Номер провадження: 11-сс/813/2290/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 07.11.2025 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0001191 від 20.09.2024 року відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 190 (в редакції закону від 22.11.2018 року), ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 190 (в редакції закону від 22.11.2018 року), ч. 4 ст. 190 (в редакції закону від 22.11.2018 року), ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 358 (в редакції закону від 06.10.2016 року), ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 358 (в редакції закону від 22.11.2018 року), ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 358 (в редакції закону від 22.11.2018 року), ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 358 (в редакції закону від 22.11.2018 року), ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 362 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин продовження судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 07.11.2025 задоволено клопотання слідчого про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0000641 від 09.06.2025 року відносно ОСОБА_8 .

Продовжено ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в державній установі «Одеський слідчий ізолятор», строком до 30.12.2025 року, в межах строку досудового розслідування.

Визначено розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 3966 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 12009048 гривень.

У разі внесення застави, покладено на підозрюваного процесуальні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Рішення слідчого судді мотивоване наявністю обґрунтованої підозри, ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливістю застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із прийнятим слідчим суддею рішенням захисник підозрюваного ОСОБА_8 ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу.

Доводи обґрунтовує тим, що підозра необґрунтована. Ризики не доведені. ОСОБА_8 самостійно ініціював контакт з правоохоронними органами, намагався з`ясувати суть претензій.

Замість того щоб уникати слідства, ОСОБА_8 подав низку офіційних заяв про злочини з боку самих правоохоронців, добивався реєстрації цих заяв в ЄРДР. Тобто він діяв як людина, зацікавлена у встановленні істини, а не як втікач. Повідомлення про підозру та клопотання про обрання запобіжного заходу було вручено Караманцю 09.09.2025, після чого він сумлінно виконував усі покладені на нього КПК України обов`язки з`явився 11.09.2025 на допит до слідчого, а пізніше самостійно прибув на судове засідання.

ОСОБА_8 має сталі соціальні зв`язки в Україні - постійне місце проживання (м. Одеса), родину (дружину, малолітню дитину), він є єдиним опікуном дитини-інваліда, займається відкритою підприємницькою діяльністю, стан здоров`я - хворіє на астму. Ці обставини міцно пов`язують його з країною, роблячи втечу вкрай малоймовірною.

Крім того захисник зазначає, що розмір застави визначений ухвалою слідчого судді є необґрунтованим та непомірним для підозрюваного та членів його родини.

Зазначає, що у ОСОБА_8 незадовільний стан здоров`я. Підозрюваний неодноразово звертався з проханням надати йому можливість пройти огляд у спеціаліста-пульмонолога, який здійснював його лікування до ув`язнення.

На підтвердження цього адвокатом ОСОБА_7 направлялись адвокатські запити на ім`я адміністрації СІЗО та медичного закладу з вимогою допустити ОСОБА_8 до спеціалізованого обстеження та надати невідкладну медичну допомогу за направленням його лікаря. Однак станом на день подачі апеляційної скарги, 11 листопада 2025 року, жодних дій не вчинено Караманця не вивозили до пульмонолога, обстеження не проведено, лікування не призначено. Таким чином, упродовж майже трьох тижнів з моменту відповідного рішення апеляційного суду підозрюваний позбавлений доступу до спеціалізованої медичної допомоги, що є порушенням його основоположних прав, гарантованих статтями 3 та 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 28, 49 Конституції України. Відсутність належної медичної допомоги особі, яка має хронічне захворювання органів дихання бронхіальну астму у неконтрольованій фазі, створює пряму загрозу життю і здоров`ю ОСОБА_8 та підтверджує неможливість його подальшого перебування у місці попереднього ув`язнення.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в застосуванні найсуворішого запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 ; обрати більш м`який та достатній запобіжний захід (з урахуванням наведених критеріїв, індивідуальних даних особи та реальної відсутності доведених ризиків - зокрема, нічний домашній арешт); у разі визначення застави встановити її в розумному, індивідуально обґрунтованому розмірі, без автоматичного «прив?язування» до заявленої шкоди та без виходу за межі, визначені законом.

Позиції учасників судового провадження.

Заслухавши: суддю-доповідача, пояснення захисника, яка підтримала апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей та інші.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Згідно ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v.Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя відповідно до вищевказаних вимог Закону та Конвенції перевірив та належним чином встановив наявність на час розгляду клопотання в кримінальному провадженні обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинах.

Наявність на даній стадії досудового розслідування обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 190 (в редакції закону від 22.11.2018 року), ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 190 (в редакції закону від 22.11.2018 року), ч. 4 ст. 190 (в редакції закону від 22.11.2018 року), ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 358 (в редакції закону від 06.10.2016 року), ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 358 (в редакції закону від 22.11.2018 року), ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 358 (в редакції закону від 22.11.2018 року), ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 358 (в редакції закону від 22.11.2018 року), ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 362 КК України підтверджуються долученими до клопотання слідчого доказами, а саме:

- протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_9 , який повідомив, що до вчинення злочинів, направлених на шахрайське заволодіння коштами банківських установ, шляхом використання підроблених документів на ім`я ОСОБА_10 та підроблених документів на право власності на нібито належні йому квартири в м. Одесі, його залучив ОСОБА_8 . Крім того, за вказівкою ОСОБА_8 оформленням кредитів та спілкуванням з співробітниками банківських установ займався знайомий ОСОБА_8 ОСОБА_11 (відповідно до протоколу впізнання за фотознімками ОСОБА_12 ); Також ОСОБА_9 розкрив подробиці про час та обставини вчинення ним шахрайських дій сумісно із зазначеними особами;

- протоколом слідчого експерименту за участю ОСОБА_9 , в ході якого останній показав місця вчинення злочинів, в тому числі: банківські установи, нотаріальні контори, квартири, які нібито належали йому та які він показував представникам оціночних компаній під час отримання кредитів;

- протоколом огляду флеш-накопичувача, вилученого у ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_13 , на якому виявлені електронні копії документів, які свідчать про його причетність до підробки документів, зокрема: квитанції від 18.11.2021 платником в яких зазначений ОСОБА_10 , квитанції від 24.11.2021 (дата вчинення правочину) платником в яких зазначений ОСОБА_14 ; фотографії ОСОБА_9 , які використані в підробленому паспорті на ім`я ОСОБА_10 ; довідки на ім`я доньки ОСОБА_8 ОСОБА_15 , виданій нібито КНП «КДЦ №6» та зображення печатки вказаного медичного закладу;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_16 (державний реєстратор ЦНАП Кодимської міської ради Одеської області), який повідомив, що у травні-червні 2021 року на прохання свого знайомого ОСОБА_17 на підставі фотографій документів, надісланих на електронну пошту, зареєстрував за ОСОБА_10 право власності на квартири за адресами: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 ;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_14 , який повідомив, що у жовтні 2021 року його знайомий ОСОБА_18 залучив його до укладення договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_3 . Після чого, він за вказівкою ОСОБА_18 разом з ним та його знайомими ОСОБА_19 та ОСОБА_11 (відповідно до протоколу впізнання за фотознімками ОСОБА_12 ) прибули до приватного нотаріуса ОМНО ОСОБА_20 , в офісі якої ОСОБА_14 надали на підпис документи щодо нерухомого майна;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_21 , який повідомив, що на початку червня 2021 року його знайомий на ім`я « ОСОБА_22 » разом з особою на ім`я « ОСОБА_23 » возили його до нотаріуса, офіс якої розташований за адресою: АДРЕСА_4 , для підписання ряду документів на придбання квартири;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_24 , який повідомив, що на прохання знайомого на ім`я « ОСОБА_25 » для оформлення оцінки майна для банківських установ здійснював фотографування об`єктів нерухомого майна за адресами: АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 ;

- протоколом впізнання за фотознімками зі свідком ОСОБА_26 , який впізнав ОСОБА_12 , як особу, яка надавала доступ будинку за адресою: АДРЕСА_5 ;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_27 , яка пояснила, що здійснювала огляд та фотофіксацію об`єкту оцінки за адресою: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_6 , які їй показував громадянин на ім`я ОСОБА_28 ( ОСОБА_9 );

- протоколом впізнання за фотознімками зі свідком ОСОБА_27 , яка впізнала ОСОБА_9 як особу, яка показувала квартири у будинках за адресами: АДРЕСА_7 та АДРЕСА_6 ;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_29 , яка працює в ТОВ «Берег жилсервіс», що обслуговує будинок за адресою: АДРЕСА_7 , яка пояснила, що у вказаному будинку квартир під номерами АДРЕСА_8 не існує;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_30 , який повідомив, що за вказівкою та кошти ОСОБА_8 , а також у його супроводі придбав квартиру за адресою: АДРЕСА_9 , та в подальшому вніс її до статутного капіталу ТОВ «Веб маркет інтерпрайс», засновником та керівником якого є ОСОБА_8 ;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_31 , яка є бухгалтером ОСББ «Армійський-8Б», яка пояснила, що у 2018 році до неї приходив ОСОБА_32 начебто з адвокатом;

- протоколом впізнання за фотознімками зі свідком ОСОБА_33 , яка впізнала ОСОБА_8 як особу, яка представлялась адвокатом ОСОБА_30 ;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_34 директора відділення АТ «Кредобанк», який пояснив, що 28.09.2021 укладено кредитний договір між банком та ОСОБА_35 у сумі на 1 000 000 грн;

- протоколом впізнання за фотознімками зі свідком ОСОБА_36 , який впізнав ОСОБА_9 , який видавав себе за ОСОБА_10 , а також ОСОБА_12 , як особу, яка супроводжувала останнього;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_37 керівника відділення АТ КБ «Приватбанк», який пояснив, що 16.11.2021 між ним за довіреністю та ОСОБА_21 укладено іпотечний договір під заставне майно за адресою: АДРЕСА_10 ;

- протоколом впізнання за фотознімками зі свідком ОСОБА_38 , який впізнав ОСОБА_9 , який видавав себе за ОСОБА_10 ;

- висновком судової експертизи ідентифікації особи за ознаками зовнішності за матеріальними зображеннями, якою встановлено, що ОСОБА_9 та ОСОБА_12 зображені на фото у відділені АТ «Кредобанк», де останні отримували кредитні кошти;

- висновком судової експертизи ідентифікації особи за ознаками зовнішності за матеріальними зображеннями, якою встановлено, що ОСОБА_39 та ОСОБА_9 одна й та сама особа;

- висновком судової експертизи ідентифікації особи за ознаками зовнішності за матеріальними зображеннями, якою встановлено, що ОСОБА_40 і ОСОБА_41 одна й та сама особа;

- висновком судової будівельно-технічної експертизи, яким підтверджено, що квартири за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_9 , відповідають квартирі за адресою: АДРЕСА_9 ;

- висновком судової будівельно-технічної експертизи, яким підтверджено, що квартири за адресою: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , відповідають квартирі за адресою: АДРЕСА_3 ;

- інформацією, отриманою від операторів мобільного зв`язку щодо з`єднань абонентських номерів, якими користуються ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та ОСОБА_9 , яка, у тому числі, підтверджує їх зв`язок із ОСОБА_8 та перебування останніх у місцях вчинення злочинів;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_20 , яка повідомила, що працює приватним нотаріусом та довгий час співпрацює з ОСОБА_8 , який займається купівлею-продажем нерухомого майна. Підтвердила, що 29.05.2021 на прохання ОСОБА_8 здійснювала пошук у ДРРП об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 (право власності на який не було зареєстровано). Крім того, на прохання ОСОБА_8 здійснювала реєстрацію договорів купівлі-продажу та іпотеки під час продажу квартири за адресою: АДРЕСА_9 ;

