Справа № 215/5444/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції з захисником ОСОБА_5 з власних засобів зв`язкув залі Тернівського районного суду м. Кривого Рогу кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_4 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 263 ч. 1, 296 ч. 4 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою від 14.08.2025 р. Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, ОСОБА_4 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою по 12.10.2025 р..

Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечує проти клопотання прокурора, так як він переховуватися та впливати на свідків не буде, бажає захищати Батьківщину та визнає свою провину.

Захисник - адвокат ОСОБА_5 заперечення стосовно клопотання прокурора бажає озвучити при оголошенні її письмового клопотання. Своє клопотання про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт підтримує, так як обвинувачений тривалий час, а саме понад 1 рік тримається під вартою, а справа не розглядається, ризики відсутні, просить змінити тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з обов`язком не залишати місце проживання і повідомляти про його зміну. Крім цього він бажає проходити військову службу, на це отримана згода військової частини на його прийняття.

Обвинувачений клопотання захисника підтримав.

Прокурор заперечує проти клопотання захисника так, як тривалого тримання обвинуваченого під вартою немає, воно загалом пов`язане з поважними причинами, в тому числі з завантаженістю суду. Згоди військової частини не достатньо для повернення до військової служби та зміні тримання під вартою на домашній арешт, так як ним скоєно також військовий злочин як військовослужбовцем, справа розглядається в іншому суді. Домашній арешт може посприяти уникненню обвинуваченим кримінальної відповідальності як за цим, так і за іншим злочином, в тому числі ухиленню в подальшому від військовї служби. Крім цього, у клопотанні захисника є обставини, які протирічать одна одній, так як не можливо одночасно проходити військову службу та при цьому перебувати під цілодобовим домашнім арештом за місцем проживання.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши клопотання прокурора, захисника, попередню ухвалу суду від 14.08.2025 р., вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, задовольнивши клопотання прокурора та відмовивши в клопотанні захисника, виходячи з наступного.

Дійсно, згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього кодексу.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, забезпечує особам, яким обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які, з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення законності позбавлення свободи, що означає необхідність перевірки не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а також і мети, з якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою. При цьому рішення суду про продовження строку тримання під вартою, не може базуватися на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд має з`ясувати можливість застосування до особи, яка тримається під вартою, будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується в тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного (обвинуваченого); міцність його соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; постійного місця роботи, навчання; репутація, майновий стан підозрюваного (обвинуваченого); наявність судимостей; повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється (обвинувачується) особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється (обвинувачується) особа.

Згідно з ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, повинно містити в тому числі виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Стороною обвинувачення доведено наявність обставин, передбачених п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України.

Тобто, оскільки обставини, на які посилався суд при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовженні строку його дії, а також посилається прокурор у своєму клопотанні, не змінилися, суд вважає, що хоча він раніше не судимий, але інший запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, так як він обвинувачується в тому, що вчинив нові кримінальні правопорушення, а саме тяжкі злочини, за кожен із яких передбачено покарання від 3 до 7 років позбавлення волі, у відношенні нього на розгляді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу, перебуває кримінальне провадження за ст. 407 ч. 5 КК України, що свідчить про повідомлення йому підозри у вчиненні іншого кримінального правопорушення, тобто, він може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, продовжити свою злочинну діяльність, вчинивши нове кримінальне правопорушення, чим перешкоджати кримінальному провадженню, яке є суспільним інтересом, що незважаючи на презумпцію невинуватості превалює над принципом поваги до свободи особистості. Він не є неповнолітнім, особою похилого віку, або особою з інвалідністю,

Крім цього, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Вказані ризики, на які посилався слідчий суддя при обранні ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд при продовженні його дії, та посилається прокурор у клопотанні, продовжують існувати та не зменьшилися.

Доводи захисника щодо недоведеності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та їх існування на час розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу та її клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики вказані у клопотанні прокурора з їх обґрунтуванням та судом досліджені і їм надано оцінку. Будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу захисником під час розгляду клопотань не наведено.

Чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково, тобто, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні надалі, а тому доводи про необґрунтованість заявлених ризиків є хибними.

У матеріалах провадження відсутні дані чи докази, які б свідчили про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу.

Сама по собі обіцянка обвинуваченого, що він не буде впливати на свідків, переховуватись, та його бажання повернутися до ЗСУ для захисту Батьківщини, тривале, як на думку сторони захисту тримання під вартою близько 1 року, не спростовує необхідність продовження тримання під вартою та не є підставою відмови прокурору в заявленому клопотанні, або заміні тримання під вартою на інший більш м`який запобіжний захід, а саме в цьому випадку на домашній арешт.

Суд вважає, що відсутність на даний час фактів впливу на свідків, втечі обвинуваченого - з метою переховування, вчинення нового кримінального правопорушення, жодним чином не свідчить про неможливість вчиненя ним цих дій в подальшому. Фактично його належна процесуальна поведінка та відсутність фактів спроб, передбачених ст. 177 КПК України, зумовлені в першу чергу дієвістю обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 197, 199, 201, 315 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовільнити.

У клопотанні адвоката ОСОБА_5 захисника обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт відмовити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по 06.12.2025 р..

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим з дня вручення її копії.

Суддя: