Вирок

Іменем України

14.10.2025 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження (матеріали об`єднаних кримінальних проваджень № 0000015 від 12.01.2024 року та № 0000565 від 04.07.2024 року) про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Радехів Радехівського району Львівської області, неодруженого, із середньою спеціальною освітою, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , який виведений поза штат, працюючого робітником на меблевому виробництві, раніше не судимого, учасника бойових дій, зареєстрованого і фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Молодший сержант ОСОБА_4 під час проходження військової служби за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 у порушення вимог ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, не маючи наміру назавжди ухилитись від проходження військової служби, в умовах воєнного стану, не отримавши дозволу відповідного командира, 15.09.2023 року не з`явився вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби до військової частини НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та перебував поза межами розташування території військової частини НОМЕР_1 до 15.01.2024 року.

Крім цього, молодший сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, проходячи військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , всупереч вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, бажаючи тимчасово ухилитися від проходження військової служби та проводити час на власний розсуд, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, без поважних причин 23.03.2024 року до 08:00 год., точний час досудовим розслідування не встановлено, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , тривалістю понад три доби, та перебував поза межами розташування території військової частини НОМЕР_1 до 01.05.2024 року, тобто до моменту добровільного повернення на військову службу у військову частину НОМЕР_1 .

У подальшому молодший сержант ОСОБА_4 , діючи повторно, з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, бажаючи тимчасово ухилитися від проходження військової служби та проводити час на власний розсуд, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків в умовах воєнного стану 29.05.2024 року до 08 год. 00 хв., точний час досудовим розслідування не встановлено, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , тривалістю понад три доби та перебував поза межами розташування території військової частини НОМЕР_1 до 14.06.2024 року, тобто до моменту добровільного повернення на військову службу у військову частину НОМЕР_1 .

Надалі молодший сержант ОСОБА_4 , діючи повторно, з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, бажаючи тимчасово ухилитися від проходження військової служби та проводити час на власний розсуд, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків в умовах воєнного стану 15.06.2024 року до 08 год. 00 хв., точний час досудовим розслідування не встановлено, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , тривалістю понад три доби та перебував поза межами розташування території військової частини НОМЕР_1 до 02.07.2024 року, тобто до моменту добровільного повернення на військову службу у військову частину НОМЕР_1 .

Отже, військовослужбовець ОСОБА_4 в загальному перебував без поважних причин поза межами розташування військової частини НОМЕР_1 у періоди з 15.09.2023 року до 15.01.2024 року, 23.03.2024 року до 01.05.2024 року, з 29.05.2024 року до 14.06.2024 року та з 15.06.2024 року по 02.07.2024 року, будь-яких заходів для повернення на службу та продовження несення відповідних обов`язків у зазначені періоди часу не вживав, а займався особистими справами, не пов`язаними з проходженням військової служби,

Таким чином, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 скоїв нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, а також самовільні залишення військової частини тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану, тобто кримінальні правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 407 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.407 КК України, визнав частково, надав детальні показання про мотиви та обставини вчинення злочинів. Вказав, що військову службу проходить добровільно, підписавши 31.07.2019 року контракт. З початку повномасштабної війни до кінця весни 2022 року він перебував в зоні бойових дій в складі Військової частини НОМЕР_1 . Виконував службові обов`язки на посаді бойового медика взводу. Однак, двічі був поранений, зазнав осколкового поранення руки, живота та отримав акубаротравму. Після цього лікувався, однак, в кінці 2022 року йому повідомили про необхідність вибуття у зону бойових дій. Повертатися на війну він не хотів, вважав, що рука ще недостатньо зажила. Крім цього, був переконаний, що командування неналежно ставиться до нього, не скеровує його на реабілітацію. Тому він вирішив уникати військової служби, спочатку 15.09.2023 року не з`явився у військову частину, а надалі неодноразово покидав її, не отримуючи на це відповідного дозволу. Обставини, викладені в обвинувальних актах, він визнає, але вважає, що не міг вчинити інакше, адже був незадоволений низьким рівнем матеріального забезпечення, від військової частини отримував лише вісімсот гривень на місяць, обід та місце проживання, яке було незадовільним. Неодноразово проходив військово-лікарську комісію, востаннє у 2024 року, та був визнаний придатним для служби у високомобільних десантних військах. Однак, продовжувати службу наміру не має, розуміє, що вчинив неправильно, проте, вважає свою поведінку адекватною обставинам, які складалися.