- протоколами тимчасового доступу до документів, які перебувають у володінні УДМС України в Миколаївській області, Центрально-південного міжрегіонального управління ДМС, Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, відповідно до яких вбачається, що паспорти на ім`я ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , не видавався, а наданий ОСОБА_45 паспорти видавався на ім`я інших осіб;

- відповідями ДПС України на запит в порядку ст. 93 КПК України, відповідно до яких вбачається, що реєстраційні номера облікових карток платників податків надані приватному нотаріусу ОСОБА_45 , на ім`я спадкоємців не видавалися, а є лише випадковими наборами цифр;

- протоколом тимчасового доступу до документів, які перебувають у володіння Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, яким встановлено, що дублікати свідоцтва про смерть ОСОБА_46 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_47 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_48 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_49 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_50 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_51 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_52 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; ОСОБА_53 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , не видавалися;

- протоколом тимчасового доступу до документів, які перебувають у володіння ДП НАІС, яким встановлено, що приватний нотаріус ОМНО ОСОБА_45 , до звернення спадкоємців із заявами про відкриття спадкової справи неодноразово здійснювала перегляд та формування витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо ОСОБА_42 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 а також здійснювала перегляд в ДРРП на нерухоме майно інформації щодо об`єктів злочинного посягання;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_58 , яка повідомила, що саме вона займалася продажом об`єктів нерухомого майна розташованого за адресами: АДРЕСА_11 ; АДРЕСА_12 ; АДРЕСА_13 ; АДРЕСА_14 ; АДРЕСА_15 , за вказівкою ОСОБА_8 , та саме з ним вона контактувала з цього приводу, не зважаючи на те, що власниками нерухомого майна були його родичі;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_59 , який повідомив, що 05.05.2023 він придбав об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_16 , для своєї доньки. Під час огляду та придбання вказаного нерухомого майна він контактував з ОСОБА_8 (якого він впізнав за фото), та після придбання не зважаючи на те, що власником була мати останнього кошти були передані особисто ОСОБА_8 ;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_60 , яка повідомила, що в ході перегляду та придбання квартири за адресою: АДРЕСА_17 , вона контактувала з ОСОБА_8 (якого впізнала за фото), який повідомляв, що він є власником квартири, натомість в ході укладення угоди стало відомо, що власником є ОСОБА_61 , яка є його знайомою, адже відповідно до п. 6 договору купівлі-продажу від 27.07.2021 остання на момент укладення договору неодружена, в шлюбі не перебувала, та ні з ким не проживала однією сім`єю;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_62 , яка повідомила, що вона мешкає за адресою: АДРЕСА_18 та у сусідній квартирі довгий час проживав самотній чоловік, який різко пропав, а через пів року до квартири почав навідуватися чоловік на ім`я ОСОБА_63 (впізнаний згодом як ОСОБА_8 ), який повідомив, що він представник спадкоємця.

Одночасно, апеляційний суд зазначає, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, №182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Викладене, всупереч доводам апеляційної скарги, свідчить про достатність підстав вважати, що на даній стадії досудового розслідування ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Разом з цим, зважаючи на обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_8 злочину, а також можливої міри покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винним, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що існують ризики, передбачені п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, апеляційний суд враховує, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений (підозрюваний) може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїда проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Беручи до уваги тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі доведеності його вини, апеляційний суд переконаний, що на теперішній час існує ризик того, що підозрюваний може здійснити спроби переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності (п. 1 ч. 1 ст.177 КПК).

Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку значно підвищують ймовірність ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Також, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що підозрюваний протягом останніх трьох років виїжджав за межі України, володіє паспортом для виїзду за кордон, тому обізнаний з правилами перетину державного кордону.

При цьому обмеження, обумовлені військовим станом, не є обставинами, що унеможливлюють ймовірність вчинення дій, спрямованих на переховування, адже вказані обмеження мають тимчасовий характер.

