УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року

м. Київ

справа № 727/1381/25

провадження № 51-3655 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 8 травня 2025 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 16 липня 2025 року стосовно нього,

установив:

Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівціввід 8 травня 2025 року, ухваленим за наслідками кримінального провадження, у якому здійснювалося спеціальне досудове розслідування та спеціальне судове провадження (in absentia),

визнано винним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Сергії та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Путильського районного суду Чернівецької області від 15 серпня 2023 року за ч. 1 ст. 111-1 КК України до покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк 10 років,

засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч. 2 ст. 109 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією майна;

- ч. 2 ст. 436-2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією майна;

- ч. 3 ст. 436-2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна.

Покарання, призначене ОСОБА_4 за вироком Путильського районного суду Чернівецької області від 15 серпня 2023 року, відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України ухвалено виконувати самостійно.

Вирішено питання про долю речових доказів відповідно до вимог, передбачених ст. 100 КПК України.

Ухвалено рішення щодо процесуальних витрат.

Не погоджуючись з вироком суду, ОСОБА_4 оскаржував це рішення в апеляційному порядку. Чернівецький апеляційний суд, за результатами розгляду апеляційної скарги засудженого,16 липня 2025 року постановив ухвалу, якою залишив вирок без зміни.

Відповідно до змісту оскаржуваних судових рішень за обставин кримінального провадження, встановлених судом першої інстанції та підтвердженних апеляційним судом, громадянин України ОСОБА_4 , негативно налаштований до суверенітету та незалежності України, знаходячись за адресою проживання по АДРЕСА_2 , використовуючи власний комп`ютер HP Compaq 8000 Elite Ultra-slim Desktop, умисно поширював матеріали в соціальній мережі «Однокласники» під акаунтом « ІНФОРМАЦІЯ_6 » ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), такого змісту:

ІНФОРМАЦІЯ_3 поширив допис користувача « ОСОБА_6 » із закликами до завоювання України, вигнання українців до Польщі та приєднання території до рф, який був доступний усім користувачам мережі під час триваючої агресії рф.

Вказані дії засудженого кваліфіковані за ч. 2 ст. 109 КК України, як розповсюдження матеріалів із закликами до повалення конституційного ладу та захоплення державної влади.

ІНФОРМАЦІЯ_4 поширив допис користувача «ІНФОРМАЦІЯ_5» про «продовження Великої Вітчизняної війни» та молитви за «перемогу» рф на Донбасі, який був доступний усім користувачам під час триваючої агресії рф.

Вказані дії засудженого кваліфіковані за ч. 2 ст. 436-2 КК України, як поширення матеріалів, в яких міститься виправдовування, визнання правомірною збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

з 07 жовтня 2022 по 22 січня 2024 року, поширив низку дописів включаючи власноруч створені тексти про «вигідну угоду» США з Україною, «лист з Києва» з закликами до бомбардувань, глорифікацію «бурятів» як «природжених воїнів», шеврони «За путіна», «відкровення Ребе Шнеерсона » про «ліквідацію слов`ян», вірш «Русский Киев», про «прославлення Бандери», про «чорних трансплантологів», символіку СРСР vs України, «передай свічу» за загиблими солдатами рф, фото захисниць «Донбасу», про «спасіння миру від росії», фото російських воїнів, «русский Київ», «россия возродится», «Дорогие наши русские войны», «Одесса радуется", "россия спасает мир от нацизма", "вычистить пятую колонну" - ці дописи були доступні усім користувачам під час триваючої агресії рф.

Вказані дії засудженого кваліфіковані за ч. 3 ст. 436-2 КК України, як виготовлення та поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України, розпочату у 2014 році, представників збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених підпорядкованих, керованих та фінансованих російською федерацією, виправдовування, визнання правомірною тимчасову окупацію частини території України, вчинене повторно.

У касаційній скарзі та доповненнях до неї засуджений вказуючи про незаконність оскаржуваних судових рішень порушує питання про перевірку їх у касаційному порядку.

На обґрунтування своїх доводів зазначає про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду. Вказує, що не доведено наявність умислу на заклики та виправдовування агресії рф, а тому відсутній склад кримінальних правопорушень. Також зазначає про неправильну оцінку доказів, порушення права на захист та незаконність провадження в порядку in absentia. Водночас, формально посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та його особи, через суворість.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів касаційного суду дійшла висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження, з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Ухвалою Касаційного кримінального суду від 18 вересня 2025 року касаційну скаргу засудженого залишено без руху у зв`язку з тим, що засуджений лише описував фактичні обставини так, як він вважав мали бути встановлені, проте не вказував, які конкретно порушення допустили суди першої та апеляційної інстанцій. Крім того, у касаційній скарзі було відсутнє формулювання вимог.

На виконання зазначеної ухвали засуджений подав доповнення до касаційної скарги, яке не містять нових правових аргументів та в ньому не наведено підстав для перегляду оскаржуваних судових рішень і вимог касаційної скарги.

Засуджений повторно посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, що не є предметом касаційного розгляду.

Водночас зазначені доводи були предметом перевірки судом апеляційної інстанції.

