Єдиний унікальний номер 448/400/25
Провадження № 1-кп/448/114/25
В И Р О К

Іменем України

17.12.2025 місто Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області

у складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мостиська матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000047 від 04.03.2025 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Пнікут, Мостиського району, Львівської області, проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 українки, громадянки України, із професійно-технічною освітою, не працюючої, не одружену, на утриманні дітей немає, раніше не судимої,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною першою статті 125 Кримінального кодексу України (далі КК),

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив вирок про наступне:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного Судом доведеним

1. 04 березня 2025 року, приблизно о 12 год. 30 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи на земельній ділянці сусідки ОСОБА_7 , що по АДРЕСА_1 , під час раптово виниклого конфлікту із ОСОБА_7 , на грунті особистих неприязних відносин, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , умисно нанесла декілька ударів дерев?яною ручкою від граблів в ділянку голови та по правій руці потерпілої.

Продовжуючи свій злочинний намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень іншій людині, перебуваючи на межі земельних ділянок ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , що по АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , умисно нанесла декілька ударів дерев?яною ручкою від граблів в ділянку голови та по правій руці потерпілої. В результаті нанесених ударів ОСОБА_4 , ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді синця на лобі справа, синця на правому передпліччі та синця в ділянці першого пальця правої кисті, які відносяться до легкого тілесного ушкодження.

ІІ. Позиція обвинуваченої

2. Обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні вину у вчиненні кримінального проступку не визнала та заперечила обставини, що викладені в обвинувальному акті. Пояснила, що з потерпілою є сусідами, між ними давно виник конфлікт через частину земельної ділянки, яка є спільною із потерпілою.

Зазначила, що того дня граблями грабала траву під сіткою на своїй території, не мала наміру когось бити. Потерпіла ОСОБА_7 вибігла до неї, кричала на неї, ображала, шарпала, в руках нічого не мала, а вона захищалася від неї граблями, які тримала в руках. Не вважає, що наносила потерпілій удари граблями, які з рук не випускала, махала ними, щоб захиститися, перебувала в емоційному стані. Не усвідомлювала, що потерпіла зазнає болю від махання граблями. Потім потерпіла покликала свого чоловіка, який душив її. Вказала, що також мала тілесні ушкодження, зверталася до органів поліції по даному факту, проте відомостей до ЄРДР не внесли, а справу закрили за відсутністю складу кримінального правопорушення.

Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_6 вказала, що в діях ОСОБА_4 відсутній склад кримінального правопорушення. Обвинувачена не мала умислу на спричинення потерпілій фізичного болю, а діяла виключно з метою захисту від потерпілої. ОСОБА_4 діяла в межах необхідної оборони, оскільки існувала небезпека нападу потерпілої на неї, і такі дії були невідкладними потребували негайного відвернення небезпеки, так як, все відбувалося дуже швидко. Характер тілесних ушкоджень є легким, що свідчить про їх низький ступінь тяжкості і про наявність у діях ОСОБА_4 захисту, а не розправи.

Тому ОСОБА_4 слід виправдати у даному кримінальному провадженні.

ІІІ. Досліджені в судовому засіданні докази:

3. Незважаючи на невизнання вини ОСОБА_4 , її вина повністю та об`єктивно стверджується наступними дослідженими по справі доказами.

3.1. Показаннями потерпілої ОСОБА_7 , яка в судовому засіданні пояснила, що обвинувачена є її сусідкою, конфлікт із нею почався з того моменту, коли потерпіла захотіла приватизувати 2 м земельної ділянки, яка є спільною між ними. 04.03.2025 обвинувачена грабала траву на її території. Вона вийшла до неї, щоб звернути на це увагу, в руках немала нічого. Обвинувачена тримала в руках граблі, якими вдарила її по голові, потерпіла впала на землю, їй злетіла шапка, а обвинувачена насміхалася з потерпілої, що вона облисіла. Потім нанесла ще кілька ударів по голові, потерпіла підставила руку, щоб захиститися, тому отримала ще й удар по руці. Крики почув чоловік потерпілої, який розірвав конфлікт і забрав потерпілу, а обвинувачену заштовхав за хвіртку на її територію, звідки обвинувачена також вдарила її два рази. Після побиття у неї на голові був синяк, око запухло, палець посинів, на грудях також були синяки. Доповнила, що обвинувачена вибачення у неї не просила

3.2. Показаннями свідка ОСОБА_8 чоловіка потерпілої, який в судовому засіданні зазначив, що 04.03.2025 близько обіду, обвинувачена грабала граблями у них під парканом на земельній ділянці, а його дружина пішла, щоб звернути їй на це увагу. Вказав, що почув крики дружини, бачив як обвинувачена била ручкою від граблів його дружину по голові 2-3 рази. Його дружина впала і піднімалася, поки він біг, обвинувачена нанесла ще удар по голові потерпілій. Він схопив обвинувачену за руку і припинив удари, заштовхав її за хвіртку на свою територію, звідки обвинувачена продовжувала наносити удари його дружині, яку забрав звідти. Після події потерпіла мала синяки на голові, оці, тому вони викликали поліцію;

3.3. Показаннями свідка ОСОБА_9 сусіда обвинуваченої і потерпілої, який пояснив, що обвинувачена і потерпіла є сусідами, він живе 50 м від них. Того дня був на подвір`ї, бачив як обвинувачена грабала на своїй території а потім на території потерпілої. Бачив як потерпіла з нею спілкувалася, говорила спокійно, не кричала. Потім обвинувачена вдарила потерпілу ручкою від граблів по голові, від чого вона впала і почала кричати. Потім прибіг чоловік потерпілої, поки він біг, обвинувачена нанесла потерпілій ще удар граблями по голові, від якого вона знов впала. Потерпіла прикривала голову рукою, тому міг бути удар і по руці. Чоловік потерпілої заштовхав обвинувачену за хвіртку, а потерпілу забрав. Після чого чув словесний конфлікт між ними, проте, вже не дивився що відбувалося дальше. Доповнив, що потерпіла не могла наносити удари, бо нічого в руках не мала, крім того, вона впала;

3.4. Показаннями свідка ОСОБА_10 сусідки обвинуваченої і потерпілої, яка пояснила, що 04.03.2025 бачила як обвинувачена і потерпіла стояли разом біля земельної ділянки, яка є їх спільною, була від них на відстані 50 м. Обвинувачена прийшла на територію потерпілої, тримала в руках палицю, якою вдарила потерпілу по голові, потерпіла трималася за голову, кількість ударів не пам`ятає. Удари не були випадковими, а цілеспрямованими, всі направлені в одну сторону. Внаслідок ударів голова потерпілої напухла, а рука почервоніла, на пальці руки бачила кров.

3.5. Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000047 від 04.032025, яким підтверджується внесення відповідних відомостей про кримінальне правопорушення і початок досудового розслідування за ч.1 ст.125 КК України за заявою ОСОБА_7 від 04.03.2025 відповідно до статті 214 Кримінального процесуального кодексу України;

3.6. Рапортом помічника чергового ЧЧ ВнП №1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області від 04.03.2025, із змісту якого встановлено, що 04.03.2025 о 16.42 год. надійшла заява від ОСОБА_11 про те, що на її городі в АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 побила її граблями, чим спричинила тілесні ушкодження;

3.7. Заявою потерпілої ОСОБА_11 від 04.03.2025, яка стала підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань і початку досудового розслідування за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України, у якій вона просить, притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_4 , яка 04.03.2025 близько 12:30 год., що на її городі в АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 побила її граблями, чим спричинила тілесні ушкодження;

3.8. Висновком експерта № 4/2025 від 05 березня 2025, який відповідає вимогам статтей 101, 102 КПК України, із змісту якого вбачається, що при судово-медичному огляді ОСОБА_7 , 1967 р.н. виявлено: синець на лобі справа, синець на правому передпліччі, синець в ділянці першого пальця правої кисті. Вказані ушкодження виникли від контакту з тупим твердим предметом, у термін, що не суперечить зазначеному обстежуваною особою, відповідно до п. 2.3.1. б) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, 1995 р.» відноситься до легких тілесних ушкоджень. Дія тупого предмету підтверджується видом ушкоджень (синці), їх ізольованим і поверхневим характером, а на термін виникнення вказує кольорове забарвлення синців (темно-пурпурові, пурпурово-червоний). Судово-медичних даних, за утворення ушкоджень внаслідок самовільного падіння ОСОБА_7 з висоти власного зросту на площину, немає.;