Попри часткове визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованих йому злочинів, його винуватість у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.407 КК України, доведена також належними, допустимими і достатніми доказами, безпосередньо дослідженими в судовому засіданні, а саме:

-контрактом на проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу від 31.07.2019 року, укладеним з командуванням в/ НОМЕР_2 , відповідно до якого ОСОБА_4 прийнято на військову службу;

-військовим квитком серії НОМЕР_3 від 21.08.2019 року, в якому наявні записи про зарахування ОСОБА_4 з 31.07.2019 року до особового складу військової частини НОМЕР_4 , а з 29.10.2019 року до штату військової частини НОМЕР_1 з призначенням 01.02.2021 року на посаду бойового медика взводу;

-витягом із наказу командира Військової частини НОМЕР_4 від 31.07.2019 року №177, згідно якого ОСОБА_4 , якого прийнято на військову службу за контрактом, зараховано в списки особового складу військової частини НОМЕР_4 ;

-витягом із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 28.10.2019 року №253, згідно якого ОСОБА_4 , який прибув з Військової частини НОМЕР_4 , зараховано в списки особового складу військової частини НОМЕР_1 ;

-рапортом командира роти ОСОБА_6 від 15.09.2023 року, в якому зазначено, що 15.09.2023 року о 08.00 год. під час перевірки наявності особового складу було встановлено, що виведений у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_4 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 , на телефонні дзвінки не відповідає, а тому, порушено питання про призначення службового розслідування та зняття військовослужбовця із котлового забезпечення;

-доповіддю про самовільне залишення військової частини військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 від 15.09.2023 року №690/7323, складеною старшим оперативної групи в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_7 , відповідно до якої 15.09.2023 року о 08.00 год. під час перевірки наявності особового складу військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 було встановлено, що молодший сержант ОСОБА_4 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , при цьому, розшукові заходи, організовані командуванням військової частини, позитивних результатів не дали, на телефонні дзвінки військовослужбовець не відповідає, його місцезнаходження невідоме;

-витягом із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 15.09.2023 року №260, відповідно до якого молодшого сержанта ОСОБА_4 з 16.09.2023 року виключено з котлового забезпечення та з 15.09.2023 року призупинено йому виплату грошового забезпечення;

-наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 15.09.2023 року №1956, відповідно до якого постановлено провести службове розслідування стосовно молодшого сержанта ОСОБА_4 для встановлення умов і причин, що сприяли невиконанню ним службових обов`язків та самовільному залишенню 15.09.2023 року розташування Військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 ;

-актом службового розслідування, яким підтверджено факт відсутності молодшого сержанта ОСОБА_4 у військовій частині НОМЕР_1 з 15.09.2023 року та невиконання ним своїх службових обов`язків, а також рекомендовано заступнику командира Військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення підготувати повідомлення про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, за неналежне виконання обов`язків притягнути останнього до дисциплінарної відповідальності, а начальнику відділення персоналу призупинити ОСОБА_4 військову службу з 15.09.2023 року до дня повернення його у військову частину НОМЕР_1 ;

-наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 28.09.2023 року №3345 «Про результати службового розслідування», яким у зв`язку із відсутністю військовослужбовця ОСОБА_4 на військовій службі з 15.09.2023 року доручено заступнику командира Військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення підготувати повідомлення про вчинення військовослужбовцем ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, накладено на останнього дисциплінарне стягнення у виді суворої догани, а також рекомендовано начальнику відділення персоналу призупинити військову службу ОСОБА_4 з 15.09.2023 року і до дня повернення у військову частину НОМЕР_1 ;

-заявою старшого оперативної групи Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 від 13.10.2023 року №690/8609, адресованою Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованому у м. Львові, в якій порушено питання про реєстрацію кримінального провадження по факту самовільного залишення Військової частини НОМЕР_1 та відсутності молодшого сержанта ОСОБА_4 на військовій службі з 15.09.2023 року;

-доповіддю про самовільне залишення військової частини військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 від 23.03.2024 року №690/4466, складеною старшим оперативної групи в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_7 , відповідно до якої 23.03.2024 року о 08.00 год. під час перевірки наявності особового складу Військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 було встановлено, що молодший сержант ОСОБА_4 , виведений у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , самовільно залишив Військову частину НОМЕР_1 , при цьому, розшукові заходи, організовані командуванням військової частини, позитивних результатів не дали, на телефонні дзвінки військовослужбовець не відповідає, його місцезнаходження невідоме;

-наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 23.03.2024 року №1088, відповідно до якого постановлено провести службове розслідування стосовно молодшого сержанта ОСОБА_4 для встановлення умов і причин, що сприяли невиконанню ним службових обов`язків та самовільному залишенню 23.03.2024 року розташування Військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 ;

-актом службового розслідування, яким підтверджено факт відсутності молодшого сержанта ОСОБА_4 у військовій частині НОМЕР_1 з 23.03.2024 року та невиконання ним своїх службових обов`язків, а також рекомендовано заступнику командира Військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення підготувати повідомлення про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, за неналежне виконання обов`язків притягнути останнього до дисциплінарної відповідальності, а начальнику відділення персоналу призупинити ОСОБА_4 військову службу з 23.03.2024 року до дня повернення його у військову частину НОМЕР_1 ;

-наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 01.05.2024 року №126, яким з 01.05.2024 року молодшого сержанта ОСОБА_4 , як такого, що прибув після самовільного залишення військової частини, зараховано на котлове забезпечення та поновлено йому виплату грошового забезпечення ;

-наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 17.04.2024 року №1673 «Про результати службового розслідування», яким у зв`язку із відсутністю військовослужбовця ОСОБА_4 на військовій службі з 23.03.2024 року доручено заступнику командира Військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення підготувати повідомлення про вчинення військовослужбовцем ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, накладено на останнього дисциплінарне стягнення у виді суворої догани, а також рекомендовано начальнику відділення персоналу призупинити військову службу ОСОБА_4 з 23.03.2024 року;

-заявою старшого оперативної групи Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 від 15.05.2024 року №690/7276, адресованою Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованому у м. Львові, в якій порушено питання про реєстрацію кримінального провадження по факту самовільного залишення Військової частини НОМЕР_1 та відсутності молодшого сержанта ОСОБА_4 на військовій службі з 23.03.2024 року до 01.05.2024 року;

-рапортом командира роти ОСОБА_6 від 29.05.2024 року, в якому зазначено, що 29.05.2024 року о 08.00 год. під час перевірки наявності особового складу було встановлено, що виведений у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_4 самовільно залишив Військову частину НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 , на телефонні дзвінки не відповідає, а тому, порушено питання про призначення службового розслідування та зняття військовослужбовця із котлового забезпечення;

-доповіддю про самовільне залишення військової частини військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 від 14.06.2024 року №690/9116, складеною старшим оперативної групи в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_9 , відповідно до якої 29.05.2024 року о 08.00 год. під час перевірки наявності особового складу Військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 було встановлено, що молодший сержант ОСОБА_4 , виведений у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 , самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , при цьому, розшукові заходи, організовані командуванням військової частини, позитивних результатів не дали, на телефонні дзвінки військовослужбовець не відповідає, його місцезнаходження невідоме;

-наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 29.05.2024 року №2041, відповідно до якого постановлено провести службове розслідування стосовно молодшого сержанта ОСОБА_4 для встановлення умов і причин, що сприяли невиконанню ним службових обов`язків та самовільному залишенню 29.05.2024 року розташування Військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 ;

-актом службового розслідування, яким підтверджено факт відсутності молодшого сержанта ОСОБА_4 у військовій частині НОМЕР_1 з 29.05.2024 року та невиконання ним своїх службових обов`язків, а також рекомендовано заступнику командира Військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення підготувати повідомлення про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, за неналежне виконання обов`язків притягнути останнього до дисциплінарної відповідальності, а начальнику відділення персоналу призупинити ОСОБА_4 військову службу з 29.05.2024 року до дня повернення його у Військову частину НОМЕР_1 ;

-наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 29.05.2024 року №154, яким з 29.05.2024 року молодшого сержанта ОСОБА_4 виключено з котлового забезпечення та призупинено йому виплату грошового забезпечення;

-наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 13.06.2024 року №170, яким з 14.06.2024 року молодшого сержанта ОСОБА_4 , як такого, що прибув після самовільного залишення військової частини, зараховано на котлове забезпечення та поновлено йому виплату грошового забезпечення;

-наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 11.06.2024 року №2253 «Про результати службового розслідування», яким у зв`язку із відсутністю військовослужбовця ОСОБА_4 на військовій службі з 29.05.2024 року доручено заступнику командира Військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення підготувати повідомлення про вчинення військовослужбовцем ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, накладено на останнього дисциплінарне стягнення у виді суворої догани, а також рекомендовано начальнику відділення персоналу призупинити військову службу ОСОБА_4 з 29.05.2024 року і до дня повернення у Військову частину НОМЕР_1 ;

