Справа № 484/4095/25
Провадження: № 1-кп/484/367/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2025 Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді:- ОСОБА_1

секретар судового засідання :- ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Первомайську кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000490, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайська Миколаївської області, громадянина України, який має середню освіту, є фізичною особою-підприємцем, одружений, на утриманні має малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не має статусу депутата, не є особою з інвалідністю, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України є таким, що не має судимості

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України,

за участю учасників судового провадження

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

31.05.2025 приблизно о 00:30 ОСОБА_3 разом зі своїм товаришем ОСОБА_7 йшов по вул. Корабельній в м. Первомайську. Неподалік під`їзду № 2 будинку № 21 він побачив свою подругу ОСОБА_8 та раніше не знайомого ОСОБА_9 , між якими відбувалась словесна суперечка з приводу пошкодження автомобіля останнього марки Tesla, модель Y, д.н.з. НОМЕР_1 білого кольору.

Підійшовши ближче, ОСОБА_3 побачив у руках ОСОБА_9 мобільний телефон марки Iphone 14 Pro, 256 Gb, серійний номер НОМЕР_2 IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 , за допомогою якого останній вів відеозапис даного конфлікту. Обвинувачений вступив з ОСОБА_9 у словесний конфлікт, бажаючи приховати подію пошкодження автомобіля потерпілого. В цей час, на ґрунті неприязних відносин, які виникли раптово, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, належного ОСОБА_9 , а саме мобільного телефону марки Iphone 14 Pro, 256 Gb, серійний номер НОМЕР_2 IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, розуміючи, що його протиправні дії носять відкритий характер і зрозумілі потерпілому та іншим учасникам події, наніс ОСОБА_9 декілька ударів кулаком правої руки в голову, після чого ривком вихопив з його руки мобільний телефон марки Iphone 14 Pro, 256 Gb, серійний номер НОМЕР_2 IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 , тим самим відкрито заволодів його майном, спричинивши матеріальний збиток ОСОБА_9 на суму 27 356, 40 грн. З викраденим майном зник з місця події та розпорядився ним на власний розсуд.

31.05.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості №0000490 за правовою кваліфікацією ч.4 ст.186 КК України за заявою ОСОБА_9 .

Обвинувачений свою винуватість визнав повністю та пояснив, що 30.05.2025 він разом із знайомими святкували день народження сина. Вночі 31.05.2025 він разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вийшли на вулицю. Остання хотіла сісти за кермо автомобіля, але він сказав, що не буде сідати у автомобіль, оскільки вона вживала алкоголь. Отже він разом з ОСОБА_7 пішли пішки, а ОСОБА_8 сіла за кермо автомобіля. Через декілька хвилин зателефонувала ОСОБА_8 та сказала, що в її автомобіль в`їхав інший автомобіль. Він разом з ОСОБА_7 побігли до місця пригоди. Коли він підбіг, побачив, що біля автомобіля стоїть потерпілий, який став світити ліхтариком йому у обличчя та кричати. Це його дуже обурило, оскільки він вважав, що саме потерпілий винен у дорожньо-транспортній пригоді. Між ним та потерпілим виникла сварка, під час якої він наніс декілька ударів потерпілому у голову, вихопив з його рук мобільний телефон, щоб змусити потерпілого відшкодувати завдані збитки з ремонту автомобіля ОСОБА_8 . В цей час він знаходився у стані сильного душевного хвилювання, оскільки обурився поведінкою потерпілого, оскільки вважав, що той хотів уникнути відповідальності за спричинення майнової шкоди за пошкодження автомобіля ОСОБА_8 . Вказаний вище мобільний телефон він замотав у фольгу, щоб не пошкодився, та сховав біля лікарні. Пізніше, коли розібрався, що у ДТП винна саме ОСОБА_8 , він телефон добровільно віддав, при цьому він поклав його на землю, а не передав з рук в руки. У вчиненому щиро розкаявся, попросив вибачення у потерпілого.

Потерпілий в судове засідання не прийшов, надав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі. Також він вказав, що претензій матеріального, морального чи бідь-якого іншого характеру до обвинуваченого не має, цивільний позов заявляти не буде, просив призначити покарання нижче від найнижчої межі без реального позбавлення волі, оскільки вони примирились та обвинувачений відшкодував заподіяні збитки.

Винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкримінують, підтверджується такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 31.05.2025 та таблиці зображень до нього, під час огляду місцевості на перехресті вул. Незалежності та вул. Корабельна в м.Первомайську Миколаївської області був виявлений та вилучений телефон Iphone 14 Pro, 256 Gb, серійний номер НОМЕР_2 , та потерпілий вказав, що це саме його телефон.

Згідно із висновком експерта №1663/25 від 16.06..2025 ринкова вартість телефону марки Iphone 14 Pro, 256 Gb, вживаного, у технічно-справному стані, з урахуванням зносу, без урахуванням ПДВ, станом на 31.05.2025 становила 27356,40грн.

Відповідно до висновку експерта №148 від 02.06.2025 у ОСОБА_9 будь-яких тілесних ушкоджень не виявлено.

Інші докази суду не надані. Сторони не наполягали на досліджені інших доказів. .

Враховуючи те, що обвинувачений визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, інкримінованого йому органами досудового розслідування за обставин, викладених в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються учасниками судового провадження, та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, та роз`яснив, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оскаржити обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, в апеляційному порядку.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діяв станом 31 травня 2025 року.

На підставі викладеного, суд вважає, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані органами досудового слідства за ч.4 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене в умовах воєнного стану .

Відповідно до вимог, викладених в п. п. 1, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст.. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно зі ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Прокурор вважав за можливе під час призначення покарання застосувати ч.1 ст. 69 КК України та призначити обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 ст. 186 КК України у виді 5 років позбавлення волі та звільнити його від відбуття покарання з випробуванням.

Обвинувачений та захисник також просили призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу обвинуваченого він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

Як вказав Верховний суд у постанові від 17 липня 2025 року у справі № 750/11077/23 дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Питання про призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо. Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом насамперед питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння.

Оскільки у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що відображено в санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд, призначаючи покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності, визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію вчинення кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду на мету і засади його призначення.

Обираючи міру покарання суд враховує, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, водночас він на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, не має судимості, за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, на утриманні має малолітнього сина, є фізичною особою-підприємцем. Крім того, обвинувачений добровільно відшкодував потерпілому всі завдані збитки.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає повне визнання своєї вини, щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю злочину, оскільки добровільно розповів про обставини вчинення злочину, про місце схову майна, яким заволодів, та видав його, отже повідомив про обставини, які були не відомі досудовому розслідуванню.

Крім того, суд враховує те, що, як пояснював обвинувачений, злочин він вчинив у стані сильного душевного хвилювання, оскільки вважав, що потерпілий винен у пошкодженні автомобіля його знайомого та намагається уникнути відповідальності.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлені.

Ураховуючи викладене вище, дані про особу обвинуваченого, обставини вчинення злочину, суд вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті ч.4 ст. 186 КК України, у виді позбавленні вол строком на 5 років.

За приписами ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

На підставі викладеного вище, враховуючи обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, дані про його особу, обставини вчинення злочину, позицію потерпілого, суд вважає що виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання, отже вважає за необхідне звільнити обвинуваченого від відбуття покаяння з випробуванням відповідно до ст.75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

На думку суду таке покарання є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Цивільний позов не заявлений.

Долю речових доказів вирішити на підставі ст.100 КПК України.

На підставі ч.2 ст.124 КПК України суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави судові витрати на залучення експертів для проведення експертиз в сумі 400грн 00 коп.

Керуючись ст. ст.323,324 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання, із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 186 КК, у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України обвинуваченого від відбуття призначеного покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Відповідно до ч.1 ст.76 КК України покласти на обвинуваченого обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати на залучення експерта для проведення експертизи в сумі 400 (чотириста)грн 00коп.

Речові докази:

- два змиви, фольгу, які перебувають у камері схову речових доказів Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області знищити;

- телефон марки Iphone 14 Pro, 256 Gb, серійний номер G1XP4RTJQQ IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 , переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_9 залишити у його власності;

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Уразі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Роз`яснити, що обвинувачений, захисник, потерпілий, мають право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1