Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/3546/19
У Х В А Л А

06.11.2025 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючий-суддя ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захасника ОСОБА_5 , представника потерпілого ОСОБА_6 , при розгляді у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Виноградів кримінального провадження №0001267 від 11.12.2018 року відносно ОСОБА_4 за ч.2 ст.365 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні суду перебуває вказане кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 за ч.2 ст.365 КК України.

Захисником подано клопотання про закриття кримінального провадження.

Подане клопотання мотивовано тим, що На розгляді у Виноградівському районному суді Закарпатської області перебуває кримінальне провадження внесеного до ЄРДР за №0001267 від 11.12.2018, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.365 КК України , в якому ОСОБА_4 обвинувачується в тім, що працюючи на посаді інспектора сектору реагування поліції №4 Виноградівського відділення поліції Берегівського районного відділу поліції ГУНП в Закарпатській області, під час виконання своїх посадових обов`язків 02.12.2018 р близько 17.30 год прибув за викликом в кафе-бар «У кума», що розташований за адресою: село Великі Ком`яти, вулиця Волошина, де намагаючись вихопити мобільний телефон потерпілого ОСОБА_7 , перевищуючи свої службові повноваження, без надання законної вказівки про припинення будь-яких протиправних дій, попередження в голос про застосування фізичної сили та спеціальних засобів, умисно застосував стосовно потерпілого фізичну силу та спецзасіб «Терен 4»(балончик із речовинами сльозогінної та дратівливої дії), який розпилив останньому в очі.

В подальшому, близько 19.00 год перевищуючи владу, без надання законної вказівки про припинення будь-яких протиправних дій, попередження в голос про застосування фізичної сили, умисно із застосуванням сили повалив потерпілого ОСОБА_7 лицем на підлогу.

В подальшому, продовжуючи свої незаконні дії, які явно виходили за межі наданих прав і повноважень та супроводжувались насильством, усвідомлюючи явну загрозу здоров`ю перебуваючи на прилеглій території, позаду кафе-бару « У кума» ОСОБА_4 перевищуючи владу, без надання законної вказівки про припинення будь-яких протиправних дій, попередження в голос про застосування фізичної сили та спеціальних засобів, всупереч вимогам ч.4 ст.45 Закону України «Про Національну поліцію», якою заборонено наносити удари гумовим(пластиковим) кийком по голові, умисно наніс один удар спецзасобом ПР-73(гумовий кийок) по голові потерпілого ОСОБА_7 від чого останній впав на землю. Після цього ОСОБА_4 продовжуючи свої протиправні дії наніс ОСОБА_7 ще один удар гумовим кийком по спині та без законних підстав, умисно із застосуванням сили, коліном та частиною ноги утримував потерпілого ОСОБА_7 на землі в лежачому положенні.

У подальшому ОСОБА_4 , перебуваючи на терасі кафе-бару «У кума», продовжуючи протиправну діяльність, перевищуючи владу, із застосуванням фізичної сили повалив потерпілого ОСОБА_7 на землю, не даючи йому встати з підлоги, поставив йому ногу на спину прижимаючи потерпілого лицем до підлоги, не зважаючи на те, що у потерпілого внаслідок нанесення удару гумовим кийком по голові були видимі тілесні ушкодження із слідами крові.

Внаслідок вищезазначених, умисних, протиправних, незаконних насильницьких дій ОСОБА_4 , що супроводжувались безпідставним застосуванням фізичної сили та спецзвасобів до ОСОБА_7 , потерпілому ОСОБА_7 спричинено тілесні пошкодження у вигляді « синця та саден» не спричинили розладу здоров`я чи незначну стійку втрату працездатності і по цій ознаці згідно п.2.3.2 «б» «Правил судово-медичного визначення степені тяжкості тілесних пошкоджень», затверджених «Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 кваліфікуються як легкі тілесні пошкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначну стійку втрату працездатності.

Тілесні пошкодження у вигляді« рани м`яких тканин та струсу головного мозку» спричинили розлад здоров`я понад 6 але не більше 21 дня, чи незначну стійку втрату працездатності і по цій ознаці згідно п.2.3.2 «а» «Правил судово-медичного визначення степені тяжкості тілесних пошкоджень», затверджених «Наказом №6 МОЗ України» від 17.01.1995 кваліфікуються як легкі тілесні пошкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я або незначну стійку втрату працездатності.

Частиною 1 статті 28 КПК України передбачено, що розумні строки не можуть перевищувати передбачені кримінальним процесуальним кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Статтею 113 КПК України закріплено поняття процесуальних строків, як встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані ( мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.

