Номер провадження 1-кп/754/859/25
Справа№754/7013/25
В И Р О К

Іменем України

03 грудня 2025 року Деснянський районний суд м. Києва

в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження №0000126 від 27.01.2025 стосовно обвинуваченої:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Одеса, з вищою освітою, офіційно працевлаштована, незаміжня, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України,

сторона обвинувачення: прокурори ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілий ОСОБА_7 ,

представник потерпілого ОСОБА_8 ,

сторона захисту: обвинувачена ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 , маючи умисел на порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, вчинила кримінальне правопорушення, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_3 27.01.2025, приблизно о 17:15 год, керуючи технічно справним автомобілем, марки «МАZDА 3» н.з. НОМЕР_1 , рухаючись в середній смузі руху проїзної частини вул. Р. Рейгана у м. Києві, зі сторони вул. Радунська в напрямку вул. О. Бальзака, наближалась до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.38.1 - 5.38.2 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.1 «зебра» Правил дорожнього руху.

В цей час, по вказаному нерегульованому пішохідному переходу, проїзну частину вул. Р. Рейгана, справа наліво переходив пішохід ОСОБА_7 .

Під час руху ОСОБА_3 допустила порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 «б» та 18.1 Правил дорожнього руху України:

- п. 1.5: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

- підпункт «б» п. 2.3: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п. 18.1: водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України зі сторони водія ОСОБА_3 виявились у тому, що вона, рухаючись по проїзній частині вул. Р. Рейгана у м. Києві, будучи заздалегідь поінформованою про наближення до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожньою розміткою 1.14.1 «зебра» та інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.38.1 - 5.38.2, маючи об`єктивну змогу завчасно виявити пішохода на пішохідному переході та дати йому дорогу, будучи обізнаною, що в даному випадку пішохід має перевагу в русі перед транспортними засобами з моменту, коли він вступив на пішохідний перехід, а водій, в свою чергу, зобов`язаний зменшити швидкість, а в разі потреби - зупинитись, не змогла вірно оцінити дорожню обстановку та її зміни, відволіклась від керування транспортним засобом у дорозі, створюючи небезпеку для руху, а також загрозу життю та здоров`ю громадян, виїхала на нерегульований пішохідний перехід, розташований навпроти будівлі № 40 по вул. Р. Рейгана у м. Києві, де здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_7 , спричинивши йому тілесні ушкодження.

Так, потерпілому ОСОБА_7 спричинені наступні тілесні ушкодження, а саме: закрита черепно-мозкова травма: крововиливи у м`яких тканинах потиличної ділянки; поодинокі геморагічні забої лобної тім`яної часток ліворуч; перелом піраміди лівої скроневої кістки (піраміди) з наявністю рідини в комірках лівого соскоподібного відростку; субдуральні нашарування праворуч, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя.

Порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 «б» та 18.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_3 знаходиться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, визнала повністю при вище вказаних фактичних обставинах, які встановлені в ході досудового розслідування та судового розгляду, надала суду зізнавальні показання про обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме, що вона, дійсно, 27.01.2025, приблизно о 17:15 год, керувала технічно справним автомобілем, марки «МАZDА 3». Коли вона виїжджала з подвір`я будинку, то вуличне освітлення ще було вимкнено. Вона рухалась з невеликою швидкістю, приблизно 40 км/год, у середній смузі руху проїзної частини вул. Р. Рейгана у м. Києві. Коли під`їжджала до пішохідного переходу, вона переконалась, що там нікого не має. Крім того, оскільки їй після проїзду даного переходу треба було повертати праворуч, вона подивилась у праве дзеркало заднього виду, щоб переконатись, що там теж відсутні перешкоди. Після чого, вона одразу перевела погляд на дорогу та побачила, що на пішохідному переході вже є потерпілий ОСОБА_7 на якого вона і скоїла наїзд. Зазначає, що не змогла вчасно побачити потерпілого, що наближався до пішохідного переходу оскільки в тому місці, прилегла територія до дороги та приватні сектори знаходяться нижче рівня самої дороги. Після ДТП вона одразу підбігла до потерпілого, викликала швидку допомогу, почала викликати поліцію, але в цей час екіпаж поліції під`їхав сам. Зазначає, що після того як потерпілого забрали в лікарню, вона з дозволу його батьків навідувала останнього. Також вказує, що намагалась відшкодувати збитки, в тому числі покупкою ліків, однак батьки відмовились, повідомивши, що це будуть робити самостійно, а вона може відвідувати потерпілого просто так, беручи з собою щось на її розсуд. Крім того, батьки зазначили, що коли потерпілого будуть виписувати з лікарні, вони повідомлять їй повну суму, яку вони витратили на лікування. Після виписки, батьки потерпілого на її прохання повідомити суму витрачену на лікування, щоб вона могла відшкодувати.

