Справа № 136/960/25
провадження № 1-кп/136/73/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду міста Липовець обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000054 від 04.03.2025, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, освіта середня технічна, займається фермерським господарством, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 155, ч. 1 ст. 301-1 КК України

за участю сторін кримінального провадження

з боку обвинувачення

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з боку захисту

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_6 ,

інших учасників кримінального провадження

адвоката потерпілої ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 в кінці серпня 2023 року, точної дати та часу органом досудового розслідування не встановлено, познайомився із неповнолітньою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителькою м. Вінниці, яка постійно приїжджала на вихідні та канікули до с. Лукашівка, Липовецької ТГ Вінницького району Вінницької області, в якому він мешкає.

В подальшому, ОСОБА_3 достовірно знаючи та усвідомлюючи, що ОСОБА_8 являється неповнолітньою особою, оскільки він перебував в дружніх стосунках з її батьком та матір`ю, та знав, що вона не досягла шістнадцятирічного віку, тобто на момент їх першої зустрічі їй було повних чотирнадцять років, після чого між ними виник взаємний потяг, любов, взаєморозуміння та сексуальність.

ОСОБА_3 усвідомлюючи, що ОСОБА_8 являється неповнолітньою особою та не досягла шістнадцятирічного віку, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, нормального фізичного, психічного та соціального розвитку, усвідомлюючи протиправність своїх дій та передбачаючи і свідомо бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, нехтуючи нормами моралі, встановленими в суспільстві, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, діючи умисно, розуміючи, що його дії здатні спричинити моральну та фізичну шкоду розвитку неповнолітньої та сформувати у неї аморальні погляди, переконавшись у відсутності сторонніх осіб, діючи всупереч загально прийнятим моральним принципам, користуючись своїми віковими, фізичними перевагами та відсутністю фізичного супротиву з боку потерпілої, систематично вчиняв щодо неї дії сексуального характеру за наступних обставин.

Так, біля 22.00 год. в кінці серпня 2023 року, точного часу та дати органом досудового розслідування не встановлено, під час спільного спілкування та розпиття алкогольних напоїв, ОСОБА_3 запросив неповнолітню ОСОБА_8 до порожнього житлового будинку свого дядька ОСОБА_9 , що розташований по АДРЕСА_2 , де в подальшому запропонував неповнолітній задовольнити свої природні сексуальні потреби, шляхом вчинення дій сексуального характеру за її добровільною згодою та в подальшому вступив із нею в статеві зносини, шляхом вагінального проникнення в тіло потерпілої, за допомогою геніталій.

Таким чином, тобто з серпня 2023 року по 03.11.2024 року ОСОБА_3 будучи обізнаним про вік потерпілої ОСОБА_8 , за її добровільної згоди продовжував вчиняти щодо неї дії сексуального характеру, як установлено більше п`яти разів, шляхом вагінального та орального проникнення в тіло потерпілої за допомогою геніталій та рук, таким чином задовольняючи свою статеву пристрасть.

Такі умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 1 ст. 155 КК України, а саме: вчинення повнолітньою особою дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним та оральним проникненням в тіло особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку, з використанням геніталій та інших частин тіла.

Крім того ОСОБА_3 перебуваючи за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , маючи умисел на придбання та зберігання відеофайлів порнографічного характеру, що містять дитячу порнографію, без мети їх збуту чи розповсюдження, 03.11.2024 у не встановлений органом досудового розслідування спосіб, місці та час, завантажив у внутрішнє сховище свого власного мобільного телефону марки «Infinix» моделі «Note 30і» IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2 : НОМЕР_2 три відеозаписи під назвами «VID3144.mp4» тривалістю 00:22 хв., «VID3021.mp4» тривалістю 01:17 хв. та «VID2914.mp4» тривалістю 00:58 хв., на яких відповідно до висновку експерта № СЕ-19/102-25/5785-МЗ від 17.03.2025 містяться відеозаписи, що містять дитячу порнографію і тим самим незаконно придбав їх.

