ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/358/26 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 січня 2026 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисників - адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції) ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , захисника - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 8 грудня 2025 року, якою у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 263-1, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Нікополь Дніпропетровської області, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 263-1, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 5 лютого 2026 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 263-1, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 263-1, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 8 грудня 2025 року було продовжено застосування у відношенні ОСОБА_6 , ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 5 лютого 2026 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання обвинуваченим запобіжного заходу, не зникли, а інші більш м`які запобіжні заходи, є недостатніми для їх запобігання.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову, якою застосувати до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, надати можливість внести заставу, посильну для його майнового стану.

В обґрунтування скарги вказує, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 111 КК України, а саме державна зрада, включає в себе надання представнику іноземної держави допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, а оскільки орган досудового розслідування не зміг встановити особу, яка зареєстрована у додатку «Телеграм» під ім`ям « ОСОБА_10 », а також місцезнаходження цієї особи, тому підстави вважати, що він спілкувався з представником держави - агресора не має.

Також зазначає, що обвинувачення у незакінченому замаху на вчинення терористичного акту є недоречним, оскільки він виготовляв муляж вибухового пристрою, який за хімічними властивостями не міг вибухнути та намірів підірвати в нього не було, він лише бачив вигоду у грошових коштах.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою застосувати до неї запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту та про можливість внесення застави, посильної для її майнового стану.

В обґрунтування скарги вказує, що вона не мала наміру на вчинення терористичного акту, а лише перебувала поряд зі своїм чоловіком під час затримання, жодного спілкування з невстановленою органом досудового розслідування особою, яка зареєстрована у додатку «Телеграм» під ім`ям « ОСОБА_10 » вона не мала, а тому підстав вважати, що вона буде повідомляти вказаній особі про хід досудового розслідування та судового розгляду, доказів не має.

Крім того зазначає, що всі речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вже були вилучені під час обшуку, що унеможливлює їх сховати, спотворити або знищити.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувану ухвалу в частині задоволення клопотання про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати до обвинуваченої ОСОБА_7 більш м`який альтернативний запобіжний захід, а саме у вигляді домашнього арешту цілодобово за адресою: АДРЕСА_1 , або забезпечити запобіжний захід заставою.

В обґрунтування скарги вказує, що обвинувачена має стійкі соціальні зв`язки, має зареєстроване місце проживання, має матір, яка є інвалідом 3 групи, ОСОБА_7 офіційно працевлаштована та раніше не судима.

Зазначає, що ризики не доведені належними та достатніми доказами.

Вважає, що застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобово або забезпечення запобіжного заходу заставою буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченою покладених на неї обов`язків, надасть їй можливість приймати участь у судовому розгляді без ізоляції від суспільства та збереження суспільних зв`язків.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтримали апеляційні скарги без доповнень та просили їх задовольнити.

Захисник - адвокат ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу, без надання доповнень.

Захисник - адвокат ОСОБА_9 підтримав подану ОСОБА_6 апеляційну скаргу та вказав, що обвинувачений має місце проживання, а отже до нього можливо застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді, обвинувачених та їх захисників, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою - наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою щодо обвинувачених, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно останніх.

Перевіряючи доводи клопотань прокурора на предмет продовження ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд правильно встановив, що доводи прокурора в цій частині є обґрунтованими, з чим погоджується і апеляційний суд.

Так, злочини, у яких обвинувачуються ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, суворість можливого покарання за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 111 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_6 - у виді позбавлення волі до 15 років або довічного позбавлення волі, за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 258 КК України, в якому обвинувачуються ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - у виді позбавлення волі від 7 до 12 років.

На переконання колегії суддів, тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку значно підвищують ймовірність ризику переховування від суду.

При цьому, тяжкість покарання не є єдиною підставою для наявності ризику переховування, адже із фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, обвинувачені ймовірно можуть мати зв`язки з представниками іноземної держави, держави-агресора рф, якими можуть скористатися для свого переховування.

Крім того, ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, який також не зменшився, обумовлюється фактичними обставинами, встановленими в обвинувальному акті, зокрема діями обвинувачених, яким передував раніше розроблений ними план та підготовка, що вказує на високу вірогідність до продовження ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кримінальної протиправної діяльності, яка направлена на проведення підривної діяльності проти України.

Більш того, зі змісту обвинувального акту слідує, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у незакінченому замаху на вчинення терористичного акту, тобто останніми було виконано дії, які вони вважали необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено, оскільки обвинувачені були затримані співробітниками УСБУ в Запорізькій області, а отже, будучі на свободі, маючи зв`язки із особами, від яких ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ймовірно отримували завдання та інструкції щодо вчинення терористичного акту, останні можуть продовжити вчиняти дії, які направлені на досягнення мети, зокрема, на закінчення ними вчинення терористичного акту.

Вказані обставини у сукупності свідчать про високий ризик вчинення обвинуваченими інших кримінальних правопорушень або ж продовження ними протиправної злочинної діяльності.

Натомість, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України помилковими, з огляду на їх недоведеність з боку сторони обвинувачення.

Більш того, зазначаючи про вказаний ризик, суд першої інстанції вийшов за межі клопотання прокурора, яким такий ризик не заявлявся.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що не зменшились та продовжують існувати.

Даних про такий стан здоров`я обвинувачених, щоб унеможливлював застосування до них запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час апеляційному суду не надано.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції в цілому були дотримані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Крім того, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо не визначення розміру застави у даному кримінальному провадженні, що узгоджується із положеннями, передбаченими ч. 4 ст. 183 КПК України.

Таким чином, з огляду на встановлені апеляційним судом обставини, інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти встановленим ризикам.

З приводу доводів апеляційних скарг обвинувачених, які фактично зводяться до невинуватості останніх до інкримінованих їм злочинів, то слід зазначити, що апеляційний суд на даному етапі провадження не вправі розглядати ті питання, які суд повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину.

Отже, доводи щодо необґрунтованості обвинувачення та недопустимості зібраних доказів у даному кримінального провадженні, не можуть бути предметом розгляду апеляційним судом під час перевірки ухвали про продовження застосування запобіжного заходу.

Посилання захисника - адвоката ОСОБА_8 на наявність у обвинуваченої ОСОБА_7 місця реєстрації та проживання, наявність стійких соціальних зв`язків, офіційного місця працевлаштування та відсутність судимостей, не можуть свідчити про можливість застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, з огляду на вищевказані обставини та продовження ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Всі інші доводи апеляційних скарг були досліджені судом при продовженні строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданих апеляційних скарг не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 199, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , захисника - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 8 грудня 2025 року, якою у відношенні ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 263-1, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 263-1, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 5 лютого 2026 року включно, залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4