Щиро покається, дуже шкодує про вчинене, попросила пробачення у потерпілого, зробила для себе належні висновки.

Заявлений цивільний позов визнає частково, а саме: в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 300 000 грн. - визнає в повному обсязі, а в частині матеріальної шкоди в сумі 33 953,90 грн. - не визнає, оскільки вважає, що матеріальні збитки повинна відшкодувати страхова компанія.

Просить суд суворо її не карати та не позбавляти права керування транспортними засобами, оскільки вона працює водієм.

Потерпілий ОСОБА_7 суду показав, що 27.01.2025 він прямував до магазину. Все що він пам`ятає за той період це те, що він повернув на вулиці. Наступне, що він пам`ятає, це те, що він вже знаходився в лікарні, а саме в реанімації та йому було дуже погано. В нього з лівого вуха йшла кров та він втрачав свідомість. Потім, пізніше коли він прийшов до тями, батьки йому розповіли про отримані ним травми та те, що в реанімації його тримають через стан здоров`я. Крім того, приблизно перші півтори тижні після отримання травми він взагалі нічого не чув на ліве вухо. За період, що він перебував в лікарі, а саме 26 днів, обвинувачена навідувала його, це було менше 20 разів.

Під час надавання показань потерпілий просив призначити потерпілій суворе покарання. Виступаючи у судових дебатах потерплий просив суд призначити обвинуваченій покарання з іспитовим строком та позбавити прав керування транспортними засобами.

Суд переконався, що показання обвинуваченої ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_3 визнала свою винуватість, беручи до уваги, що інші учасники судового провадження не оспорюють фактичних обставин кримінального провадження, і судом встановлено, що учасники судового розгляду розуміють правильно зміст цих обставин, не мають сумніву у добровільності їх позиції, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

За клопотанням представника потерпілого, на підтвердження позовних вимог, у судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Так, свідок ОСОБА_10 суду показала, що потерпілий ОСОБА_7 є її сином. 27.01.2025 вона перебувала на роботі, коли їй на мобільний телефон надійшов дзвінок, в якому працівники поліції повідомили, що її син потрапив в ДТП, Вона швидко прибула на місце, де побачила сина, який лежав на асфальті, поруч вже перебувала швидка допомога. Вона почала до нього звертатись, на що він, сплутано щось відповідав. Після чого, сину надали першу медичну допомогу, а вона в цей час повідомила батька про подію. Потім сина забрали до лікарні, куди вона також поїхала. В лікарні його направили у реанімацію. Через деякий час їй дозволи його ненадовго відвідати, де вони побачили, що в сина з вуха постійно йшла кров, а він нічого не пам`ятав. Після переведення сина з реанімації, обвинувачена запитала дозволу, щоб відвідувати його в лікарні, на що отримала дозвіл. Відвідувала обвинувачена сина часто, практично кожного дня, з собою брала якісь продукти. Обвинувачена пропонувала свою допомогу в оплаті лікування, але вони відмовлялись. Крім того, зазначила, що в них були спроби в досудовому порядку домовитись з обвинуваченою щодо завданої шкоди, однак в результаті остання відмовилась з посиланням на те, що озвучена сума є занадто великою та в неї не має змоги її сплатити.

Свідок ОСОБА_11 суду показав, що потерпілий ОСОБА_7 є його сином. В наслідок ДТП, яке трапилось із його сином, останній проходив стаціонарне лікування, внаслідок якого вони понесли матеріальні втрати, в тому числі і такі, які не можуть бути підтвердженні будь-якими документами. Крім того, зазначив, що інші особи, в тому числі обвинувачена не несли витрат пов`язаних з лікуванням потерпілого. Після виписки сина з лікарні, останньому визначили діагноз та курс лікування, який йому необхідно пройти. Зазначив, що коли обвинувачена відвідувала в лікарні сина, вона цікавилась про його стан та лікування, тому в загальному їй було відомо, яке лікування було призначено потерпілому. Крім того, один раз, потерпілий проходив обстеження за кошти обвинуваченої, оскільки вони не могли потрапити на прийом до невропатолога, в зв`язку з чим, вона і запропонувала свою допомогу. Чи ставила обвинувачена під сумнів встановлений діагноз в лікарні, йому не відомо. Вказав, що обвинувачена пропонувала матеріальну допомогу для лікування сина, однак вони відмовились з посиланням на те, що після завершення лікування, коли буде відома повна сума, можна буде вже обговорити дане питання. В них з обвинуваченою була домовленість про укладення договору про відшкодування шкоди, однак не було домовленості щодо суми відшкодування.

Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ст. 286 ч. 2 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Порушень процесуального закону щодо відкриття кримінального провадження, його руху, повноважень сторони обвинувачення на всіх стадіях процесу судом не виявлено.

Кримінальне провадження №0000126 від 27.01.2025 стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 розглянуто з дотриманням правил підсудності.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд враховує наступні норми КПК та КК України.

Так, згідно ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якої людини, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до норм ст. 50 ч. 2 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення, а також запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Дотримання загальних засад призначення покарання на підставі ст.ст. 50, 65 КК України є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Також, при призначенні покарання ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обвинувачена вчинила тяжкий злочин, особу винної, а саме:

- раніше не судима (Т. №1. а.п. 222);

- не перебуває під наркологічним обліком в КНП «Одеському обласному центрі психологічного здоров`я Одеської обласної ради», за місцем реєстрації (Т. №1, а.п. 220).

Обставинами, які пом`якшують покарання, згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, вперше притягнення до кримінальної відповідальності, добровільне часткове відшкодування завданого збитку, а також те, що обвинувачена попросила вибачення у потерпілого.

Обставин, які обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України, під час судового розгляду не встановлено.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, ступені тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винної, яка зробила належні висновки, її ставлення до вчиненого, обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченої, а також те, що ОСОБА_3 за час досудового розслідування та розгляду справи у суді свідомо і неухильно дотримувалась загальноприйнятих норм і правил поведінки, встановлених у суспільстві, пануючих моральних принципів, а тому беручи до уваги зазначені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що виправлення та запобігання вчинення обвинуваченою нових кримінальних правопорушень можливе без ізоляції від суспільства, а тому їй слід призначити покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк, передбачений санкцією частини статті, за якою кваліфіковано її діяння - за ст. 286 ч. 2 КК України, із звільненням від відбування основного покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку відповідно до вимог ст. 75 КК України та покладенням обов`язків згідно ст. 76 КК України.

Положенням ст. 75 КК України передбачено, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

При цьому положення ст. 75 КК України вимагають обов`язково враховувати дані, які характеризують особу винного, вирішуючи питання, чи є можливим виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання, й, ухвалюючи рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, суду необхідно навести переконливі аргументи, що ґрунтуються на конкретних обставинах справи.

Суд прийшов до висновку про можливість та ефективність застосування до обвинуваченої ОСОБА_3 інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням та забезпечення мети кримінального покарання, що передбачає не тільки виправлення засудженого, але й запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Вирішення цивільного позову.

Так, у кримінальному провадженні №0000126 від 27.01.2025, під час підготовчого судового засідання представником потерпілого ОСОБА_8 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 було пред`явлено цивільний позов до обвинуваченої ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної, моральної шкоди та витрати на правничу допомогу (Т.№1 а.п. 23-28).

Згідно заявлених позовних вимог представник потерпілого просила суд стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого грошові кошти в сумі 340 953,90 грн., з яких:

1) матеріальна шкода 33 953,90 грн.;

2) моральна шкода в сумі 300 000,00 грн.;

3) витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000 грн.

Зокрема, представником потерпілого ОСОБА_8 , в підтвердження понесених потерпілим ОСОБА_7 матеріальних витрат на суму 33 953,90 грн., які складаються з витрат, пов`язаних з лікуванням та придбанням лікарських засобів, було надано оригінали платіжних документів на суму 33 953,90 грн. (Т.№1 а.п. 53-63) та витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000 грн. (Т.№1 а.п. 70).

Відповідно до вимог ст. 128 ч. 5 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно ст. 81 ч. 1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В даному випадку представником потерпілого ОСОБА_8 доведено шляхом надання оригіналів платіжних документів, понесених потерпілим ОСОБА_7 матеріальних витрат на суму 33 953,90 грн. (а.п. 165-200) та витрат на правничу допомогу в розмірі 7 000 грн. (а.п.66,69).

Під час судового розгляду обвинувачена, в добровільному порядку, відшкодувала, в рахунок моральної шкоди, 51 600 грн.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного.

Аналізуючи наведене суд встановив, що обставини, на які посилається потерпілий ОСОБА_7 в обґрунтування позову, знайшли своє підтвердження сукупністю доказів, які логічні, послідовні, достовірні та достатні для висновку про те, що внаслідок протиправних дій обвинуваченої останньому завдана моральна шкода.

Вирішуючи питання, що пов`язане з розміром відшкодування моральної шкоди, суд керується принципами умовної рівності втраченого блага і того, яке може бути надбане за конкретну суму грошей; поміркованості - відповідності вимогам здорового глузду і розважливості; розумності - об`єктивного відображення дійсності, розсудливого, врівноваженого мислення; справедливості - неупередженого ставлення до всіх учасників спору.

Приймаючи до уваги ступінь тяжкості заподіяних потерпілому моральних страждань, неможливість в інший не грошовий спосіб відшкодувати завдану немайнову шкоду, суд визначає, що сума, заявлена потерпілим у розмірі 300 000,00 грн. у рахунок його відшкодування, є співрозмірною з урахуванням конкретних обставин справи.

При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченої ОСОБА_3 , суд враховує суть позовних вимог, характер, обсяг, глибину та тривалість заподіяних потерпілому моральних та фізичних страждань, з урахуванням ступеню вини обвинуваченої, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вимоги ст.ст. 23, 1167 ЦК України, і оцінює моральну шкоду в розмірі визначеному потерпілим - 300 000 грн.

Підсумовуючи дослідження цивільного позову суд приходить до висновку про те, що цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_8 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 підлягає до часткового задоволення, з урахуванням часткового відшкодування обвинуваченою 51 600 грн. в рахунок моральної шкоди.

Таким чином, з обвинуваченої на користь потерпілого підлягає стягненню сума в розмірі 289 352,90 грн., з яких: матеріальна шкода в сумі 33 953,90 грн., моральна шкода в сумі 248 400,00 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000 грн.

Речовий доказ в кримінальному провадженні №0000126 від 27.01.2025, згідно постанови слідчого СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_12 від 28.01.2025, а саме: автомобіль, марки «Маzdа 3» н.з. НОМЕР_1 , знаходився на зберігання на території спеціального майданчику тимчасового затримання транспортних засобів (м. Київ, вул. Г. Хоткевича, 20-Б) ( а.п. 212).

Згідно розписки ОСОБА_3 від 30.04.2025, автомобіль, марки «Маzdа 3» н.з. НОМЕР_1 переданий на зберіганні обвинуваченій (а.п. 213, 214).

Питання про долю речових доказів в кримінальному провадженні суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Згідно вимог ст. 124 КПК України з ОСОБА_3 на користь держави підлягають стягненню витрати на залучення експертів, в сумі становить 6 367,20 грн., оскільки під час досудового розслідування проводились наступні експертизи: №СЕ-19/111-25/13811-ІТ від 11.03.2025, вартість складає 3 183,60 грн.(а.п. 210), №СЕ-19/111-25/7054-ІТ від 14.02.2025, вартість складає 3 183,60 грн.(а.п. 211).

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05.02.2025, накладено арешт на майно, а саме автомобіль, марки «Маzdа 3» н.з. НОМЕР_1 (ЄУНСС:761/3892/25).

Під час досудового розслідування та судового розгляду стосовно обвинуваченої ОСОБА_3 запобіжний захід не застосовувався,

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 376, 615 ч.15 КПК України, суд -

з а с у д и в :

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням, встановити іспитовий строк тривалістю три роки.

Відповідно до ст. 76 ч. 1 п.п. 1, 2 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_8 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 289 352 (двісті вісімдесят дев`ять тисяч триста п`ятдесят дві) грн. 90 коп., з яких:

- майнова шкода в сумі 33 953 (тридцять три тисячі дев`ятсот п`ятдесят три) грн. 90 коп.,

- моральна шкода в сумі 248 400 (двісті сорок вісім тисяч чотириста) грн.,

- витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000 (сім тисяч) грн.

Речовий доказ в кримінальному провадженні №0000126 від 27.01.2025, а саме: автомобіль, марки «Маzdа 3» н.з. НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні у ОСОБА_3 , згідно розписки від 30.04.2025 - залишити у розпорядженні ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експертів в сумі 6 367 ((шість тисяч триста шістдесят сім) грн. 20 коп.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05.02.2025 на майно (ЄУНСС:761/3892/25) - скасувати.

Апеляційна скарга може бути подана на вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1