Статтею 115 КПК України передбачено, що при обчисленні строку місяцями строк закінчується у відповідне число останнього місяця. Якщо закінчення строку, який обчислюється місяцями, припадає на той місяць, який не має відповідного числа, то строк закінчується в останній день цього місяця.

Положенням статті 116 КПК України передбачено, що процесуальні дії мають виконуватися у встановлені Кримінальним процесуальним кодексом України строки.

З урахуванням положень вище зазначених статей КПК України можна стверджувати, що процесуальні рішення чи дії обов`язково мають вчинятися у встановленні законом проміжки часу, не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 219 Кримінального процесуального кодексу України строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом. Така ж позиція викладена в постанові ВС/ККС у справі №344/6630/17, в постанові ВС/ККС №991/6516/20 від 21.04.2021, в постанові ВС/ККС №752/3218/20 від 01.07.2021).

12 червня 2019 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.365 КК України.

06 серпня 2019 року слідчим суддею Личаківського районного суду м.Львова продовжено строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні включно до 12 жовтня 2019 року.

Обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні публічним обвинувачем був направлений до суду тільки 04.11.2019 року про що свідчить протокол автоматичного розподілу справи.

Стороною обвинувачення грубо порушено норми кримінального процесуального законодавства і обвинувальний акт направлений до суду поза межами строку досудового розслідування, більше, як через місяць поза межами строку досудового розслідування. Строк досудового розслідування обчислюється з моменту повідомлення особі про підозру до дня звернення до суду з обвинувальним актом(ст.219 КПК України).

Стороні захисту про наявність правових підстав для закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_4 , стало відомо вже на стадії судового розгляду. В рішенні ККС ВП від 15.09.2021 у справі №711/3111/19 було констатовано, що здійснення судового провадження при наявності підстав для закриття кримінального провадження відповідно до п.1 ч.2 ст.412 КПК України становить істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою безумовне скасування судового рішення, ухваленого за результатами такого розгляду.

У зв`язку з цим просить кримінальне провадження №0001267 від 11.12.2018 року відносно ОСОБА_4 за ч.2 ст.365 КК України закрити на підставі п.10 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування.

Прокурор щодо клопотання заперечив за безпідставністю.

Представник потерпілого підтримала доводи прокурора.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків.

Суд констатує, що доводи захисту зводяться до того, що вказаний обвинувальний акт скеровано до суду поза межами строку досудового розслідування, а відтак відповідно до п.10 ч.1 ст.284 КПК України таке кримінальне провадження підлягає закриттю.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 12 червня 2019 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.365 КК України.

06 серпня 2019 року слідчим суддею Личаківського районного суду м.Львова продовжено строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні включно до 12 жовтня 2019 року (а.м. 85-85 зв.).

Обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні направлений до суду 04.11.2019 року про що свідчить відмітка штампу вхідної кореспонденції суду за №14525 (а.с.15 т.1).

Відповідно п.10 ч.1 ст.284 КПК України, згідно якого кримінальне провадження закривається у разі після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

Даючи оцінку доводам клопотання суд виходить з наступного.

У постанові Верховного Суду від 13.02.2023 року справа №932/8842/20 зазначено, що доктрина кримінального права виходить із того, що всі склади кримінальних правопорушень за характером їх структури поділяються на дві категорії: прості та складні (ускладнені).

До простих складів зазвичай відносять ті, які містять ознаки одного суспільно небезпечного діяння, що посягає на один об`єкт. Такими прикладами простих складів є більшість кримінальних правопорушень, передбачених розділом ІІ Особливої частини КК.

У той же час одним із видів складного (ускладненого) кримінального правопорушення, є склад, законодавча конструкція якого передбачає наявність двох і більше (обов`язкових чи факультативних) об`єктів посягання, один із яких є основним, а інший(і)- додатковим(и) в складі поліоб`єктного кримінального правопорушення. Виходячи з основного об`єкта, як відомо, здійснена класифікація усіх кримінальних правопорушень (із їх структуризацією) у відповідних розділах Особливої частини КК та диференціація кримінальної відповідальності. Проте додатковий об`єкт також відіграє істотне значення для правозастосування.

Наявність у складі кримінального правопорушення додаткового об`єкта свідчить про те, що в такому складі кримінального правопорушення цим суспільним відносинам поряд з основним об`єктом заподіюється (може заподіюватись), чи створюється (може створюватися) реальна загроза заподіяння шкоди. Прикладами кримінальних правопорушень із двома (і більше) об`єктами посягання є так звана категорія злочинів корисливо-насильницького характеру, що охоплює розбій, поєднані з насильством грабіж і вимагання.