Одночасно необхідно врахувати, що ОСОБА_8 володіє значними майновими активами, що дає підстави для висновку про достатність ресурсів для життя підозрюваного в умовах розшуку, у тому числі за межами України, що підвищує ймовірність ризику переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Крім того, на теперішній час не встановлено місцезнаходження більшості підроблених документів, серед яких паспорти та картки про присвоєнні індивідуальних податкових номерів на підставних осіб ОСОБА_64 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_65 , ОСОБА_66 ОСОБА_67 , документи на неіснуючі об`єкти нерухомого майна за адресами: (квартири за адресами: АДРЕСА_19 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_20 ), підроблені документи на підставі яких зареєстровано право власності на Туристська, 17/1 (п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК).

При встановленні наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК - впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Покази свідків, які ще не допитані, або в додатковому допиті яких може виникнути необхідність, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого судового розгляду. Перебуваючи на свободі, підозрюваний може здійснювати незаконний вплив на свідків, схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, ОСОБА_8 відомі особи експертів, які проводили експертизи у кримінальному провадженні, що, з огляду на вищенаведені ризики, дає змогу припустити, що з метою заплутати орган досудового розслідування та суд, або уникнути відповідальності, підозрюваний може здійснити спроби незаконного впливу на останніх, їх підкуп, залякування тощо.

Окремо слід зазначити, що факт впливу на свідків підтверджений допитом свідка ОСОБА_68 , який раніше як оперативний співробітник супроводжував кримінальне провадження за фактом вчинення шахрайських правопорушень до вчинення яких був причетний ОСОБА_8 , та повідоми, що останній намагався вплинути на нього, в тому числі шляхом підкупу та погроз.

Також, підозрюваний ОСОБА_8 може здійснити дії щодо введення орган досудового розслідування та суду в оману, що підтверджується показами ОСОБА_9 , якового останній інструктував на випадок викриття їх злочинної діяльності, в тому числі вигадав окрему «легенду» відповідно до якої останній, у разі допиту співробітниками поліції, повинен повідомити, що нібито до вчинення злочинів причетний працівник поліції на ім`я ОСОБА_69 , а не ОСОБА_8 , а виготовленням документів займався чоловік на прізвище ОСОБА_70 . З метою підтвердження зазначеної «легенди» ОСОБА_8 надавав ОСОБА_9 фото ОСОБА_71 , щоб він його запам`ятав, а також привозив до місця мешкання Мамедова у м. Чорноморськ Одеської області, що підтверджує подальше існування ризику передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК.

Крім того, оскільки ОСОБА_8 підозрівається у вчиненні тяжких злочинів які вчиняв протягом 2020-2023 року, слід зазначити що деякі зі злочинів він вчиняв вже після первинної реєстрації кримінального провадження та після його допиту, що свідчить про можливість продовжити вчиняти злочини (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК).

Таким чином, доводи апеляційної скарги про недоведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених слідчим ризиків є необґрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами провадження.

Одночасно апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК.

Щодо доводів захисника про те, що підозрюваний ОСОБА_8 має незадовільний стан здоров`я, апеляційний суд зазначає, що будь-яких відомостей, які б вказували на те, що у підозрюваного наявні хвороби, які виключають його можливість перебування в умовах ізоляції, матеріали провадження не містять, що також було підтверджено захисником в суді апеляційної інстанції.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу сторони захисту на те, що, згідно пункту 2 глави 2 розділу X наказу Міністерства юстиції «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України» від 14.06.2019 року №1769/5, надання ув`язненим і засудженим медичної допомоги, у тому числі екстреної медичної допомоги, що не може бути надана у медичній частині, здійснюється відповідно до статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», статей 8, 107, 116 КВК, Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року №239/5/104, Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року №1348/5/572.

Відповідно до пункту 3 глави 2 розділу X зазначеного наказу, у СІЗО здійснюються медичний контроль за станом здоров`я ув`язнених і засуджених шляхом проведення медичних оглядів та обстежень, виявлення осіб, які потребують лікування та постійного медичного нагляду, проведення щодо них лікувально-оздоровчих заходів з метою збереження здоров`я і працездатності, амбулаторне і стаціонарне лікування відповідно до системи стандартів у сфері охорони здоров`я, клінічних протоколів надання медичної допомоги в порядку, передбаченому законодавством.