3.9. Протокол огляду предмету від 05 березня 2025 року, під час якого встановлено, що пластикові граблі чорного кольору мають дерев`яну ручку, довжина якої становить 108 см, загальна довжина граблів 149 см. На дерев`яній ручці по довжині 21-29 см є тріщина, а на 82-84,5 см сліди темного відтінку червоного кольору, схожі на кров;

3.10. Постанову про визнання речовими доказом від 06 березня 2025 року вилучених у ОСОБА_4 граблів;

3.11. Протокол огляду предмету від 06 березня 2025 року, предметом огляду є DVD-диск із записами із камер відеоспостереження на території домогосподарства ОСОБА_4 що по АДРЕСА_1 . Із змісту якого встановлено, що на вказаному диску наявний один відеофайл, при перегляді якого за допомогою ноутбука Леново встановлено:

1. Файл із назвою «WhatsApp Video 2025-03-06 at 13.30.17» запис 04.03.2025 початок о 12:46 год. відеофіксація ведеться на території господарства ОСОБА_12 та охоплює ділянку городу, котра межує та належить ОСОБА_7 . Зокрема зафіксовано, що на город підходить жінка ( ОСОБА_7 ) котра стоїть та показує правою рукою на господарство ОСОБА_13 . Надалі підходить ближче до іншої жінки у світлих штанах ( ОСОБА_14 ) котра тримає в руках граблі, ОСОБА_4 відходить та продовжує грабати територію ОСОБА_7 в свою чергу підходить до неї ближче та надалі показу правою рукою на господарство ОСОБА_13 . Надалі між жінками відбувається сутичка на відео спостерігається як ОСОБА_15 махає знаряддям праці в сторону ОСОБА_16 , при тому ОСОБА_16 підходить до неї ближче. В цей час до жінок біжить чоловік який перебував біля господарства ОСОБА_17 ) підходить до ОСОБА_18 , бере її руками за плечі та відводить на її подвір?я за хвіртку. В цей час ОСОБА_15 тримає в руках граблі, та тримаючи граблі спершу правою рукою наносить удари дерев?яною ручкою ОСОБА_19 надалі замахується в сторону ОСОБА_16 , однак не дістає, надалі наносить третій удар в сторону ОСОБА_20 , однак він відходить від огорожі, та продовжуючи ОСОБА_15 наносить ще два удари і ОСОБА_16 , при цьому під час одного із ударів ОСОБА_16 піднімає вгору праву руку по який наносить удар палицею ОСОБА_21 . Надалі ОСОБА_16 відходить подалі від хвіртки та через декілька секунд разом із чоловіком йдуть до свого будинку.

3.12. Постанову про визнання речовими доказом від 06 березня 2025 року диску із відеозаписом, наданого ОСОБА_4 ;

3.13. DVD-диск із записами із камер відеоспостереження на території домогосподарства ОСОБА_4 , який безпосередньо досліджений в судовому засіданні;

3.14. Протоколом проведення слідчого експерименту від 06.03.2025 з фото таблицею за участю свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_22 , із змісту якого вбачається, що свідок ОСОБА_10 розповіла і показала на статистові як ОСОБА_4 04.03.2025 близько обіду, перебуваючи на подвір`ї, побила ОСОБА_16 : граблями нанесла удар по голові та правій руці. Даний протокол відповідає вимогам ст. 240 КПК України.

