490/3409/24 20.10.2025
н/п 1-кп/490/480/2025
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/3409/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000319 від 09 березня 2024 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Миколаєві, є громадянином України, має середню спеціальну освіту, неодружений, офіційно не працює, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника адвоката ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

09.03.2024 року близько о 15:00 годині, більш точного часу у ході досудового розслідування встановити не надалося можливим, ОСОБА_3 керував технічно справним автомобілем марки "Volvo-740", реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходився у працездатному стані, рухався у світлий (денний) час доби, у ясну погоду без опадів, по сухій, середньозернистій асфальтобетонній проїзній частині вулиці Одеське шосе, зі сторони вулиці Веселинівська в напрямку вулиці Нікольська, у місті Миколаєві.

У цей же час, по вищевказаній проїзній частині вулиці Одеське шосе, на зустрічній крайній лівій смузі для руху, у зустрічному напрямку зі сторони вулиці Нікольської міста Миколаєва в напрямку вулиці Очаківської міста Миколаєва, рухався технічно справний автомобіль марки "Mazda-6" реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_5 .

Під час руху на вищевказаній ділянці дороги, у місті Миколаєві по вулиці Одеське шосе в районі Варварівського мосту, в 100 метрах від меморіалу "Якір", водій автомобіля "Volvo-740", реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , діючи із злочинною самовпевненістю, тобто передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернения, усвідомлюючи, що повинен беззастережно виконувати вимоги ПДР України та маючи можливість їх виконувати, грубо порушив вимоги п.п.1.3. 1.5. 2.3 "б", 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, із відповідними змінами та доповненнями (далі ПДР України), а саме: будучи зобов`язаним знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, знаючи та розуміючи, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, напроти, не впорався із керуванням керованим ним транспортним засобом.

В результаті злочинних порушень вказаних правил дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події, водій ОСОБА_3 не впорався із керуванням та допустив виїзд свого автомобіля на зустрічну смугу для руху, де допустив зіткнення із автомобілем "Mazda-6" реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, водій автомобіля "Mazda-6", реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження, у вигляді перелому основи п`ятої п`ясткової кістки правої кисті без зміщення уламків, перелому кісток носу, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок злочинних порушень водієм ОСОБА_3 вказаних вимог ПДР України, які знаходяться в прямому причинному зв`язку із заподіянням потерпілій ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, не визнав та пояснив, що 09.03.2024 року приблизно о 15:00 годині він разом зі своєю дівчиною рухався на своєму технічно справному автомобілі марки "Volvo" зі сторони мікрорайону Варварівка у напрямку центру м.Миколаєва. Вони їхали в аптеку на вул.Потьомкінську щоб придбати ліки для його матері, у якої в той день був високий тиск. Зазначив, що у тому районі, де сталась дорожня-транспортна пригода, на той момент знаходився блокпост, будівля якого на половину чи на чверть займала дорожнє покриття і всі машини змушені були її об`їжджати. Коли він проїхав перший лівий поворот з вул.Веселинівської, то побачив, що у правій смузі руху утворився затор з автомобілів, які рухались зі швидкістю не більше 30 км/год. Він їхав без перевищення швидкості руху на третій передачі у лівій смузі руху та вже перед перехрестям хотів перестроїтись у праву смугу, але ніхто його не пропускав. Після цього, він проїхав трохи далі і коли побачив, що є можливість для здійснення маневру, почав обганяти автомобіль марки «Шкода», який рухався попереду нього. Однак, водій автомобіля «Шкода» почав збільшувати свою швидкість, але йому вже треба було завершувати свій маневр та для застосування гальмування вже було запізно. У той момент, коли він повертав праворуч, водій автомобіля «Шкода» також почав повертати праворуч для того щоб об`їхати блокпост, який знаходився у нього з правої сторони. У зв`язку з тим, що вони обидва рухались паралельно один одному, він був вимушений зробити маневр трохи лівіше, щоб уникнути зіткнення з автомобілем «Шкода», який міг вдарити його в правий бік машини. Коли він робив маневр лівіше та почав рухатись на випередження зі швидкістю не більше 50 км/год, щоб обігнати автомобіль «Шкода» та не виїхати на зустрічну смугу руху, його машину почало одразу ж заносити лівою задньою віссю автомобіля, який наїхав на гравій. Він намагався випрямити свій автомобіль, однак його машину почало заносити вже правою стороною, в результаті чого відбулося зіткнення зі стовпом. Від удару об стовп, автомобіль продовжив неконтрольований рух на зустрічну смугу руху, де і відбулося зіткнення правою передньою стороною його машини з автомобілем білого кольору марки «Mazda» під керуванням потерпілої ОСОБА_5 .. Після цього, він перебував у стані афекту та через 2-3 хвилини вийшов зі своєю дівчиною з салону автомобіля. Пізніше він обходив та оглядав місце дорожньо-транспортної пригоди, в районі якого на проїжджій частині була велика кількість піску, гравію, що залишились після танення льоду від зими. Зауважив, що єдиною перешкодою під час руху на даній ділянці автодороги були наявність блокпосту, який частково був на проїзній частині, та відсутність дорожньої розмітки. З приводу вчиненого шкодує. Своєї вини у заносі автомобіля не вбачає, так як має 10-річний стаж водіння та керував технічно справним автомобілем, який проходив технічне обслуговування за тиждень до дати дорожньо-транспортної пригоди. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 не визнав. Зазначив, що станом на теперішній час він ніякого відшкодування потерпілій не сплачував, однак у подальшому планує відшкодувати завдану їй шкоду.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї провини у вчиненому кримінальному правопорушенні, його вина підтверджується сукупністю доказів, зібраних в ході досудового розслідування та досліджених під час судового розгляду.

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню №0000319, 09.03.2024 року приблизно о 15.00 год., у м.Миколаєві по вул.Одеське шосе в районі Варварівського мосту, в 100 метрах від меморіалу "Якір" сталася дорожньо-транспортна пригода (зіткнення 2 транспортних засобів), за участю автомобіля марки "Volvo-740" p/н НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухаючись по вулиці Веселинівській з боку вул.Поштової в напрямку вул.Нікольської, здійснив виїзд керованого ним ТЗ на зустрічну смугу для руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки "Mazda-6" р/н НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка рухалася з боку вул.Нікольської в напрямку вул.Поштової. В результаті ДТП ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому основи п`ятої п`ясткової кістки правої кисті без заміщення уламків, перелому кісток носу. Правова кваліфікація кримінального правопорушення за ч.1 ст.286 КК України.

З протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 09.03.2024 року зі схемою та фототаблицею до нього вбачається, що місцем події є сухе чисте (відсутня волога, пил, бруд, пісок, нафтопродукти) середньозернисте асфальтобетонне покриття проїжджої частини вулиці Одеське шосе в районі меморіалу "Якір" (Варваріський міст) в м.Миколаєві, де відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю водія ОСОБА_3 , який керував транспортним засобом "Volvo-740", реєстраційний номер НОМЕР_1 , та водія ОСОБА_5 , яка керувала транспортним засобом "Mazda-6", реєстраційний номер НОМЕР_3 . Огляд проводився у світлий час доби, у ясну сонячну погоду без опадів. Місце події знаходиться в зоні дії дорожніх знаків, встановлених в напрямку проведення огляду: 3.15, 3.16, 3.29, 1.39, 1.25 ПДР України, та дорожньої розмітки 1.1, 1.5 ПДР України. Під час проведення огляду автомобіля "Volvo-740", реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходився на місці пригоди, були виявлені зовнішні пошкодження у вигляді повної деформації кузова автомобіля, зосереджена у передній бокових та задній частинах кузова. При проведенні огляду автомобіля "Mazda-6", реєстраційний номер НОМЕР_3 , пошкодження візуально зосереджені в передній частині кузова транспортного засобу. Заяв чи зауважень від учасників до протоколу не надходило.

З висновків Комунального некомерційного підприємства "Миколаївський обласний центр психічного здоров`я" Миколаївської обласної ради від 09.03.2024 року щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, вбачається, що гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на момент ДТП були тверезі, ознак сп`яніння не виявлено.

Відповідно до постанови старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НП в Миколаївській області капітана поліції ОСОБА_8 від 11.03.2024 року, автомобіль "Volvo-740", реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_5 , та автомобіль "Mazda-6", реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_6 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000319 від 09.03.2024 року.

З висновку судово-медичної експертизи від 19.03.2024 року №214 вбачається, що у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мають місце тілесні пошкодження у вигляді перелому основи п`ятої п`ясткової кістки правої кисті без зміщення уламків, перелому кісток носу, які могли утворитись від дії тупих твердих предметів. Утворення даних тілесних пошкоджень в строк вказаний в постанові 09.03.2024 року, в умовах ДТП (при зіткненні двох автотранспортних засобів), при знаходженні в салоні автомобілю, не виключається. По ступеню тяжкості дані тілесні пошкодження відноситься до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Діагноз "струс головного мозку, забій грудної клітки справа, забій, дисторзія грудного відділу хребта" при оцінки ступеню тяжкості тілесних пошкоджень до уваги не приймався, так як не підтверджений об`єктивними клінічними даними, згідно п.4.6 "Правил визначення ступеню тяжкості тілесних пошкоджень".

З висновку інженерно-транспортної експертизи від 15.04.2024 року №СЕ-19/115-24/4532-ІТ вбачається, що автомобіль "Volvo 740" р/н НОМЕР_1 має сліди та пошкодження механічного характеру, які знаходяться в передній правій та правій задній частинах автомобіля (зобр. №1). Пошкодження і сліди ударно-динамічного походження автомобіля в правій частині автомобіля відображують дію слідостворюючого об`єкту і характерні для контактної взаємодій транспортних засобів. Автомобіль "Мazda 6" р/н НОМЕР_7 має сліди та пошкодження механічного характеру, які найбільш виражені в передній правій частині автомобіля (зобр. №2). Пошкодження і сліди ударно-динамічного походження відображують дію слідостворюючого об`єкту і характерні для контактної взаємодії транспортних засобів. Шляхом проведення порівняльних досліджень слідів і пошкоджень, що є на транспортних засобах, з врахуванням їх локалізації і розташування виступаючих частин, форми, розмірів, спрямованості, висоти розташування від опорної поверхні, представляється можливим зробити висновок, що автомобіль "Volvo 740" р/н НОМЕР_4 контактував своєю передньою правою частиною з передньою правою частиною автомобіля "Mazda 6" р/н НОМЕР_2 . Приблизне положення транспортних засобів "Mazda 6" р/н НОМЕР_7 та "Volvo 740" р/н НОМЕР_1 в момент контактування вказано на зобр.3. Встановити кут між ТЗ в момент зіткнення неможливо через недостатню інформативність пошкоджень на транспортних засобах, що взаємодіяли. Встановити місце зіткнення "Volvo 740" р/н НОМЕР_1 та "Mazda 6" р/н НОМЕР_2 неможливо через недостатність сукупності ознак перелічених вище.

З висновку інженерно-транспортної експертизи від 16.04.2024 року №СЕ-19/115-24/4531-ІТ вбачається, що на момент ДТП ходова частина, робоча гальмівна система, рульове керування автомобіля "Mazda-6", реєстраційний номер НОМЕР_3 , знаходились у працездатному стані та не мали невідповідностей вимогам ПДР України щодо технічного стану транспортних засобів.

З висновку інженерно-транспортної експертизи від 17.04.2024 року №СЕ-19/115-24/4529-ІТ вбачається, що на момент ДТП ходова частина, робоча гальмівна система автомобіля "Volvo-740", реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходились у працездатному стані та не мали невідповідностей вимогам ПДР України щодо технічного стану транспортних засобів.

З висновку експерта №24-2149 від 22.04.2024 року судової автотехніної експертизи по дослідженню обставин і механізму ДТП вбачається, що за умов, приведених в постанові про призначення експертизи, водію автомобіля "Volvo-740", д.н. НОМЕР_1 , при виборі швидкості руху в своїх діях необхідно було керуватись вимогами п.12.1 ПДР, згідно з якими: "При виборі у встановлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати можливість постійно контролювати його рух і безпечно керувати ним", дії водія, що передували ДТП, не відповідали вимогам п.12.1 ПДР.

За умов, приведених в постанові про призначення експертизи, належним і своєчасним виконанням вимог п.12.1 ПДР, водій автомобіля "Volvo-740", д.н. НОМЕР_1 , мав би технічну можливість запобігти ДТП.

За умов, приведених в постанові про призначення експертизи, невідповідність дій водія автомобіля "Volvo-740", д.н. НОМЕР_1 , вимогам п.12.1 ПДР з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з настанням ДТП.

