Справа №577/3926/25 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/750/26 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20 листопада 2025 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засудженого за вчинення злочину, передбаченого ст. 336 КК України, -

встановив:

Вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20 листопада 2025 року ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КК України і йому призначено покарання за цим законом у виді трьох років позбавлення волі.

Суд першої інстанції визнав доведеним, що ОСОБА_8 , будучи військовозобов`язаним, придатним за станом здоров`я для проходження військової служби та не маючи правових підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій і передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки, будучи належним чином повідомлений про необхідність явки за повісткою, без поважних причин не прибув за викликом на 18 год. 00 хв. 5 червня 2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 для отримання мобілізаційного розпорядження та вибуття до місць проходження військової служби, тобто свідомо ухилився від призову на військову службу під час мобілізації.

В апеляційній скарзі захисник просила скасувати вирок місцевого суду та ухвалити новий вирок з урахуванням позиції ОСОБА_8 . В обґрунтування скарги захисник послалась на те, що в діях обвинуваченого відсутній прямий умисел на скоєння даного злочину, так як його відмова з`явитись за повісткою була викликана станом здоров`я на підтвердження чого суду були надані медичні документи про те, що він страждає та має ознаки дегенеративних змін у поперековому відділі хребта (остеохондроз, спондилоартроз), протрузії м/х дисків.

Будучи належним чином повідомленим про час і місце апеляційного перегляду, обвинувачений ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився та будь-яких клопотань, у тому числі і про відкладення апеляційного розгляду справи, до суду апеляційної інстанції не подавав. Враховуючи зазначене, а також те, що обвинувачений під час апеляційного перегляду був представлений професійним захисником, яка підтримала апеляційну скаргу, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги у його відсутність відповідно до положень ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені в скаргах доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення на таких підставах.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 , у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені наявними в матеріалах справи та наведеними у вироку доказами, дослідженими в судовому засіданні, яким дана належна оцінка.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України (ухилення від призову за мобілізацією), проявляється в ухиленні від призову на військову службу шляхом дії або так званої змішаної бездіяльності (ухилення від виконання певного обов`язку вчинюється шляхом вчинення певних дій). Ухилення від призову за мобілізацією у формі бездіяльності полягає у неявці до місця, визначеного у повістці або наказі військового комісара, зокрема до військового комісаріату для відправлення до військової частини. Злочин є закінченим з моменту неявки військовозобов`язаного до такого місця.

Суб`єктивна сторона вказаного кримінального правопорушення характеризується прямим умислом, тобто коли військовозобов`язаний усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння (дії чи бездіяльності), передбачав його суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання.

Як убачається з оскаржуваного вироку, місцевим судом встановлено, що ОСОБА_8 є військовозобов`язаним, перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується обліковою карткою військовозобов`язаного та військовим квитком.

За результатами проходження військово-лікарської комісії ОСОБА_8 був визнаний придатним до військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони, що підтверджується дослідженими місцевим судом карткою обстеження та медичного огляду від 5 червня 2025 року та довідкою військово-лікарської комісії від 5 червня 2025 року, складеною відповідно до вимог Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України.

Судом першої інстанції також встановлено, що 5 червня 2025 року уповноваженими військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 та ОСОБА_10 здійснювалась спроба вручення ОСОБА_8 повістки про виклик з метою призову на військову службу під час мобілізації з визначенням часу та місця явки о 18 год. 00 хв. того ж дня. Однак, обвинувачений у присутності вказаних осіб, під відеофіксацію, категорично відмовився від отримання повістки, у зв`язку з чим був складений акт відмови від отримання повістки, зміст якої був оголошений ОСОБА_8 .

Зазначені вище обставини підтверджуються дослідженими судом першої інстанції доказами, зокрема, копією повістки, актом відмови від її отримання, відеозаписом події, показаннями свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які є послідовними, узгоджуються між собою та не містять істотних суперечностей, а також показаннями самого обвинуваченого, який у судовому засіданні не заперечував факту відмови від отримання повістки та подальшої неявки до територіального центру комплектування у визначений час.

Допустимість та достовірність зазначених доказів у апеляційній скарзі не оспорюється.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленим про необхідність явки за повісткою, без поважних причин у визначений день та час до ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився, чим умисно ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги захисника про відсутність у діях обвинуваченого прямого умислу у зв`язку зі станом здоров`я, колегія суддів зазначає таке.

Подані стороною захисту медичні документи щодо наявності у ОСОБА_8 дегенеративних змін у поперековому відділі хребта не спростовують висновку військово-лікарської комісії про його придатність до військової служби та не є доказами, які б свідчили про наявність у нього поважних причин для неявки за викликом. Зазначені документи не підтверджують встановлення обвинуваченому статусу непридатного до військової служби в порядку, передбаченому законодавством.

Крім того, апеляційний суд також звертає увагу й на те, що військово-лікарською комісією обвинувачений не був визнаний повністю придатним, а рішення щодо нього було прийняте відповідно до п. 1.2 глави 1 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби та з урахуванням виявлених в нього захворювань визначено, що військову службу він може проходити виключно в підрозділах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.

Апеляційний суд також враховує, що ОСОБА_8 , висновок військово-лікарської комісії не оскаржував ні в адміністративному, ні в судовому порядку, не звертався із заявами про проходження повторного медичного огляду та не повідомляв орган комплектування про наявність поважних причин для неявки у визначений час.

Крім того, з показань самого обвинуваченого, які він надав під час розгляду справи місцевим судом, вбачається, що мотивами його поведінки були не лише посилання на стан здоров`я, а й небажання проходити військову службу з ідеологічних міркувань, що свідчить про усвідомлений характер його дій та спростовує доводи захисту щодо відсутності прямого умислу.

За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що місцевий суд правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження, надав належну оцінку зібраним доказам у їх сукупності, дотримався вимог ст. 94 КПК України та обґрунтовано дійшов висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України.

З урахуванням обставин встановлених місцевим судом, зокрема, цінність суспільних відносин, на які здійснено посягання, суспільну небезпеку та характер вчиненого протиправного посягання, висновок суду про призначення покарання у виді реального позбавлення волі є обґрунтованим.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли слугувати причиною скасування чи зміни вироку, колегією суддів не встановлено.

З огляду на викладене, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, суд,

постановив:

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20 листопада 2025 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_7 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Повний текст ухвали буде проголошено о 16 год. 50 хв. 3 лютого 2026 року.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4