Справа № 737/759/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/195/26
Категорія - ч.2 ст. 286 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження:

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000263 від 22 лютого 2025 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Куликівського районного суду Чернігівської області від 05 листопада 2025 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Куликівка, Чернігівської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, вдівця, інваліда ІІІ групи, учасника бойових дій, працюючого водієм за цивільно-правовою угодою у ФОП ОСОБА_9 зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України до чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки та покладенням на нього обов`язків відповідно до положень ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтись на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили ухвалено не обирати.

Скасований арешт, накладений ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 лютого 2025 року (справа №751/1797/25, провадження суду № 1-кс/751/567/25), на автомобіль марки «Mercedes-Benz 313CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_10 .

Питання про долю речових доказів і документів вирішено згідно вимог ст. 100 КПК України.

Судом ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що 22 лютого 2025 року о 02 годині 19 хвилин, керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz 313CDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під час руху у селищі Куликівка Чернігівського району Чернігівської області по вул. Садова, у напрямку вул. Вокзальна, при виїзді на вул. Вокзальна та подальшому виконанні маневру повороту праворуч, проявив неуважність, відволікся від керування керованого ним транспортного засобу, відповідно, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, та при виникненні небезпеки для руху у вигляді пішохода, якого об`єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, унаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , який перебував на проїзній частині вул.Вокзальна поблизу домогосподарства №66.

Внаслідок наїзду автомобілем на пішохода ОСОБА_11 , який отримав тілесні ушкодження у вигляді політравми із залученням декількох ділянок тіла: закритої черепно-мозкової травми, синців та саден обличчя, крововиливів у м`які тканини голови, багатоуламкових переломів кісток склепіння та основи черепу, крововиливів під тверду та м`які мозкові оболонки, розривів твердої мозкової оболонки,розміжчення лобних та правої скроневої часток, крововиливів у стовбур мозку та підкіркові структури; закритої травми грудної клітки - синців та крововиливів у м`які тканини правої передньо-бічної поверхні грудної клітки, переломів правих ребер 1-5,7-го, розриву плеври у 5-ому міжребір`ї справа, забоїв правої легені; закритої травми живота - розміжчення вісцеральної поверхні правої долі печінки; синців та саден кінцівок, які у комплексі мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, той помер на місці події.

У даній дорожньо-транспортній пригоді водій ОСОБА_6 порушив вимоги п. 2.3 б (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі), п.12.3 (у разі виникнення небезпеки для руху, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу) Правил дорожнього руху, що знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілого ОСОБА_11 .

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 , доведеність його вини, посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. Просить вирок суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання скасувати, ухвалити новий, яким ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України призначити покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки, якщо він протягом вказаного строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Вважає, що суд, при призначені покарання не дотримався вимог ст. 65 КК України та положень п.п. 1,9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення покарання» №7 від 24.10.2023 року. Зокрема, судом не застосовано до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Хоча суд і врахував обставини, які пом`якшують покарання, характеризують особу обвинуваченого, позицію потерпілого, відшкодування збитків, але це було підставою для застосування положень ст. 75 КК України.

З іншого боку, хоча суд і зважив на відсутність підстав для застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, з огляду на обставини та необережний характер вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, який є професійним водієм та надає послуги з перевезення вантажів, проте суд не достатньо врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_6 та наслідки у вигляді смерті потерпілого, що і свідчить про несправедливість призначеного покарання через м`якість.

В поданих запереченнях на апеляційну скаргу, потерпілий ОСОБА_12 просив залишити вирок суду без змін, як такий, що належним чином обгрунтований, апеляційну скаргу прокурора без задоволення, вказавши на те, що суд першої інстанції врахував усі обставини справи та в достатній мірі захиснив інтереси потерпілого.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав вимоги скарги та наголошував на необхідності призначення додаткової міри покарання обвинуваченому, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти аргументів прокурора, вказуючи, що обвинувачений відшкодував батькам загиблого 300 тисяч. шкоди і кожного місяця виплачує по 40 тисяч в рахунок відшкодування, оскільки загальна сума шкоди визначена в 800 тис. грн., відсутність роботи призведе до втрати можливості виплатити кошти батькам загиблого, який будучи в стані сильного алкогольного сп`яніння, серед ночі сидів на проїзній частині, через що обвинувачений його не побачив та наїхав, винуватість у формі необережності, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Згідно положень ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, вирок суду першої інстанції був постановлений з урахуванням положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

За змістом ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, які пом`якшують і обтяжують покарання.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

При призначенні покарання, суд першої інстанції належним чином врахував усі конкретні обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке, згідно положення ст. 12 КК України, є тяжким злочином, ставлення обвинуваченого до вчиненого злочину та його наслідків, повне та беззастережне визнання вини у вчиненому злочині.