3.15. Протоколом проведення слідчого експерименту від 06.03. 2025 з фото таблицею за участю свідка ОСОБА_9 , в присутності понятих, із змісту якого вбачається, що свідок розповів і показав на статистові як ОСОБА_4 04.03.2025 близько обіду, перебуваючи на подвір`ї, побила ОСОБА_23 : граблями нанесла удар по голові, після чого ОСОБА_23 впала на сітку, а її чоловік вигнав ОСОБА_24 за хвіртку, звідки ОСОБА_4 знов нанесла удар по руці і голові ОСОБА_25 . Даний протокол відповідає вимогам ст. 240 КПК України.

3.16. Протоколом проведення слідчого експерименту від 06.03.2025 з фото таблицею за участю свідка ОСОБА_8 , в присутності понятих, з якого вбачається, що свідок розповів і показав на статистові як ОСОБА_4 04.03.2025 близько обіду, перебуваючи на подвір`ї, наносила удари ОСОБА_16 по голові ручкою від граблів. Потім свідок показав, як взяв ОСОБА_4 за плечі обома руками та вивів до хвіртки. Після чого ОСОБА_4 нанесла удари граблями по голові та правій руці ОСОБА_23 , якою вона захищалася від ударів ОСОБА_13 . Даний протокол відповідає вимогам ст. 240 КПК України.

3.17. Протоколом проведення слідчого експерименту від 06.03.2025 з фото таблицею за участю потерпілої ОСОБА_11 , в присутності понятих, з якого вбачається, що потерпіла розповіла та показала як ОСОБА_15 нанесла їй удар граблями по голові, а потім по правій руці, якою вона захищалася від ударів. Після чого, її чоловік відвів ОСОБА_4 за хвіртку, звідки ОСОБА_15 нанесла їй удар по руці та по голові граблями, зокрема: ручкою від них. Даний протокол відповідає вимогам ст. 240 КПК України.

ІV. Оцінка Суду

4. Дослідивши надані сторонами кримінального провадження докази, та, даючи їм належну правову оцінку, суд приходить до наступного висновку.

5. Згідно ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

6. Суд при розгляді кримінального провадження досліджує докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, аналізує їх та дає оцінку з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.

7. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

8.Частиною першою статті 85 КПК України встановлено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

9. В силу вимог ст.ст. 370, 373 КПК України суд обґрунтовує вирок лише на доказах, які були розглянуті у судовому засіданні і обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

10. Судом в межах повноважень, визначених ч. 3 ст. 26 КПК України та відповідно до ч. 6 ст.22 КПК України були створені всі необхідні умови та вжиті всі можливі заходи для реалізації стороною захисту її процесуальних прав, в тому числі права відстоювати свою правову позицію та надавати докази на її обґрунтування, а також для повного та обєктивного зясування обставин на підставі наданих сторонами доказів.

11. Згідно ст. 23 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне відстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

12. Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази, Суд приходить до переконання, що вони перебувають в об`єктивному взаємозв`язку, нічим не спростовані, передбачені як джерела доказування КПК України та зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством, а тому, суд вважає повністю доведеним факт вчинення кримінального правопорушення та винуватість ОСОБА_4 у його вчиненні, що не викликає у суду сумнівів. Будь-яких належних та допустимих доказів стороною захисту на спростування доказів обвинувачення ОСОБА_4 під час судового розгляду суду не надано.

13. Під час розгляду справи у суді обвинувачена вину у вчиненні кримінального проступку не визнала, надавши заперечувальні показання, при цьому, не була позбавлена можливості подавати докази на свій захист.

14. Щодо доводів ОСОБА_4 про те, що вона не завдавала потерпілій ударів, які спричинили їй фізичний біль, а захищалася від неї, то суд не приймає такі до уваги, оскільки вони повністю спростовуються як показаннями самої потерпілої, так і показами свідків. Зокрема, свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,ОСОБА_10 , які були безпосередніми очевидцями події вказали, що обвинувачена перебувала на городі потерпілої, де грабала граблями, до неї вийшла потерпіла і спілкувалася з обвинуваченою спокійно, в руках нічого не мала. В той час обвинувачена тримала в руках граблі, які обернула палицею, якою нанесла кілька ударів в голову та руку потерпілої, чим спричинила їй тілесні ушкодження, які згідно висновку експертизи відноситься до легких тілесних ушкоджень.