-заявою старшого оперативної групи Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 від 21.06.2024 року №690/9417, адресованою Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованому у м. Львові, в якій порушено питання про реєстрацію кримінального провадження по факту самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 та відсутності молодшого сержанта ОСОБА_4 на військовій службі з 29.05.2024 року до 14.06.2024 року;

-наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 15.06.2024 року №2237, відповідно до якого постановлено провести службове розслідування стосовно молодшого сержанта ОСОБА_4 для встановлення умов і причин, що сприяли невиконанню ним службових обов`язків та самовільному залишенню 15.06.2024 року розташування Військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 ;

-актом службового розслідування від 26.06.2024 року, яким підтверджено факт відсутності молодшого сержанта ОСОБА_4 у Військовій частині НОМЕР_1 з 15.06.2024 року та невиконання ним своїх службових обов`язків, а також рекомендовано заступнику командира Військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення підготувати повідомлення про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, за неналежне виконання обов`язків притягнути останнього до дисциплінарної відповідальності, а начальнику відділення персоналу призупинити ОСОБА_4 військову службу;

-наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 02.07.2024 року №187, яким з 02.07.2024 року молодшого сержанта ОСОБА_4 , як такого, що прибув після самовільного залишення військової частини, зараховано на котлове забезпечення та поновлено йому виплату грошового забезпечення;

-наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 28.06.2024 року №2451 «Про результати службового розслідування», яким у зв`язку із відсутністю військовослужбовця ОСОБА_4 на військовій службі з 29.05.2024 року доручено заступнику командира Військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення підготувати повідомлення до Територіального управління ДБР у м. Львові про вчинення військовослужбовцем ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, накладено на останнього дисциплінарне стягнення у виді суворої догани, а також рекомендовано начальнику відділення персоналу призупинити військову службу ОСОБА_4 ;

-доповіддю про самовільне залишення військової частини військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_1 від 02.07.2024 року №690/9887, складеною старшим оперативної групи в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_7 , відповідно до якої 15.06.2024 року о 08.00 год. під час перевірки наявності особового складу військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 було встановлено, що молодший сержант ОСОБА_4 , виведений у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 , самовільно залишив Військову частину НОМЕР_1 , при цьому, розшукові заходи, організовані командуванням військової частини, позитивних результатів не дали, на телефонні дзвінки військовослужбовець не відповідає, його місцезнаходження невідоме та в подальшому такий 02.07.2024 року повернувся у розташування Військової частини НОМЕР_1 ;

-заявою старшого оперативної групи Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 від 19.07.2024 року №690/10721, адресованою Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованому у м. Львові, в якій порушено питання про реєстрацію кримінального провадження по факту самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 та відсутності молодшого сержанта ОСОБА_4 на військовій службі з 15.06.2024 року до 02.07.2024 року;

-листом КНП «Радехівська центральна районна лікарня» №104/1 від 25.01.2024 року, з якого слідує, що ОСОБА_4 впродовж 2023 року та станом на 25.01.2024 року за медичною допомогою не звертався, на стаціонарному та амбулаторному лікуванні не перебував;

-довідкою військово-лікарської комісії №1026 від 22.03.2024 року, виданою в/ч НОМЕР_5 , та медичною характеристикою начальника медичної служби в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_10 від 06.06.2024 року, відповідно до яких ОСОБА_4 визнано придатним до служби у десантно-штурмових військах Збройних Сил України.