За умов, приведених в постанові про призначення експертизи, водію автомобіля "Mazda 6", д.н. НОМЕР_2 , в своїх діях необхідно було керуватися вимогами, викладеними в п.12.3 ПДР, а саме: "У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди", розгляд дій водія автомобіля "Mazda-6", д.н. НОМЕР_2 , в світлі вимог п.12.3 ПДР в рамках даного висновку безпредметний, тому що зниження швидкості і навіть зупинка автомобіля "Mazda-6", д.н. НОМЕР_2 , не виключали ймовірності зіткнення.

За умов, приведених в постанові про призначення експертизи, дослідження в рамках питання про наявність (відсутність) технічної можливості у водія автомобіля "Mazda-6", д.н. НОМЕР_2 , запобігти зіткненню не має сенсу, тому що зниження швидкості і навіть зупинка автомобіля "Mazda-6", д.н. НОМЕР_2 , не виключали ймовірності зіткнення.

За умов, приведених в постанові про призначення експертизи, дії водія автомобіля "Mazda-6", д.н. НОМЕР_2 , передуючі ДТП, з технічної точки зору, не знаходяться в причинному зв`язку з настанням ДТП.

Наведені висновки експертиз проведені висококваліфікованими експертами, належним чином аргументовані, ґрунтуються на ретельному дослідженні, зроблені на підставі діючого законодавства, містять відповіді на усі поставлені питання, висновки обґрунтовані дослідницькою частиною, фактичні дані викладені у висновках відносяться до справи і мають доказове значення. Тому, дані висновки суд покладає в основу прийнятого рішення. Підстав недовіряти висновкам експертиз в суду немає.

Дані докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 та інші обставини, зазначені у ст.91 КПК України, що підлягають доказуванню, та вони зібрані у порядку, встановленому ст.93 КПК України. Жодних обставин, передбачених ст.87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання перелічених вище доказів недопустимими відсутні. Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Жоден із них не спростований, містить інформацію щодо предмету доказування, схожих неоспорюваних чітких і узгоджених між собою презумпцій факту, з огляду на що, суд приймає їх до уваги та кладе в основу обвинувального вироку.

Так, основним чинником, який визначає відповідальність водія у разі створення небезпеки під час дорожнього руху, залишається його можливість вчасно виявити цю небезпеку і здійснити відповідні заходи для її уникнення чи зменшення.

Причина, через яку створена небезпека для руху, не має значення, якщо встановлено, що водій мав можливість її вчасно виявити. Вибір способу поведінки залишається на розсуд водія, який має взяти до уваги багато факторів, що залежать як від дорожньої обстановки, так і від технічних характеристик автомобіля, яким він керує.

В обставинах цієї справи не викликає сумніву, що обвинувачений усвідомлював, що він має діяти таким чином, щоб не створити перешкод, як учасникам руху, які мають перевагу, так і учасникам руху, перед якими перевага у нього. Організація дорожнього руху на цьому нерегульованому перехресті, позначеного дорожніми знаками 3.15, 3.16, 3.29, 1.39, 1.25 ПДР України та дорожньою розміткою 1.1, 1.5 ПДР України, дозволяла йому не розподіляти свою увагу між різними напрямами руху транспортних засобів та пішоходів, і зосередитися на головному факторі, який він мав врахувати перед здійсненням маневру: на розташуванні, швидкості, аби переконатися, що актуальна дорожня обстановка дозволяє здійснити маневр.

Зазначене вище, підтверджується висновком судової автотехніної експертизи по дослідженню обставин і механізму ДТП від 22.04.2024 року №24-2149, згідно якого водій автомобіля "Volvo-740", д.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 належним і своєчасним виконанням вимог п.12.1 ПДР мав би технічну можливість запобігти ДТП, та невідповідність його дій вимогам п.12.1 ПДР з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з настанням ДТП.

Не визнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини у вчиненому злочині суд сприймає, як обраний спосіб захисту з метою уникнути відповідальності та не приймає до уваги.

Про це додатково свідчить і та обставина, що в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вказував, що наїхавши на гравій, задню вісь його авто почало заносити.

В той же час, як вбачається з протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 09.03.2024 року зі схемою та фототаблицею до нього, місцем події є сухе чисте (відсутня волога, пил, бруд, пісок, нафтопродукти) середньозернисте асфальтобетонне покриття проїжджої частини вулиці Одеське шосе в районі меморіалу "Якір" (Варваріський міст) в м.Миколаєві, де відбулась дорожньо-транспортна пригода.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення по справі, дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні під час розгляду справи.

Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, суд приходить до переконання, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності "поза розумним сумнівом" (ст.17 КПК України).

Таким чином, дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Відповідно до статей 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. У судовому рішенні суд має окремо обґрунтувати "вагомий внесок" кожної обставини, яка пом`якшує або обтяжує покарання.

Згідно роз`яснень п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року (із змінами) "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст.65 КК України враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, його особу, а саме те, що він раніше не судимий, неодружений, має на утриманні матір (зі слів), яка є інвалідом ІІ групи, офіційно не працює, за даними КНП "Миколаївський обласний центр психічного здоров`я" Миколаївської обласної ради за медичною допомогою до лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не звертався, за місцем проживання характеризується позитивно, а також відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно досудової доповіді, складеної Центральним районним відділом філії Державної установи "Центр пробації" в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях, з урахуванням інформації, що характеризує особистість обвинуваченого ОСОБА_3 , його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_3 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

Також, судом враховуються обставини вчинення злочину, його наслідки, поведінку обвинуваченого ОСОБА_3 після вчинення кримінального правопорушення та його ставлення до наслідків своїх протиправних дій.

В судовому засіданні прокурор просив призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді штрафу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 85000 (вісімдесят п`ять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 /два/ роки.

Вирішуючи питання про призначення покарання, передбаченого санкцією статті ч.1 ст.286 КК України, суд зазначає, що підстав для застосування обвинуваченому ОСОБА_3 основного покарання у виді штрафу не вбачається, оскільки ОСОБА_3 офіційно не працевлаштований та не має офіційно підтверджених джерел доходу, а тому суд не може призначити йому покарання у виді штрафу.

Що стосується такого виду покарання, як виправні роботи, який передбачений санкцією ч.1 ст.286 КК України, то в даному випадку він не підлягає застосуванню, оскільки обвинувачений не працює, а вказаний вид покарання повинен відбуватися за місцем роботи засудженого.

Крім того, суд бере до уваги висновки органу з питань пробації, в яких зазначено про те, що призначення покарання у виді штрафу або виправних робіт, передбачених санкцією статті 286 КК України, може збільшити рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення або ухилення від відбування покарання, враховуючи фактори ризику: відсутність роботи та рівень матеріального становища, якого достатньо лише для забезпечення базових потреб.

З урахуванням всіх обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, суд приходить до висновку, що для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових злочинів, йому необхідно і достатньо призначити покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч.1 ст.286 КК України, та із застосуванням ст.75 КК України, що буде відповідати його особі і тяжкості вчиненого злочину.

Призначене судом покарання є необхідним і достатнім заходом примусу для перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідає тяжкості вчиненого ним правопорушення, сприятиме дотриманню обвинуваченим правослухняної поведінки у майбутньому та забезпечує баланс між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Як зазначено у п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року (із змінами) "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст.286 і ст.287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Додаткове покарання, передбачене як обов`язкове ст.286 КК України, суд може не призначати за наявності декількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, і з урахуванням особи винного.

При визначенні обвинуваченому додаткового покарання, суд враховує вказані вище обставини, що враховувались при призначенні основного покарання, та вважає, що в даному випадку достатнім та необхідним буде визначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на два роки.

По даному кримінальному провадженню представником потерпілої ОСОБА_5 адвокатом ОСОБА_6 подано позовну заяву, в якій вона просила: 1) стягнути з АТ "СК "КРАЇНА" на користь ОСОБА_9 майнову шкоду, завдану внаслідок злочинних дій ОСОБА_3 у розмірі 480 000 гривень; 2) стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 майнову шкоду, завдану внаслідок його злочинних дій у розмірі 1 014 986 гривень; 3) стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду, завдану внаслідок його злочинних дій у розмірі 100 000 гривень.

