ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 листопада 2025 року у кримінальному провадженні №0000055 від 25.10.2024 року яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с.Зорнабад, Азербайджан, особу без громадянства, освіта середня, вдову, не працюючу, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Вироком Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 листопада 2025 року ОСОБА_9 визнано винною у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, та призначено покарання за:

ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 коп.;

ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень 00 коп.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, визначено шляхом часткового складання призначених покарань, призначивши ОСОБА_9 , остаточне покарання у виді штрафу у розмірі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп.

Вирішено питання щодо стягнення процесуальних витрат та долі речових доказів.

Вироком суду першої інстанції встановлено, що на початку липня 2024 року (точної дати досудовим розслідуванням не встановлено), обвинувачена ОСОБА_9 , знаходячись на зупинці громадського транспорту «Соцмісто» в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, зустрілась з невстановленою досудовим розслідуванням особою, під час бесіди з якою дізналась про можливість у останньої виготовити їй довідки Посольства Азербайджанської Республіки в Україні про відсутність в ОСОБА_8 громадянства за грошову винагороду. В той же час, у обвинуваченої ОСОБА_9 виник злочинний умисел, спрямований на пособництво у виготовленні підробленого документа, а саме довідок Посольства Азербайджанської Республіки в Україні про відсутність у останньої Азербайджанського громадянства.

Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на пособництво у виготовленні завідомо підроблених довідок, обвинувачена ОСОБА_9 , всупереч встановленому порядку отримання відповідей від Посольства Азербайджанської Республіки в Україні, а саме шляхом звернення до вище вказаного Посольства з відповідними запитами, під час спілкування з невстановленою досудовим розслідуванням особою, з метою виготовлення підроблених довідок Посольства Азербайджанської Республіки в Україні про відсутність в ОСОБА_8 , згідно домовленості, надала останній свої повні анкетні дані.

В подальшому, на початку липня 2024 року, (точної дати органом досудового розслідування не встановлено), невстановлена досудовим розслідуванням особа, знову зустрілась з обвинуваченою ОСОБА_9 на зупинці громадського транспорту «Соцмісто» в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області за грошову винагороду в сумі 200 доларів США, підроблені документи, а саме довідки №4/RVV/094/24 від 10.04.2024 року та довідки

№ 4/KVV/101/24 від 27.05.2024 року, видані на ім`я ОСОБА_8 Консульським відділом Посольства Азербайджанської Республіки в Україні, які остання почала зберігати при собі, з метою подальшого використання під час подальшого оформлення документів у державних органах.

Крім того, обвинувачена ОСОБА_9 у невстановлений досудовим розслідуванням час і дату, однак не пізніше 18.09.2024 року, усвідомлюючи, що вона не отримувала офіційної відповіді від Посольства Азербайджанської Республіки в Україні, про відсутність у ОСОБА_8 , прибула до Відділу № 9 у місті Кривому Розі Головного управління ДМС у Дніпропетровській області за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, Довгинцівський район, вул. Леоніда Бородича, буд. 3.

В подальшому на вимогу головного спеціаліста Відділу № 9 у місті Кривому Розі Головного управління ДМС у Дніпропетровській області ОСОБА_10 відповідно до Закону України «Про ДМС», пред`явити ОСОБА_8 перелік документів, які є підставою для отримання посвідчення особи без громадянства. Обвинувачена ОСОБА_9 , реалізовуючи свій протиправний умисел на використання завідомо підробленого документа, достовірно знаючи про те, що вона не отримувала офіційної відповіді від Посольства Азербайджанської Республіки в Україні, розуміючи що відповіді у вигляді довідок є підробленими, діючи умисно, з метою посвідчення особи без громадянства, пред`явила завідомо підроблені довідки, а саме довідки № 4/RVV/094/24 від 10.04.2024 року та №4/KVV/101/24 від 27.05.2024 року, видані на ім`я ОСОБА_8 Консульським відділом Посольства Азербайджанської Республіки в Україні, тим самим, використала завідомо підроблені документи.

Згідно висновку судово-технічної експертизи документу за № СЕ-19/104-25/40381-ДД від 22.10.2025 року два бланки довідок №4/RVV/094/24 від 10.04.2024 року та № 4/KVV/101/24 від 27.05.2024 року Консульського відділу Посольства Азербайджанської Республіки в Україні, виданих на ім?я « ОСОБА_8 », та внесені друковані дані у них, виготовлені способом струминного друку за допомогою знакосинтезуючих пристроїв типу струминних принтерів, копірів тощо; рукописні записи та підписи у графах бланків довідок виконані за допомогою пишучих приладів; відбитки круглих гербових печаток нанесені контактним способом - кліше печаток.

Ознак внесення змін до первинного змісту двох довідок № 4/RVV/094/24 від 10.04.2024 та № 4/KVV/101/24 від 27.05.2024 Консульського відділу Посольства Азербайджанської Республіки в Україні, виданих на ім?я « ОСОБА_8 », не виявлено.

Два бланки довідок №4/RVV/094/24 від 10.04.2024 року та №4/KVV/101/24 від 27.05.2024 року Консульського відділу Посольства Азербайджанської Республіки в Україні не відповідають за способом друку та змісту текстової інформації бланку листа № 4/KYV/451/24 від 06.12.2024 Посольства Азербайджанської Республіки в Україні, адресованого ВП № 1 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області.

Дії обвинуваченої ОСОБА_8 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, як пособництво у підроблені офіційного документу та ч. 4 ст. 358 КК України, як використання завідомо підробленого документа.

Доводи апеляційної скарги:

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.11.2025 р. відносно ОСОБА_8 змінити з підстави неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вважати засудженим ОСОБА_8 за ч. 5 ст.27 ч. 1 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень, за ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, визначити остаточне покарання у виді штрафу у розмірі 117 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1989 гривень. В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що кримінальний закон сформульовано однозначно, він чітко і послідовно вказує на єдиний вимір розміру покарання у виді штрафу неоподаткований мінімум доходів громадян.

Проте суд першої інстанції в порушення вимог кримінального закону, в якому закріплений принцип призначення покарання у виді штрафу, визначив ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді штрафу у розмірі 2000 гривень, а не у сумі, кратній встановленому одному неоподаткованому мінімуму доходів громадян (17 гривень) та при цьому не зазначив, якій кількості неоподаткованих мінімумів доходів громадян становить ця грошова сума, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Позиції сторін в суді :

Прокурор в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, просив задовольнити з підстав наведених в ній.

Обвинувачена ОСОБА_8 та її захисник адвокат ОСОБА_11 , будучи належним чином повідомленими про місце та час судового розгляду, заяв та клопотань про відкладення судового розгляду на адресу суду не надали.

З огляду на те, що категорія обвинувачення та характер апеляційної скарги прокурора не тягнуть за кримінальним процесуальним законом обов`язкової участі обвинуваченої в судовому засіданні, колегія суддів вважає можливим проведення розгляду апеляційної скарги без участі обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_11 .

Висновки суду:

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає наступне:

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу , та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Прокурор в апеляційній скарзі не оспорює встановлені судом 1-ї інстанції фактичні обставини, кваліфікацію дій обвинуваченої та обране судом за ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 358 КК України вид покарання у вигляді штрафу.А ставить питання про неправильно визначене остаточне покарання за сукупністю кримінальних проступків на підставі ч. 1 ст. 70 КК України у розмірі 2000 гривень, а не у сумі, кратній встановленому неоподаткованому мінімуму доходів громадян та не зазначення, якій кількості неоподаткованих мінімумів доходів громадян дорівнює ця грошова сума.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Однією з підстав для зміни судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (п. 4 ч. 1 ст. 409 КК України).

Згідно зі вимогами ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є:

1) незастосування судом закону, який підлягає застосуванню;

2) застосування закону, який не підлягає застосуванню;

Норми ст. 65 КК України зобов`язують суд призначити покарання як у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, так і відповідно до положень Загальної частини КК та з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного й обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У санкціях статей (санкції частини статей) Особливої частини КК України покарання у виді штрафу встановлено в неоподаткованих мінімумах доходів громадян. Зокрема, санкція ч. 1 ст. 358 КК України, за якою засуджено ОСОБА_8 , покарання у виді штрафу встановлює в розмірі до 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а санкція ч. 4 ст. 358 КК України покарання у виді штрафу в розмірі до 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Нормою Загальної частини КК України, яка визначає поняття та правила застосування даного виду покарання є стаття 53 КК України, згідно з якою штраф це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині цього Кодексу, з урахуванням положень частини другої цієї статті. Розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого кримінального правопорушення з урахуванням майнового стану винного в межах від 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян до 50000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу. Положення частини п`ятої цієї статті, які регулюють порядок заміни несплаченої суми штрафу покарання іншого виду, розраховують таку заміну, виходячи з неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

Отже, кримінальний закон сформульовано однозначно, він чітко і послідовно вказує на єдиний вимір розміру покарання у виді штрафу неоподаткований мінімум доходів громадян.

Згідно з пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 IV цього Кодексу для відповідного року.

Проте суд першої інстанції в порушення вимог кримінального закону, в якому закріплений принцип призначення покарання у виді штрафу, визначив ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді штрафу у розмірі 2000 гривень, а не у сумі, кратній встановленому одному неоподаткованому мінімуму доходів громадян (17 гривень) та при цьому не зазначив, якій кількості неоподаткованих мінімумів доходів громадян становить ця грошова сума, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Так, у висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 1 жовтня 2015 року (справа № 5-154кс15), зазначено, що при призначенні покарання у виді штрафу в розмірі, передбаченому санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, цей розмір визначається в певній кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у розмірі, установленому законодавством України на час постановлення вироку, із визначенням його у грошовій сумі, із здійсненням перерахування розміру в гривнях, виходячи з вимог закону щодо визначення суми одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що остаточне покарання ОСОБА_8 необхідно призначити за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 1 ст. 70 КК України та за принципом часткового складання призначених покарань, визначити остаточне покарання обвинуваченій у виді штрафу із зазначенням його в розмірі неоподаткованих мінімумів доходів громадян та в грошовому еквіваленті.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що є підставою для зміни в року в його резолютивній частині.

Керуючись ст.ст. 376, 404-419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 листопада 2025 року стосовно ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України змінити через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вважати ОСОБА_8 засудженою за

ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 100 (ста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень,

ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, визначити остаточне покарання у виді штрафу у розмірі 117 (ста сімнадцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1989 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят дев`ять) гривень.

В решті оскаржений вирок стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4