Додатковим об`єктом є цінності, які підлягають одночасному захисту разом з основним об`єктом кримінально-правової охорони. Це такі цінності, яким завдається (може завдаватися) шкода від кримінального правопорушення одночасно з основним об`єктом посягання, що через типове поєднання із характером кримінально-караного діяння та з огляду на передбачені законом спосіб його вчинення, застосовані знаряддя, обстановку й інші ознаки, зумовлює застосування законодавцем особливого підходу до побудови відповідного складу кримінального правопорушення.

Такі цінності як життя і здоров`я можуть бути основним об`єктом для ряду кримінальних правопорушень, передбачених розділом ІІ "Кримінальні правопорушення проти життя та здоров`я особи" Особливої частини КК, але водночас утворювати додатковий об`єкт кримінальних правопорушень з інших розділів КК, включаючи вимагання.

А тому правильним буде визначення закріпленого в п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК поняття "злочину проти життя та здоров`я особи", виходячи з інкримінованих фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, а саме з огляду на те, чи виступають об`єктом цього злочину життя та здоров`я особи.

Таким чином, зважаючи на застосовану законодавцем юридичну техніку, поняття "злочин проти життя та здоров`я особи" у вказаній вище процесуальній нормі охоплює своїм змістом не тільки злочини, передбачені в розділі II Особливої частини КК, а й інші склади злочинів, у яких додатковим об`єктом посягання є життя та здоров`я особи.

Правильність такого розуміння припису п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК ґрунтується й на тому, що ця норма права, як уже зазначалось, не містить прямої відсилки до розділу II Особливої частини КК "Кримінальні правопорушення проти життя та здоров`я особи".

Також для правильного застосування норми п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК обов`язково має враховуватись, з огляду на положення ст. 12 КК, й тяжкість відповідного злочину з об`єктом посягання (основним або додатковим) на життя та здоров`я особи.

При цьому, з огляду на те, що комплексне поєднання декількох об`єктів посягання надає кримінальному правопорушенню окремої якості, визначення тяжкості злочину має стосуватися діяння загалом як такого, що містить складний (ускладнений) склад кримінального правопорушення.

А тому, якщо з огляду на приписи ст. 12 КК та санкцію відповідної кримінально-правової норми злочин із додатковим об`єктом посягання у виді життя та здоров`я особи є тяжким чи особливо тяжким, то він для застосування положень п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК охоплюється поняттям "тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи".

Об`єднана палата вважає, що саме такий правовий підхід відповідає позитивним зобов`язанням держави Україна стосовно захисту життя та здоров`я особи, які знайшли своє відображення у положеннях статей 3, 27 Конституції України, статей 2, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод й отримали відповідні роз`яснення у Рішенні Конституційного Суду України від 01 червня 2016 року № 2-рп/2016 (абз. 1 п. 3 мотивувальної частини) та рішеннях Європейського суду з прав людини (у справі "Колеви проти Болгарії", № 1108/02, §§ 191-192; у справі "Развозжаєв проти Росії та України та Удальцов проти Росії", № 75734/12, § 171;у справі "Чернега та інші проти України", № 74768/10, §§ 158-159, та низці інших рішень).

Так, санкція ч.2 ст.365 КК України передбачає позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та відповідно до ч.5 ст.12 КК України є тяжким злочином.

З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у перевищенні влади, тобто умисному вчиненні працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, які супроводжувалися насильством, застосуванням спеціальних засобів та болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Внаслідок умисних, протиправних, незаконних насильницьких дій ОСОБА_4 , що супроводжувались безпідставним застосуванням фізичної сили та спецзасобів до ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_7 спричинено легкі тілесні ушкодження з короткочасним терміном розладу здоров`я або незначною втратою працездатності.

Розглядаючи доводи клопотання про можливість застосування п.10 ч.1 ст. 284 КПК України, для закриття кримінального провадження, суд констатує, що оскільки обвинувачений обвинувачується у вчинені тяжкого злочину, яким потерпілому завдано тілесних ушкоджень, то підстав для застосування пункту 10 частини 1 статті 284 КПК немає, адже цей пункт має застереження крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

З огляду на викладене, судом не встановлено підстав для закриття кримінального провадження на підставі пункту 10 частини 1 статті 284 КПК України, тому у задоволенні клопотання обвинуваченого слід відмовити.

Керуючись ст. 336, 370-372 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження №0001267 від 11.12.2018 року відносно ОСОБА_4 за ч.2 ст.365 КК України на підставі п.10 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1