Також в ході розгляду справи в суді допитувався в якості свідка ОСОБА_11 старший оперативний черговий командного пункту штабу Військової частини НОМЕР_1 , який повідомив, що військовослужбовець ОСОБА_4 облікований в оперативній групі 09.07.2022 року. Останній на систематичній основі залишав військову службу без поважних на те причин. Так, за період з 15.11.2022 року до 14.12.2024 року ОСОБА_4 здійснив 32 самовільних залишення військової частини, з яких 11 випадків підпадають під кримінальну відповідальність. Загалом загальна кількість СЗЧ у вказаного військовослужбовця складає 638 днів. Так, на понад 3 доби ОСОБА_4 залишав військову частину НОМЕР_1 в такі періоди: 24.01.2023 року 30.01.2023 року, 04.03.2023 року 24.06.2023 року, 15.09.2023 року 15.01.2024 року, 16.03.2024 року 20.03.2024 року, 23.03.2024 року 01.05.2024 року, 29.05.2024 року 14.06.2024 року, 15.06.2024 року 02.07.2024 року, 05.07.2024 року 10.07.2024 року, 11.07.2024 року 17.07.2024 року, 24.07.2024 року 29.07.2024 року, 27.09.2024 року по дату зупинення військової служби 14.12.2024 року. По всіх цих випадках військовою частиною скеровувалися матеріали в Територіальне управління ДБР, розташоване у м. Львові, однак, на значну кількість періодів СЗЧ реагування правоохоронних органів не було. Щоразу для пошуку військовослужбовця ОСОБА_4 оглядалася територія військової частини, опитувалися його військові побратими, здійснювалися телефонні дзвінки до обвинуваченого. Однак, останній на телефоні виклики не реагував, причин залишення військової частини не повідомляв. Після поранення у 2022 році ОСОБА_4 проходив лікування, після чого був скерований для проходження військово-лікарської комісії. Однак, на таку комісію обвинувачений у медичний заклад безпричинно не з`являвся та в подальшому пройшов ВЛК лише після того, як така комісія прибула на виїзд безпосередньо у військову частину. За результатами медичного огляду ОСОБА_4 було визнано придатним до військової служби у десантних військах, незважаючи на це, останній виконання обов`язків військової служби уникав. Загалом військовослужбовець ОСОБА_4 за місцем проходження військової служби характеризується негативно.

Окрім цього, свідок ОСОБА_12 офіцер групи з`ясування умов та причин вчинення правопорушень Військової частини НОМЕР_1 , будучи допитаною в суді, повідомила, що військовослужбовець ОСОБА_4 є одним з найбільших порушників у військовій частині. За період з 2022 року до 2024 року обвинувачений допустив 32 факти самовільного залишення військової частини, з яких 11 мають ознаки кримінальних правопорушень. З 27.09.2024 року і дотепер ОСОБА_4 відсутній на військовій службі. У зв`язку з цим та після надходження від правоохоронних органів інформації про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей по останньому факту СЗЧ обвинуваченому 24.12.2024 року призупинено військову службу. Поважних причин залишати військову частину у ОСОБА_4 не було, адже будь-яких підтверджень наявності існування таких причин ним не надавалося.

Оцінюючи здобуті у кримінальному провадженні та безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази суд зазначає, що вищевикладені докази встановлюють факти, які мають значення для кримінального провадження, підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню в даному кримінальному провадженні, та отримані у порядку, встановленому КПК України.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні від 21.10.2011 року у справі «Коробова проти України», відповідно до якої при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», який ґрунтується на достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновках.

Як встановлено судом, показання обвинуваченого ОСОБА_4 , надані в судовому засіданні, про нез`явлення його на військову службу і самовільне залишення ним Військової частини НОМЕР_1 чотири рази впродовж вересня 2023 року липня 2024 року є послідовними, несуперечливими, узгоджуються між собою та підтверджені іншими вищенаведеними здобутими у справі доказами, як письмовими документами, так і показаннями свідків, наданими безпосередньо в судовому засіданні. При цьому, показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 повністю узгоджуються між собою та з показаннями обвинуваченого ОСОБА_4 , є несуперечливими і ґрунтуються на документально зафіксованих в межах кримінального провадженнях фактах, відповідно, підстав не довіряти вказаним свідкам немає.

А тому, зібраними і дослідженими доказами винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому дій доведена повністю, обґрунтованих сумнівів у винуватості обвинуваченого в суду не виникає.