В подальшому, ОСОБА_3 реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на зберігання зазначених відео-файлів, маючи умисел на зберігання дитячої порнографії, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, всупереч моральним засадам, спонукаючи негідні інстинкти, ігноруючи принципи моральності, духовного і культурного життя суспільства та принципи статевої моралі в суспільстві, всупереч ст.ст. 1, 21 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року, ст.ст. 1, 2, 6, 7 Закону України «Про захист суспільної моралі», ст.ст. 2, 7, 8, 23, 19, 34, 36, 40 Конвенції про права дитини, яка ухвалена Резолюцією Генеральної асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 і набула чинності 02.09.1990 року, ст. 9 Конвенції про кіберзлочинність від 07.09.2005 року, яка набула чинності 01.07.2006 року, ст. 20 Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства від 25.10.2007 року, яка набула чинності 01.12.2012 року, ст.ст. 1, 2, 3 Факультативного протоколу до Конвенції про права дитини щодо торгівлі дітьми, умисно, незаконно зберігав для особистого перегляду без мети збуту чи розповсюдження до тих пір, поки його мобільний телефон не був вилучений працівниками поліції 4 березня 2025 року в ході проведення його особистого обшуку.

Такі умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 1 ст. 301-1 КК України, а саме: умисне придбання та зберігання дитячої порнографії, без мети збуту чи розповсюдження.

Обвинувачений у судовому засіданні вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях передбачених ч. 1 ст. 155, ч. 1 ст. 301-1 КК України визнав повністю, погодившись із кваліфікацією вчинених ним діянь, при обставинах вказаних в обвинувальному акті, які підтвердив суду своїми показами. Зокрема, повідомив, що дійсно наприкінці літа 2023 року між ним та ОСОБА_8 зародились романтичні стосунки, які тривали до зими 2024 року. Розпочинаючи сексуальні відносини із ОСОБА_8 обвинуваченому було відомо, що їй 14 років, оскільки він знав її тривалий період часу, так як батьки потерпілої із села Лукашова де проживає обвинувачений і потерпіла часто приїздила у даний населений пункт. Підтвердив, що з серпня 2023 року по листопад 2024 року ним із ОСОБА_8 , за її добровільної згоди, п`ять разів вчинялись дії сексуального характеру, шляхом вагінального та орального проникнення в тіло потерпілої за допомогою геніталій та рук. Окрім того повідомив, що відео, які він зберігав на своєму телефоні та які містять дитячу порнографію, були відзняті за його та потерпілої участі. Обвинувачений у вчиненому розкаявся, жалкує про вчинене та усвідомлює протиправність вчинених ним діянь, зробив для себе відповідні висновки на майбутнє.

Суд переконався, що покази обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають сумніву щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції. Інші учасники судового провадження не оскаржують фактичних обставин кримінального провадження.

Потерпілою до суду подано заяву від 15.08.2025, яка написана нею власноруч та за участю представника потерпілої ОСОБА_10 , у якій інформує про примирення з обвинуваченим. Обвинувачений попросив у потерпілої вибачення і вона йому пробачила. Обвинувачений відшкодував потерпілій повністю всі матеріальні та моральні збитки і вона до нього ніяких претензій не має. Цивільний позов до обвинуваченого не подавала та подавати не буде. Просить суд не позбавляти обвинуваченого волі. Підписи потерпілої та її представника у заяві від 15.08.2025 засвідчено старостою сіл Лукашова, Берестівка, Нарцизівка, Ясенки, селище Ясенецьке Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області ОСОБА_11 , про що зроблено відповідний запис в реєстрі за № 10-17.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 та адвокат потерпілої ОСОБА_7 враховуючи поведінку обвинуваченого і його ставлення до вчиненого, а також позицію потерпілої, просили суд не призначати обвинуваченому покарання пов`язане із позбавленням волі.

З`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження суд, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу, стосуються речових доказів та процесуальних витрат.

Судом встановлено, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, а тому не має сумніву в добровільності їх позиції, роз`яснивши, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, суд встановив, що ОСОБА_3 своїми умисними діями, які виразились у вчинені повнолітньою особою дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним та оральним проникненням в тіло особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку, з використанням геніталій та інших частин тіла, а також умисному придбанні та зберіганні дитячої порнографії, без мети збуту чи розповсюдження, вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 155, ч. 1 ст. 301-1 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення, які відповідно до ст. 12 КК України класифікуються як нетяжкий злочин (ч. 1 ст. 155 КК України) та тяжкий злочин (ч. 1 ст. 301-1 КК України), повністю визнає свою вину, щиро розкаюється у вчиненому, відшкодував моральну та матеріальну шкоду потерпілій, примирився із потерпілою, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, примирення з потерпілою, а також відшкодування моральної та матеріальної шкоди потерпілій.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 3 постанови Пленуму ВСУ № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Щире каяття це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

При цьому, суд також враховує, що у постанові від 18.09.2019 (справа № 166/1065/18) ВС зазначив, що розкаяння передбачає, крім визнання факту скоєння злочину, ще й дійсне визнання власної провини, щирий жаль та осуд своєї поведінки.