В обґрунтування поданої позовної заяви представником потерпілої зазначено, що транспортний засіб, який належить потерпілій ОСОБА_5 на праві власності, зазнав значних механічних ушкоджень, вартість матеріальних збитків якого підтверджується висновком проведеної незалежної експертизи, доданої до позовної заяви. У тому числі, через необхідність проведення огляду та подальшого експертного дослідження, вказаний транспортний засіб пересувався тільки за допомогою евакуатора, на підтвердження чого до позову долучені копії квитанцій. Крім того, під час зіткнення вказаних транспортних засобів, ноутбук HP VICTUS16 потерпілої, який в цей час знаходився на передньому правому сидінні автомобілю "Mazda-6", зазнав механічного ушкодження, що призвело до несправності розбиття матриці пристрою. Надалі, потерпіла ОСОБА_5 через наслідки вказаної події ДТП та прямий причинний зв`язок із розладом свого здоров`я, враховуючи підтверджений діагноз стосовно перелому кісток носу, звернулась до лікаря-хірурга клініки "Ordex" із відповідними скаргами та отримала консультаційний висновок разом із плановою калькуляцією подальшої операції і необхідністю подальшого обстеження №262 від 29.03.2024 року. Таким чином, вчиненим ОСОБА_3 кримінальним правопорушенням, ОСОБА_9 завдано значної матеріальної та моральної шкоди, що виразилась у фактично понесених та запланованих витратах (збитках) на лікування, реабілітацію здоров`я, відновлення психо-емоційного стану потерпілої і дії щодо відновлення власного транспортного засобу.

Крім того, протиправними діями ОСОБА_3 моральному здоров`ю потерпілої ОСОБА_9 спричинено значної шкоди, які призвели до позбавлення можливостей реалізації своїх звичок, бажань та праці, які потерпіла могла б реалізувати не витрачаючи часу на підготовку заяв та судових позовів, відвідування установ органів державної влади, щоб добитися належного захисту порушених прав. Враховуючи присутність психологічно травмуючого фактору (неправомірних дій обвинуваченого, а також його небажання компенсувати зазначені витрати та збитки), користуючись принципами розумності та справедливості, розмір моральної шкоди оцінюють у 100 000 гривень.

Дослідивши матеріали, якими обґрунтовується позовна заява, на основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи, з`ясувавши характер позовних вимог, суд приходить до такого висновку.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Під час вирішення цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

Згідно з положеннями ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до приписів статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Судом встановлено, що внаслідок вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення, потерпіла ОСОБА_5 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, у зв`язку із чим остання проходила лікування.

Так, вирішуючи цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди, суд дійшов наступного.

Щодо вимоги про стягнення з АТ "СК "КРАЇНА" на користь ОСОБА_9 майнової шкоди, завданої внаслідок злочинних дій ОСОБА_3 у розмірі 480 000 гривень, суд зазначає.

Так, згідно ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку, обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року в справі №286/1643/18, провадження №61-11107св19.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Саме такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Зазначеним судовим рішенням Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку Верховного Суду України, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована, визнавши, що наведений правовий висновок не відповідає змісту та сенсу чинного законодавства.

Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

За таких обставин, у разі, якщо позивач (особа, якій завдана шкода) не звертався до страховика відповідача (завдавач шкоди) та не отримував його відмову у виплаті страхового відшкодування, а пред`явив відразу вимогу до особи, відповідальної за шкоду, то відсутні передбачені законом підстави для задоволення його позовних вимог.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується копією адвокатського запиту від 30 квітня 2024 року, адвокат ОСОБА_6 в інтересах потерпілої ОСОБА_9 зверталась до страхової компанії АТ "СК "КРАЇНА".

Як вбачається з копії відповіді АТ "СК "КРАЇНА" від 09 травня 2024 року №2448, страхова компанія не заперечувала щодо виплат в межах страхового випадку, але після набрання рішенням суду законної сили.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 6 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

В той же час, а ні потерпіла, а ні її представник клопотань про залучення до участі у справі в якості співвідповідача страхової компанії АТ "СК "КРАЇНА" не заявляли.

Додатково слід зазначити, що лист АТ "СК "КРАЇНА" від 09 травня 2024 року №2448 хоча і опосередковано підтверджує, що цивільно-правова відповідальність обвинуваченого ОСОБА_3 була застрахована у вказаній компанії, в той же час, а ні сторона обвинувачення, а ні потерпіла та її представник не надали суду страховий поліс чи його копію завірену належним чином.

Вказана обставина, позбавляє можливості суд в порядку ст.23 КПК України дослідити вказаний доказ та визначити розміри відшкодувань, які підлягають до стягнення з АТ "СК "КРАЇНА" в межах страхових виплат та з відповідача (у випадку перевищення суми страхового відшкодування).

З огляду на викладені обставини, вимога про стягнення з АТ "СК "КРАЇНА" на користь ОСОБА_9 майнової шкоди, завданої внаслідок злочинних дій ОСОБА_3 у розмірі 480 000 гривень є необґрунтованою та передчасною, а тому задоволенню не підлягає.

Додатково слід зазначити, що як вбачається з наданих копій документів до позовної заяви, потерпіла ОСОБА_9 зверталась за консультацією до пластичного хірурга ТОВ «ДІМ МЕДИЦИНИ».

З копії консультативного висновку пластичного хірурга від 29 березня 2024 року вбачається, що потерпілій рекомендовано оперативне втручання відкрита ринопластика. Вартість консультації становить 950 грн та підтверджується копією рахунку від 29 березня 2024 року №.

З копії розрахунку планової калькуляції від 29 березня 2024 року №262 вбачається, що вартість оперативного втручання "відкрита ринопластика" становить 230 110 грн.

В ході судового розгляду потерпілою та її представником не надано належних та допустимих доказів того, що відповідне лікування було проведено та потерпілою понесені вказані витрати.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно змісту ст.128 КПК України, стягненню підлягають матеріальні збитки, які були завдані кримінальним правопорушенням.

Враховуючи те, що матеріальні збитки в частині подальших витрат ринопластики, зазначені у позовній заяві складаються з вартості майбутніх витрат, які на день розгляду позову в суді не були понесені потерпілою (на день розгляду позову в суді не були підтверджені належним доказами), вказані майбутні збитки не можуть бути стягнуті з обвинуваченого.

При цьому, слід зазначити, що у разі потреби фактичного подальшого проходження лікування, пов`язаного з отриманими у даному кримінальному провадженні тілесними ушкодженнями середньої тяжкості, потерпіла не буде позбавлена права додатково звернутися з майновими позовними вимогами в порядку цивільного судочинства.

Що стосується стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 майнової шкоди, завданої внаслідок його злочинних дій у розмірі 1 014 986 гривень.

Відшкодування шкоди, заподіяної власником (володільцем) транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого застрахована урегульовано Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі Закону). У разі, коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 цього Закону, відповідно до якої транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП.

Отже, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

У разі, якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди здійснюється у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи моторне транспортне страхове бюро.

Отже, з аналізу змісту наведених норм можна дійти висновку, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є економічно необґрунтованим, витрати на ремонт перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. У разі, якщо власник не згоден із визначенням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця пригоди.

Як вбачається із копії Звіту №226/03-24 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 23 березня 2024 року (оцінка 09 березня 2024 року), ринкова вартість т/з "Mazda-6" д.н.з. НОМЕР_2 становить 858 613, 50 грн. В той же час, вартість відновлювального ремонту становить 1 251 618, 40 грн.

Тобто, має місце фізичне знищення автомобіля, а витрати на його відновлення є економічно необґрунтованими.

Таким чином, до стягнення підлягає сума ринкової вартості автомобіля "Mazda-6" д.н.з. НОМЕР_2 в сумі 858 613, 50 грн.

В той же час, оскільки АТ "СК "КРАЇНА" не була залучена до справи в якості співвідповідача та не визначала розмір страхової виплати (конкретну суму) за даним страховим випадком, суд позбавлений можливості встановити розмір різниці (у випадку перевищення суми страхового відшкодування), який підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 ..

Крім цього, додатково слід зазначити, що в випадку проведення відновлювальних робіт т/з "Mazda-6" д.н.з. НОМЕР_2 та подальшого використання його за призначенням, на користь потерпілої підлягає стягненню лише різниця між вартістю транспортного засобу та виплаченою страховою сумою.

В той же час, оскільки потерпілою та її представником не надано суду такі відомості та підтверджуючі вказані обставини належні і допустимі докази, суд позбавлений можливості вирішити позов в цій частині.

З огляду на вказані обставини, вимоги потерпілої ОСОБА_9 про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_3 у розмірі 1 014 986 гривень є необґрунтованими та передчасними.

Що стосується стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 витрат на евакуацію т/з "Mazda-6" д.н.з. НОМЕР_2 та проведення ремонту ноутбуку HP VICTUS16, суд зазначає наступне.

