувалися для виготовлення саморобного вибухового пристрою, а також сипучу білу речовину, яка відноситься до 1 категорії небезпечних вибухових речовин;

- показами свідків: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 від 02.10.2025 про обставини вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення;

- іншими матеріалами досудового розслідування у сукупності.

ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, зібрані в ході досудового розслідування докази є вагомими, та у разі визнання його винним, йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої, що згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України дозволяє обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Перебуваючи на свободі, підозрюваний ОСОБА_6 може:

- переховуватися від органів досудового розслідування та суду, в тому числі і на території інших держав, що підтверджується тяжкістю покарання, яке передбачене санкцією статті, за якою йому повідомлено про підозру; проживанням в м. Ізмаїлі Одеської обл., яке розташоване поблизу державного кордону України з Республікою Молдовою і Румунією; відсутністю в нього постійних джерел існування, крім кримінальних; зв`язком з розвідувальним органом держави-агресора Російської Федерації і пов`язаною з цим можливістю незаконно перетнути державний кордон України і переховуватися на території інших держав; обізнаністю із заходами конспірації протиправної діяльності; здобутими за період планування і підготовки до вчинення кримінального правопорушення злочинними навичками;

- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, що підтверджується тим, що досудове розслідування у кримінальному провадженні перебуває на початковій стадії; тим, що всі обставини вчинення кримінального правопорушення на даний час не встановлені; тим, що всі особи, причетні до вчинення кримінального правопорушення, і свідки на даний час не встановлені; тяжкістю покарання, яке передбачене санкцією статті, за якою йому повідомлено про підозру;

- незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, у тому числі на осіб, обізнаних про обставини вчинення кримінального правопорушення, але на даний час не встановлених, що підтверджується тяжкістю покарання, яке передбачене санкцією статті, за якою йому повідомлено про підозру; тим, що всі обставини вчинення кримінального правопорушення на даний час не встановлені; тим, що всі особи, причетні до вчинення кримінального правопорушення, і свідки на даний час не встановлені і не допитані;

- вчинити інше кримінальне правопорушення, що підтверджується метою його протиправної діяльності створення загрози громадській безпеці України; корисливим мотивом; зв`язком з розвідувальним органом держави-агресора Російської Федерації і бажанням виконувати його протиправні вказівки щодо вчинення злочинів проти громадської безпеки; відсутністю в нього постійних джерел існування, крім кримінальних.

Запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, неможливо, зважаючи на вище перелічені ризики.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченому ОСОБА_6 , більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Даних, які б вказували на неможливість застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не встановлено.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно із ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Погоджуючись з прокурором, слідчий суддя виходить з того, що діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (Нечипорук і Йонкало проти України, no. 42310/04, § 219, 21 квітня 2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.-F. проти Німеччини, 27 листопада 1997, § 57).

Висновки органу досудового розслідування щодо причетності підозрюваного до вчинення кримінальних правопорушень, які йому інкримінуються, не є явно необґрунтованими чи очевидно недопустимими, тому слідчий суддя дійшов висновку про доведеність стороною обвинувачення обґрунтованості підозри тією мірою, щоб виправдати застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

За приписами ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 7 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на засадах, в тому числі, верховенства права, згідно якої людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, законності, згідно якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а також забезпечення права на свободу та особисту недоторканність, згідно якої ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Юридична оцінка діяння у межах висунутого обвинувачення належить до кола питань, що вирішуються судом під час ухвалення вироку (пункт другий частини першої статті 368 КПК). Відповідне судове рішення, як передбачено частиною другою статті 371 зазначеного Кодексу, ухвалюється в нарадчій кімнаті. До цього часу висловлювати власну позицію по суті справи, а також вчиняти будь-які дії, що є прямим або опосередкованим проявом такої позиції, суд не вправі, оскільки це може викликати обґрунтований сумнів у його неупередженості.

Таким чином, враховуючи особу підозрюваного, його характеризуючи дані, ризики, які стали підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а також те, що останній підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення, яке має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, є підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 може знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, що стосуються обставин вчинення кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, експерта у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Застосування до підозрюваного іншого запобіжного заходу, за даних обставин суд вважає недоцільним, оскільки більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти зазначеним ризикам та забезпечити належної процесуальної поведінки ОСОБА_6 , а тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого та застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому, відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України - під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини 1 ст. 176 КПК України тримання під вартою.

Відповідно до положення ст. 183 КПК України - під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Враховуючи обсяг підозри у вчиненні особливо тяжких злочинів, з огляду на високий ступінь встановлених ризиків, відсутність вагомих стримуючих факторів, застосування менш суворих запобіжних заходів, зокрема і застави у даному випадку також не зможе забезпечити ефективного уникнення встановлених ризиків, у зв`язку з чим застава не застосовується.

Питання щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину та правильності кваліфікації її дій слідчим суддею при розгляді клопотання не вирішувались, оскільки підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду справи по суті.

Керуючись ст.ст. 131-132, 176-178, 183, 309 КПК України, слідчий суддя-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ Управління Служби Безпеки України в Одеській області ОСОБА_5 , в матеріалах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідування за № 0000230 від 09.04.2025, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб, тобто до 30.11.2025 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1