15. Крім того, згідно протоколу огляду предмету від 05 березня 2025 року, під час якого встановлено, що пластикові граблі чорного кольору мають дерев`яну ручку. На дерев`яній ручці по довжині 21-29 см є тріщина, а на 82-84,5 см сліди темного відтінку червоного кольору, схожі на кров.

16. Встановлено, що крім потерпілої та обвинуваченої на даній частині городу нікого не було.

17. Заперечення вини обвинуваченої спростовуються також змістом DVD-диску із записами із камер відеоспостереження на території домогосподарства ОСОБА_4 , який безпосередньо досліджений в судовому засіданні, де зафіксовано, як ОСОБА_15 махає знаряддям праці в сторону ОСОБА_16 , при тому ОСОБА_16 підходить до неї ближче. В цей час ОСОБА_15 тримає в руках граблі, та тримаючи граблі спершу правою рукою наносить удари дерев?яною ручкою ОСОБА_19 надалі замахується в сторону ОСОБА_16 , однак не дістає, під час одного із ударів ОСОБА_16 піднімає вгору праву руку по який наносить удар палицею ОСОБА_26 , що протягом всього часу ОСОБА_4 граблі з рук не випускала.

18. Суд відхиляє доводи обвинуваченої, що вона також мала тілесні ушкодження, зверталася до органів поліції по даному факту, оскільки доказів на підтвердження вказаного, сторона захисту не надала. Сама обвинувачена повідомила, що відомостей до ЄРДР по дану факту працівники поліції не внесли, а справу закрили за відсутністю складу кримінального правопорушення.

19. Суд визнає неспроможними доводи сторони захисту, що обвинувачена діяла в межах необхідної оборони, оскільки існувала небезпека нападу потерпілої на неї, і такі дії були невідкладними потребували негайного відвернення небезпеки, так як, все відбувалося дуже швидко, виходячи з наступного.

20. Так, згідно із ч. 1 ст. 36 КК необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Для вирішення питання про кваліфікацію складу кримінального правопорушення, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

21. Водночас, Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях вказував на те, що право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання.

22. Проте, із фактичних обставин, встановлених під час судового розгляду, не вбачається в діях потерпілої ОСОБА_7 , що підтверджується показанням допитаних свідків та дослідженим відеозаписом, передбаченої ст. 36 КК наявності такого суспільно небезпечного посягання, яке вимагало заподіяння їй легкого тілесного ушкодження, тому доводи сторони захисту про перебування ОСОБА_4 у момент інкримінованого діяння у стані необхідної оборони, не знайшли свого підтвердження.

23. Суд звертає увагу, що не довіряти таким показанням свідків у суду немає підстав, оскільки вони є логічними, послідовними та переплітаються між собою та з письмовими доказами, відтворюючи реальну картину подій, що мала місце.

24. Заперечення своєї вини ОСОБА_4 суперечать зібраним у справі доказам і розцінюються Судом як спосіб захисту та намір уникнути кримінальної відповідальності.

25. Суд, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та ретельно оцінені Судом відповідно до статті 94 КПК, приходить до переконання, що дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за частиною першою статті 125 КК, як заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження.

26. Вина ОСОБА_4 у скоєному доведена у повному обсязі поза розумним сумнівом.

V. Призначення покарання

27. При призначенні покарання обвинуваченій, Суд, у відповідності до вимог ст.65 КК України, враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

28. Відповідно до роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали) тощо.

29. У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

30. Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. 31. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч.1 ст.1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

32. Приписи статей 50, 65 КК України визначають, що метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень (ст. 50 КК У). Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації завдань, визначених у ч.1 ст.1 КК України - правового забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням.

Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання, суд має керуватися принципами призначення покарання, якими є: законність, обґрунтованість, індивідуалізація та справедливості. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю скоєного і особою винного.

Відповідно до законодавчих засад (65 КК У) особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їхній небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

33. Така правова позиція суд відповідає практиці ЄСПЛ, яка при розгляді справ застосовується як джерело права. У справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року, зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

34. Та узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, висловленим у постанові від 08.02.2018, який стверджує, що визначені у ст. 65КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, який сприятиме досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів прав держави і суспільства.

35. Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , у відповідності до ст.66 КК України, судом не встановлено.

36. Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

37. Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_4 , Суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, бере до уваги, що санкція частини першої статті 125 КК передбачає альтернативні види покарань, та відповідно до статті 65 КК враховує:

37.1. класифікацію кримінального правопорушення і те, що згідно із статтею 12 КК інкриміноване діяння відноситься до кримінального проступку;

37.2. наслідки та обставини вчиненого кримінального проступку (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів протиправної діяльності) кількість ударів, завдана ними потерпілій шкода;

37.3. особу винної, її вік, матеріальний та сімейний стан, яка не одружена, на утриманні дітей немає, не працює в Україні, проте працевлаштована у Республіці Польща, де періодично перебуває на роботі;

37.4. обвинувачена кримінальне правопорушення вчинила вперше, судимостей не має;

37.5. стан здоров`я обвинуваченої, яка на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває;

37.6. наявність постійного місця проживання та позитивної характеристики за таким, де зокрема, вказано те, що є обвинувачена характеризується позитивно, скарг на її поведінку не поступало;

37.7. відсутність обставин, які пом`якшують покарання та наявність обставини, яка обтяжує таке;

37.8. відношення винного до вчиненого діяння.

38. Щодо прохання потерпілої про призначення ОСОБА_4 покарання у виді громадських робіт, то Суд враховує правову позицію Верховного Суду, висловлену в Постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 752/8309/16-к, а саме те, що думка потерпілого може враховуватись судом при призначенні покарання, однак не є вирішальною.

39. Крім того, невизнання обвинуваченою вини у вчиненні кримінального проступку є її правом, а тому і не може бути підставою для призначення їй більш суворішого покарання, про що неодноразово у своїх правових позиціях зазначав Верховний Суд.

40. У зв`язку із наведеними обставинами та, враховуючи позицію прокурора, яка просила призначати покарання для обвинуваченої у виді громадських робіт, керуючись принципом законності, справедливості та індивідуалізації покарання, Суд враховує, що обвинувачена не працює в Україні, проте, працевлаштована у Республіці Польща, де періодично перебуває на роботі і там проживає. Виходячи з принципу співмірності, покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їхній небезпечності та даним про особу винного, тому Суд приходить до висновку про необхідність обрання ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України статті, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення у виді штрафу, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання як вчиненню нею кримінальних правопорушень в майбутньому, так іншими особами.

41. Підстав для застосування до обвинуваченої ст.69 КК України, суд не вбачає

42. Суд дійшов переконання, що покарання у виді штрафу перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

43. Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

44. Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

VІ. Інші рішення, щодо питань, які вирішуються Судом при ухваленні вироку

45. Цивільний позов по справі не заявлений.

46. Процесуальні витрати по справі відсутні.

47. Питання про долю речових доказів вирішити згідно вимог ст.100 КПК України.

48. Запобіжний захід ОСОБА_4 на момент ухвалення вироку не обраний і підстав для його обрання Суд не вбачає.

З цих підстав, керуючись статтями 368, 370-371, 373-374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, Суд,

У Х В А Л И В :

1. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 коп.

2. Зобов`язати ОСОБА_4 сплатити штраф у місячний строк з моменту набрання чинності цим вироком та повідомити про сплату штрафу, шляхом надання відповідного документу.

3. Цивільний позов під час досудового розслідування та судового розгляду не пред`явлений.

4. Речові докази:

4.1. диск, на якому зберігається відео з камери спостереження від 04.03.2025, наданий ОСОБА_4 залишити при матеріалах кримінального провадження;

4.2. граблі повернути власнику ОСОБА_4 .

5. Процесуальні витрати та витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.

6. Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 на момент ухвалення вироку не обраний і підстав для його обрання Суд не вбачає.

7. Інші, заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування та судового розгляду не застосовувались.

8. На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

9. Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

10. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

11. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок суду виготовлений та підписаний в нарадчій кімнаті 17.12.2025

Суддя ОСОБА_27