Аналогічна правова позиція сформована у постанові ВС від 27.11.2019 (справа № 629/847/15-к) та від 20.08.2020 (справа № 750/1503/19).

Призначаючи ОСОБА_3 вид та міру покарання суд виходить із встановленої ст. 50 КК України, його мети кари, виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, при цьому враховує визначені ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи, ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, особи винуватого, твердження потерпілої, яке здійснене в присутності її законного представника про те, що потерпіла не має до обвинуваченого жодних претензій і не наполягає на призначенні покарання у виді позбавлення волі.

Отже, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 слід призначити покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, в межах санкцій встановлених ч. 1 ст. 155 і ч. 1 ст. 301-1 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, у виді позбавлення волі, з позбавленням права займати посади та займатися діяльністю, пов`язаною з навчанням, вихованням та дозвіллям дітей, зарахувавши у строк покарання період попереднього ув`язнення ОСОБА_3 з 04.03.2025 по 06.03.2025, виходячи з наступного: 1 (один) день попереднього ув`язнення за 1 (один) день позбавлення волі.

При цьому, враховуючи наведені вище обставини, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 без відбування покарання та ізоляції від суспільства, а тому приймає рішення про звільнення його від відбування основного покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України із покладенням обов`язків, що передбачені ст. 76 КК України.

В зв`язку із застосуванням до обвинуваченого звільнення від відбування основного покарання з випробуванням суд, керуючись ч. 1 ст. 77 КК України, вважає за необхідне призначити обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права займати посади та займатися діяльністю, пов`язаною з навчанням, вихованням та дозвіллям дітей.

На думку суду таке покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень, відповідає ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Питання про долю речових доказів та процесуальні витрати суд вирішує відповідно до ст.ст. 100, 124 КПК України.

В ході досудового розслідування по даному кримінальному провадженню було накладено арешт на майно ухвалою слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області № 136/411/25 від 07.03.2025, відтак питання про його скасування суд вирішує відповідно до положень ст. 174 КПК України.

04.03.2025 ОСОБА_3 було затримано за підозрою у вчиненні злочину. Ухвалою слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 06.03.2025 у справі № 136/411/25 до ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби з 23:00 по 07:00 до 04.05.2025, який продовжено ухвалою слідчого судді від 02.05.2025 до 04.06.2025. Ухвалами Липовецького районного суду Вінницької області від 02.06.2025, 16.07.2025 та 12.09.2025 даний запобіжний захід продовжено до 10.11.2025 включно. Достатніх підстав для зміни, скасування чи обрання іншого запобіжного заходу ОСОБА_3 судом не встановлено, а тому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби до вступу вироку в законну силу слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 50, 63, 65-67, 70, 75-77, ч. 1 ст. 155, ч. 1 ст. 301-1 КК України, ст.ст. 100, 124, 174, 337, 349, 368, 373-374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 301-1 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки, з позбавленням права займати посади та займатися діяльністю, пов`язаною з навчанням, вихованням та дозвіллям дітей строком на 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити остаточне покарання ОСОБА_3 за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки, з позбавленням права займати посади та займатися діяльністю, пов`язаною з навчанням, вихованням та дозвіллям дітей строком на 2 (два) роки.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 у строк покарання строк попереднього ув`язнення - з 04.03.2025 по 06.03.2025, з розрахунку: 1 (один) день попереднього ув`язнення за 1 (один) день позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк - 2 (два) роки.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки на протязі іспитового строку:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Початок іспитового строку рахувати з моменту проголошення вироку.

Строк додаткового покарання обчислювати з моменту набрання вироком законної сили.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді домашнього арешту в нічний час доби - залишити без змін.

Арешт на майно накладений ухвалою слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області № 136/411/25 від 07.03.2025 - скасувати.

Речові докази: мобільний телефон марки «Infinix Note 301» синього кольору ІМЕІ: НОМЕР_3 ; ІМЕІ: НОМЕР_4 , з двома сім картами з номерами НОМЕР_5 та НОМЕР_6 , конфіскувати в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати по справі за проведення експертиз у сумі 8 754 (вісім тисяч сімсот п`ятдесят чотири) гривні 90 коп.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Липовецький районний суд Вінницької області.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку суд користується своїм правом обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_12