Так, як вбачається з копії гарантійного талону від 26 березня 2024 року №000017527, потерпілою понесені витрати на ремонт ноутбуку HP VICTUS16 в сумі 7307,50 грн, та копій квитанцій до прибуткового касового ордеру від 09 березня 2024 року №43 та від 21 березня 2024 року №44 на сплату послуг евакуатора в сумі 1600 грн і 1400 грн відповідно.

Як зазначалось вище, оскільки АТ "СК "КРАЇНА" не була залучена до справи в якості співвідповідача та не визначало розмір страхової виплати (конкретну суму) за даним страховим випадком, з огляду на що, суд позбавлений можливості встановити самостійно розмір страхового відшкодування та розмір відшкодування, який підлягає до стягнення з обвинуваченого (у випадку перевищення суми страхового відшкодування).

З огляду на вказані обставини, вимоги потерпілої ОСОБА_9 про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_3 на ремонт ноутбуку HP VICTUS16 в сумі 7307,50 грн та послуг евакуатора на загальну суму 3000 грн (1600 грн та 1400 грн) є необґрунтованими та передчасними.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги потерпілої ОСОБА_9 в частині відшкодування матеріальної шкоди задоволенню не підлягають.

Щодо вирішення питання про відшкодування потерпілій ОСОБА_5 моральної шкоди, суд приходить до наступного.

Згідно ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При визначенні розміру моральної шкоди, яка повинна бути стягнута з обвинуваченого на користь потерпілого, суд, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", виходить з принципів розумності, виваженості та справедливості і враховує характер і обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) потерпілого, характер немайнової шкоди (його тривалість, можливості відновлення), а також стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих відносинах, час і зусилля, необхідні для їх відновлення, матеріальне становище обвинуваченого.

Суд враховує те, що визначаючи розмір відшкодування, має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи (ВП/ВС у справі № 752/17832/14-ц від 15.12.2020). При визначенні розміру завданої потерпілому моральної шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим відносно нього, суд враховує характер і обсяг душевних страждань, яких потерпілий зазнав, поведінку обвинуваченого в момент скоєння кримінального правопорушення та його поведінку в подальшому, а також суд враховує, що потерпіла на обґрунтування завданої моральної шкоди вказує, що внаслідок заподіяння ушкоджень вона була позбавлений можливості нормального життя, суд вважає що моральна шкода, яка буде стягнута з обвинуваченого за вироком суду на користь потерпілої, в повній мірі компенсує їй перенесені душевні страждання та душевний біль.

Вирішуючи заявлену позовну заяву про стягнення на користь потерпілої ОСОБА_5 моральної шкоди в сумі 100 000 гривень, суд зазначає, що з врахуванням глибини моральних страждань потерпілої та з врахуванням доведеності, відповідно до ст.1167 ЦК України, позов підлягає частковому задоволенню.

У даному випадку, на переконання суду, розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 30 000 гривень буде відповідати принципам розумності та справедливості.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, підлягають стягнення з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на провадження експертиз (висновки від 15.04.2024 року №СЕ-19/115-24/4532-ІТ, від 16.04.2024 року №СЕ-19/115-24/4531-ІТ, від 17.04.2024 року №СЕ-19/115-24/4529-ІТ, від 22.04.2024 року №24-2149) на загальну суму 13631 (тринадцять тисяч шістсот тридцять одна) гривень 04 к..

Питання про речові докази суд вирішує на підставі ст.100 КПК України.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 3 /три/ роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 /два/ роки.

На підставі ст.75 КК України, звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 /одного/ року з дня проголошення вироку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.

На підставі ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_3 обов`язки:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Позовну заяву представника потерпілої задовольнити частково.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної шкоди 30 000 /тридцять тисяч/ гривень.

В задоволенні позову представника потерпілої в частині стягнення матеріальної шкоди відмовити.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на провадження експертиз (висновки від 15.04.2024 року №СЕ-19/115-24/4532-ІТ, від 16.04.2024 року №СЕ-19/115-24/4531-ІТ, від 17.04.2024 року №СЕ-19/115-24/4529-ІТ, від 22.04.2024 року №24-2149) на загальну суму 13631 (тринадцять тисяч шістсот тридцять одна) гривень 04 к..

Речові докази:

автомобіль "Volvo-740", реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_5 , переданий на зберігання власнику ОСОБА_3 вважати повернутим за належністю;

автомобіль "Mazda-6", реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_6 , переданий на зберігання власнику ОСОБА_5 вважати повернутим за належністю.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м.Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий ОСОБА_1