Також судом враховано дані про особу обвинуваченого, його матеріальний стан та стан здоров`я, який є особою з інвалідністю ІІІ групи, має статус учасника бойових дій, офіційно не працевлаштований, проте має дохід від роботи водієм за цивільно-правовими угодами, за місцем проживання характеризується позитивно, а також на його утрниманні перебуває батько покійної дружини ОСОБА_13 , 1943 року народження, інвалід І групи. Крім того, судом ураховано укладення угоди між обвинуваченим та потерпілим про відшкодування моральної шкоди, частина з якої вже відшкодована у значному розмірі в сумі 300 тисяч гривень.

Такі обставини знайшли своє підтвердження і при перевірці матеріалів кримінального провадження в суді апеляційної інстанції. Зокрема, ОСОБА_14 сілищною радою надано довідку про те, що разом з ОСОБА_6 мешкає його тесть ОСОБА_13 , інвалід І групи, та діти обвинуваченого (а.п. 119). Такі обставини підтверджені і довідкою-характеристикою за місцем проживання (а.п. 129).

З іншого боку судом визнано та враховано обставини, які пом`якшують покарання щире каяття та добровільне часткове відшкодування завданої шкоди, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому.

Так, санкцією ч. 2 ст. 286 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк до трьох років або без такого. Отже, зазначена стаття кримінального закону передбачає поряд з основним покаранням можливість як призначити, так і не призначати додаткове покарання.

Отже, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 286 КК України, зазначивши у мотивувальній частині конкретні обставини справи, врахуваши дані про особу обвинуваченого не лише мотивував своє рішення в частині можливості виправлення засудженого без реального відбування покарання, а й окремо мотивував свої висновки при вирішенні питання при непризначенні обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Так, зважаючи на необережний характер вчиненого кримінального правопорушення, приймавючи до уваги особу обвинуваченого та його ставлення до злочину, усвідомлення неправомірності ним своїх дій, а також зважаючи на те, що хоча особа офіційно не працює, проте є професійним водієм і надає послуги з перевезення вантажів на підставі цивільно-правових договорів, а відтак, на переконання суду апеляційної інстанції такий висновок місцевого суду є достатньо аргументованим та відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Більше того, апеляційний суд підкреслює, що не тільки обвинувачений обмежений у виборі офіційного працевлаштування, оскільки є інвалідом ІІІ групи, а й фактично здійснює догляд за особою з інвалідністю І групи, яка мешкає разом з ним, що також має бути враховано при індивідуалізації покарання, яке має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, відповідно до положень ст. 50 КК України.

Також суд апеляційної інстанції враховує і позицію потерерпілого, який заперечував проти додводів прокурора, при цьому зважає, що даним злочином не лише заподіяно шкоду потерпілому, але, в першу чергу, до таких наслідків призвело порушення правил безпеки руху, проте, з урахуванням вказаних вище підстав, колегія суддів не вбачає порушень в діях суду, про які вказує прокурор, а тому відсутні і підстави для задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення.

Зокрема, судом враховано не лише ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, наслідки у вигляді смерті потерпілого, а й обставини справи, у тому числі перебування загиблого на проїзній частині серед ночі у стані сильного алкогольного сп`яніння.

При цьому, колегія суддів підкреслює, що апеляційна скарга не містить виключних обставин або тих, які не були враховані судом, а тому підстав для зміни чи скасування вироку суду в частині призначеного покарання, апеляційний суд не вбачає.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Куликівського районного суду Чернігівської області від 05 листопада 2025 року щодо ОСОБА_6 , засудженого ч.2 ст. 286 КК України, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_15 ОСОБА_16 ОСОБА_17