Справа №591/5642/25 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/428/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - інші скарги
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

підозрюваної ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваної ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 21 серпня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні скарги захисника підозрюваної ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на повідомлення про підозру від 05 червня 2025 року в кримінальному провадженні № 0000018,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 21 серпня 2025 року, у задоволенні скарги захисника підозрюваної ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на повідомлення про підозру від 05 червня 2025 року в кримінальному провадженні № 0000018, відмовлено.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що надані суду матеріали кримінального провадження, зокрема, копії документів, висновки експертизи містять достатньо інформації щодо можливої причетності ОСОБА_6 до дій, що обумовлюють підозру. Викладені стороною захисту мотиви скарги стосуються оцінки належності та допустимості доказів, вірності кваліфікації, що на даній стадії процесу знаходиться поза межами компетенції слідчого судді.

Не погодившись зі вказаним рішенням слідчого судді, захисник підозрюваної ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду зі скаргою, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 21 серпня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою скасувати повідомлення про підозру відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України від 05 червня 2025 року в кримінальному провадженні № 0000018 від 28 лютого 2025 року.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що підозра не містить посилання на докази, які б підтверджували викладені в ній обставини.

Так, договір про постачання деревини необробленої (деревини паливної (дрова) № 216 від 07 лютого 2025 року, був укладений між КЕВ м. Суми та ФОП ОСОБА_8 за результатом проведених відкритих торгів, що був оголошений / оприлюднений 07 січня 2025 року в системі «Прозоро».

Саме за результатом аукціону, найнижчу ціну запропонував ФОП ОСОБА_8 , в наслідок чого з ним і було укладено вищезазначений договір поставки, який в подальшому був виконаний постачальником.

Оголошенню процедури закупівель дров передувала робота, що проводилася ОСОБА_6 стосовно моніторингу цін на ринку необробленої деревини, що регламентується порядком визначеним в розділі ІІІ Примірної методики визначення очікуваної вартості предмета закупівлі, затвердженого наказом Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України № 275 від 18 лютого 2020 року.

Окрім цього, згідно висновку про результати моніторингу процедури закупівлі від 11 квітня 2025 року, що був проведений Управлінням Південного офіс Держаудитслужби в Херсонській області, порушень в частині визначення ціни закупівлі не виявлено.

Наявний висновок товарознавчої експертизи від 11 квітня 2025 року № СЕ-19/119-25/5607-ТВ, не встановлює жодної матеріальної шкоди (збитків), без якої наявність об`єктивної сторони злочину за ст. 191 КК України є неможливим.

Згідно п. 3.1 договору № 216 від 07 лютого 2025 року, ціна договору становить 6 520 000,00 грн., в тому числі маркування вантажних робіт в місцях завантаження та розвантаження та транспортних витрат, проте в даному висновку вартість паливної деревини встановлено без доставки на склади КЕВ м. Суми.

Також апелянт зауважує про те, що повідомлення про підозру не містить доказів наявності в ОСОБА_6 корисливої мети та мотиву, бажання особистого збагачення у протиправний спосіб шляхом вчинення злочинних дій або збагачення ФОП ОСОБА_8 , а також її зацікавленості в збагаченні цієї особи.

Таким чином, на переконання сторони захисту, викладені в повідомленні про підозру ОСОБА_6 обставини щодо вчинення нею кримінального правопорушення не підтверджуються наявними доказами, а тому є припущеннями органу досудового розслідування.

Прокурор у кримінальному провадженні будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення не подавав, а тому колегія суддів вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд за відсутності прокурора, що не суперечить ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь головуючого судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення, доводи підозрюваної ОСОБА_6 із захисником ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів провадження, СУ ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000018 від 28 лютого 2025 року, за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

05 червня 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру за ч. 4 ст. 191 КК України, в саме в розтраті чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому в великих розмірах, в умовах воєнного стану.

15 серпня 2025 року адвокат ОСОБА_7 подав в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 скаргу до Зарічного районного суду м. Суми на повідомлення про підозру ОСОБА_6 від 05 червня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000018 від 28 лютого 2025 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 21 серпня 2025 року, відмовлено у задоволенні скарги адвоката.

З висновками слідчого судді, викладеними в оскаржуваній ухвалі, колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, зокрема, повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Зміст письмового повідомлення про підозру має відповідати вимогам, передбаченим ч. 1 ст. 277 КПК України, а саме містити наступні відомості: прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; зміст підозри; правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; права підозрюваного; підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Тобто, підозра - це ймовірне судження, припущення, попередній висновок про причетність конкретної особи до вчинення кримінального правопорушення. У разі отримання нових доказів раніше повідомлена підозра може бути змінена.

Вказане відрізняє підозру від підсумкового висновку слідчого чи прокурора про винуватість особи, який формулюється у обвинувальному акті, та має бути з точки зору сторони обвинувачення обґрунтованим, достовірним та остаточним, оскільки саме направленням до суду обвинувального акта, зокрема, закінчується досудове розслідування як стадія кримінального провадження.

Саме тому обвинувачення відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України є твердженням про вчинення певною особою діяння, передбаченого Законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, установленому Кримінальним процесуальним кодексом України.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Таким чином, при вирішенні питання про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри, колегія суддів виходить з тих міркувань, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя (суд), оцінюючи докази на предмет наявності обґрунтованої підозри, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення.

За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Оцінюючи в сукупності обставини провадження та враховуючи достатню наявність доказів про вчинення інкримінованого підозрюваній кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, колегія суддів вбачає, що обґрунтованість підозри ОСОБА_6 , в контексті її розуміння Європейським судом з прав людини, присутня.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для повідомлення такій особі про підозру.

Дослідивши матеріали провадження в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_6 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Як вбачається, в повідомлені про підозру від 05 червня 2025 року ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, викладено зміст підозри та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється остання із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Здійснюючи судовий контроль під час оскарження повідомлення про підозру, колегія суддів не наділена повноваженням здійснювати перевірку обґрунтованості підозри і встановлювати в діях підозрюваної склад того чи іншого злочину.

Положення ч. 3 ст. 17, ч. 1 ст. 47, ч. 1 ст. 94, п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України дають підстави для висновку, що при оскарженні повідомлення про підозру слідчий суддя, суд уповноважений перевіряти достатність доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Така перевірка здійснюється виключно з метою судового контролю за дотриманням саме прав, свобод та інтересів особи у кримінальному провадженні.

Враховуючи, що стандарт достатніх підстав (доказів) є нижчим ніж стандарт обґрунтованої підозри, для цілей повідомлення особі про підозру він передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням (демонструють причетність до його вчинення) і вони є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування до висунення обвинувачення або спростування такої підозри.

Таким чином, доводи апелянта щодо недопустимості та не належності зібраних органом досудового розслідування доказів, колегія суддів визнає необґрунтованим, адже питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Отже, на стадії досудового розслідування, суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, доказів, які пов`язують підозрювану з кримінальним правопорушенням, достатньо аби виправдати подальше розслідування до висунення обвинувачення або спростування такої підозри, відтак доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості повідомленої підозри, є безпідставними.

Істотних порушень вимог КПК України при постановленні ухвали слідчим суддею, не встановлено.

Враховуючи вищезазначене, всупереч доводам апеляційної скарги, колегія суддів вважає оскаржувану ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачає, у зв`язку з чим вказане судове рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404,407,419,422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 21 серпня 2025 року про відмову в задоволенні скарги захисника підозрюваної ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на повідомлення про підозру від 05 червня 2025 року в кримінальному провадженні № 0000018, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника підозрюваної ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4