Згідно із положеннями ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду повинні бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

На переконання колегії судів касаційного суду ухвала Чернівецького апеляційного суду від 16 липня 2025 року відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Так, вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 8 травня 2025 року в апеляційному порядку оскаржував засуджений.

У своїй апеляційній скарзі він посилався на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження,зазначав, що в його діях відсутній склад кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 109, ч. 2 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2 КК України, оскільки, на його думку, не доведено умисел закликів до насильства, виправдовування агресії чи глорифікації. Вважав, що висновки суду не підтверджуються доказами, яких, на його думку, було недостатньо та вони неправильно судом оцінені. За результатами апеляційного розгляду просив суд визнати його невинним і виправдати.

Апеляційний суд встановив, що висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_4 є обґрунтованими та підтвердженими сукупністю досліджених доказів, оцінених відповідно до вимог ст. 94 КПК України, яка регулює оцінку доказів за внутрішнім переконанням суду, заснованим на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи.

Доводи скарги засудженого про відсутність складу кожного вчиненого ним злочину спростовувалися змістом поширених матеріалів - дописів у соціальній мережі «Однокласники», які містили заклики до повалення конституційного ладу, що було правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 109 КК України - розповсюдження матеріалів із закликами до повалення конституційного ладу та захоплення влади, поширення матеріалів в яких містилось виправдовування, визнання правомірною збройної агресії рф проти України, розпочатої у 2014 року, суд також правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 436-2 КК України, як повторне виготовлення та поширення таких матеріалів з глорифікацією учасників агресії, представників збройних формувань рф та окупації, що відповідає правовій кваліфікації за ч. 3 ст. 436-2 КК України.

Суд послався на те, що умисел обвинуваченого доведено доказами, включаючи висновки судово-лінгвістичної експертизи (семантико-текстуальної) № 75/18-4 від 11 квітня 2024 року та комп`ютерно-технічних експертиз, зокрема, № СЕ-19/126-24/4457-КТ від 14 травня 2024 року, які підтверджують протиправний характер дописів. Це спростовувало твердження засудженого про відсутність умислу, оскільки дії вчинено ним у період триваючої агресії рф.

Суд апеляційної інстанції перевірив, що обставини справи встановлено правильно, а докази: протоколи обшуку, огляди інтернет-сторінки, витяги з ЄРДР, рапорти, експертні висновки є достатніми та належними для доведення винуватості засудженого у вчиненому.

Доводи скарги про недостатність доказів апеляційний суд визнав безпідставними, оцінка здійснювалася судом першої інстанції відповідно до вимог ст. 84-94 КПК України, за критерієм допустимості, належності та достатності доказів.

Зокрема, експертні висновки підтверджували, що дописи доступні для загального ознайомлення, містять виправдовування агресії рф (наприклад, допис про «продовження Великої Вітчизняної війни» від 16 червня 2022 року та глорифікацію - про «боєвих бурятів» від 11 грудня 2022 року чи «відкровення Ребе Шнеерсона » від 22 лютого 2023 року, що відповідає диспозиціям ч. 2, 3 ст. 436-2 КК України.

Апеляційний суд зазначив, що скарга не містить конкретних посилань на порушення норм процесуального закону під час збирання доказів, тому доводи засудженого визнав необґрунтованими.

Крім того, апеляційний суд перевірив твердження засудженого про незаконність, на його думку, здійснення провадження у порядку in absentia та визнав їх необґрунтованими, зазначивши, що провадження здійснено з обов`язковою участю захисника, з дотриманням прав засудженого, включаючи публікацію повісток та оголошення в розшук, що відповідає вимогам КПК України, у разі відсутності обвинуваченого, якщо він переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Доводи скарги про порушення процесуальних прав суд визнав необґрунтованими, оскільки засуджений не подавав заяву про бажання бути присутнім, а захисник брав участь у провадженні відповідно до вимог п. 8 ч. 2 ст. 52 КПК України.

Отже суд не знайшов порушень норм матеріального чи процесуального права, тому апеляційна скарга мотивовано залишилася без задоволення, а вирок без зміни.

Доводи касаційної скарги засудженого не спростовують висновків суду першої інстанції з якими обґрунтовано погодився апеляційний суд. Ухвала апеляційного суду постановлена відповідно до вимог процесуального права.

Призначене покарання на строк 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 436-2 КК України, є справедливим і таким, що відповідає принципам ст. 65 КК України, з урахуванням ступеня тяжкості, який відносить до категорії тяжких злочинів, особи засудженого, раніше судимого за кримінальне правопорушення проти основ національної безпеки України, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання та обставин вчинення кримінальних правопорушень. Застосування ч. 1 ст. 70 КК України - поглинення менш суворого покарання більш суворим та ч. 3 ст. 72 КК України - самостійне виконання попереднього покарання за вироком від 15 серпня 2023 року є правильним застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Колегія суддів Касаційного кримінального суду погоджується із призначеним судом першої інстанції покаранням, яке обґрунтовано залишено апеляційним судом без зміни, підстав для відкриття касаційного провадження із наведених у скарзі доводів немає.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись вимогами п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 8 травня 2025 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 16 липня 2025 року стосовно нього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3