Водночас суд критично оцінює твердження обвинуваченого ОСОБА_4 про неналежне ставлення до нього командування військової частини і небажання останнього скерувати його на реабілітацію після поранення, адже жодними доказами такі доводи обвинуваченого не підтверджуються. Більш того, сам же ОСОБА_4 визнав, що після лікування від поранення йому надавалася відпустка, а медичної документації про потребу в реабілітації немає. Крім цього, не може залишатися поза увагою суду той факт, що обвинувачений з будь-якими скаргами чи заявами щодо неправомірних, на його думку, дій командування військової частини не звертався, таких дій у встановленому законом порядку не оскаржував. Також обвинуваченим не подавалося безпосередньому керівництву жодних документів щодо потреби у проходженні медичної реабілітації. Як пояснив обвинувачений в судовому засіданні, до висновку про те, що він потребує такої реабілітації, він прийшов самостійно, але з цим питанням до військових медичних установ та військово-лікарської комісії не звертався. Наведене вказує на те, що висунута обвинуваченим версія про обумовленість його дій, які полягали у самовільному залишенні військової частини, неналежним ставленням до нього командування цієї частини є надуманою, необґрунтованою і такою, що не доводиться жодними доказами. За таких обставин суд вбачає у формулюванні такої версії бажання обвинуваченого ОСОБА_4 згладити свою вину та обрану ним тактику для уникнення кримінальної відповідальності за скоєне. Водночас в ході судового розгляду встановлено, що в дійсності в обвинуваченого поважних причин залишати військову частину не було і про такі свої дії він військове командування не інформував. Відповідно, знайшла своє підтвердження та обставина, що кожного разу ОСОБА_4 самовільно залишав військову частину з метою перебування за місцем свого проживання і проведення часу на власний розсуд.

З урахуванням наведеного суд вважає повністю доведеним факт вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.407 КК України, а саме нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби, вчиненого в умовах воєнного стану, та самовільних залишень військової частини тривалістю понад три доби, вчинених в умовах воєнного стану.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

З огляду на викладене при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує тяжкість вчинених ним злочинів, які з урахуванням положень ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінальних правопорушень, кількість епізодів злочинної діяльності (чотири), дійсні мотиви вчинення суспільно небезпечних діянь, а саме бажання покинути військову частину для уникнення труднощів служби, вільного проведення свого часу, а також для проживання разом із сім`єю, наявність обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину повторно, враховуючи, що така обставина як кваліфікуюча ознака ч.5 ст.407 КК України не передбачена, наявність пом`якшуючої обставини, якою суд визнає активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, особу ОСОБА_4 , який раніше не судимий, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, негативно характеризується за місцем проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , є учасником бойових дій.

При цьому, суд звертає увагу на те, що у справі відсутні підстави для врахування обвинуваченому ОСОБА_4 в якості пом`якшуючої обставини щирого каяття. Так, у постанові Верховного Суду від 15.11.2021 року у справі № 199/6365/19 (провадження № 51-3198км21) сформульовано висновок про те, що щире каяття це не формальна вказівка на визнання своєї вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження. Водночас у випадку ОСОБА_4 критична оцінка з боку останнього власних суспільно небезпечних дій відсутня, попри визнання обвинуваченим своєї вини, останній не засуджує власні дії, а навпаки, всіляко їх виправдовує, аргументуючи їх зовнішніми обставинами та умовами, наявність яких не підтверджена жодними доказами. Відповідно, за таких обставин щире каяття не може бути враховане ОСОБА_4 в якості обставини, що пом`якшує його покарання.

Тому, з урахуванням тяжкості вчинених злочинів, характеру і ступеня їх суспільної небезпеки, повторюваності суспільно небезпечних дій обвинуваченим, наявності обтяжуючої покарання обставини, надання обвинуваченим переваги особистим інтересам перед виконанням обов`язків військовослужбовця, категоричного заперечення ним бажання продовжувати військову службу ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді позбавлення волі.

Водночас з урахуванням наявності пом`якшуючої покарання обставини, факту безпосередньої участі обвинуваченого в бойових діях, отримання поранення при захисті України від збройної агресії та повного визнання ним своєї винуватості суд вважає за можливе при обранні покарання у виді позбавлення волі за ч.5 ст.407 КК України визначити таке на рівні мінімальної межі, передбаченої санкцією вказаної статті кримінального закону для даного виду покарання.

Окремо суд звертає увагу сторони захисту на те, що до обвинуваченого ОСОБА_4 не можуть бути застосовані положення ст.ст.69, 75 КК України про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, та звільнення від відбування призначеного судом покарання із випробуванням, адже об`єктивних підстав для такого застосування немає, а, більш того, ОСОБА_4 визнається винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.407 КК України, які скоєні в умовах воєнного стану, а тому в силу приписів ст.ст.69, 75 КК України застосування до нього положень вказаних статей неможливе, враховуючи, що їх дія на випадки вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, не поширюється і прямо заборонена диспозиціями зазначених норм.

Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 не обирався і на даний час в його обранні потреби немає.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлявся.

Судові витрати та речові докази у справі відсутні.

Підстав для застосування правових приписів ст.174 КПК України немає.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.368-371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.407 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1