Апеляційний суд зазначає, що надання медичної допомоги, особам взятим під варту здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я від 10.02.2012 №239/5/104, відповідно до якого, у разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного перелік та керівництво СІЗО забезпечує своєчасне направлення особи, узятої під варту, на обстеження до обраного лікарем медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.

На запит апеляційного суду отримана медична довідка з Філії ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях від 11.12.2025 №652/ОММЧ-21-25-вн у ОСОБА_8 перституюча бронхіальна астма та на даний час він продовжує лікування в амбулаторних умовах.

Таким чином встановлено, що підозрюваний ОСОБА_8 хворіє астмою, разом з тим медичних документів, які свідчать про неможливість його утримання в умова СІЗО на теперішній час матеріали справи не містять та стороною захисту не надано. Підозрюваний ОСОБА_8 отримує лікування в повному обсязі та перебуває під постійним наглядом лікаря терапевта та чергового медичного персоналу Філії державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Миколаївській та Одеській областях.

Разом з цим, колегія суддів вважає за необхідне у разі необхідності доручити ДУ «Одеський слідчий ізолятор» та Філії ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях забезпечити підозрюваного ОСОБА_8 належним медичним доглядом поза межами слідчого ізолятора.

Колегія суддів приймає до уваги посилання захисника на те, що ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, однак вважає, що зазначені соціальні фактори не спростовують викладені в ухвалі висновки слідчого судді та не дають достатніх підстав вважати, що вони можуть мати стримуючу дію та сприятимуть зменшенню існуючих ризиків.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що на теперішній час лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та його належну процесуальну поведінку.

Разом з цим згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Пунктом 3 ч. 5 ст. 182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від восьмидесяті до трьохсот розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

В контексті справи «Mangouras v. Spain» (рішення від 28.09.2010р., заява №12050/04) зазначається, що заявник, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стверджував, що сума застави у його справі була необґрунтовано високою та не враховувала конкретні обставини й умови його особистого життя. ЄСПЛ визнано законними та обґрунтованими дії національних судів щодо обрання підозрюваному розміру застави, який значно перевищував наявні активи, поточні доходи підозрюваного, тощо, беручи до уваги особливий характер справи заявника та шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, та зазначено, що навіть якщо сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Отже, положення КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначенні розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу підозрюваного; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

У даному кримінальному провадженні сума збитків по 6 епізодах шахрайського заволодіння квартирами складає 6268011 грн та 5 епізодах заволодіння коштами банківських установ - 5744000 грн. Загальна сума збитків складає 12012011 грн.

Зважаючи на встановлені ризики, дані про особу підозрюваного, його майновий та сімейний стан, з урахуванням характеру інкримінованого ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, враховуючи суму збитків внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, апеляційний суд вважає, що визначений розмір застави в розмірі 3966 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 12009048 гривень, буде з одного боку утримувати підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого, не перетворить обраний запобіжний захід на безальтернативне ув`язнення.

Приймаючи до уваги вищенаведене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а наявність на даній стадії обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 тяжкого злочину та існування зазначених слідчим суддею ризиків, виправдовують застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам і забезпечити належну поведінку підозрюваного та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Одночасно, колегія суддів звертає увагу, що апеляційний суд перевіряє законність постановлення оскаржуваної ухвали на момент її постановлення, а доцільність необхідності подальшого тримання підозрюваного під вартою буде перевірена через нетривалий час, під час якого також будуть перевірені факти щодо існування або зменшення заявлених у клопотанні прокурора ризиків.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право:1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді - без змін.

Керуючись статтями 183, 196, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 07.11.2025 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0001191 від 20.09.2024 року відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 190 (в редакції закону від 22.11.2018 року), ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 190 (в редакції закону від 22.11.2018 року), ч. 4 ст. 190 (в редакції закону від 22.11.2018 року), ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 358 (в редакції закону від 06.10.2016 року), ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 358 (в редакції закону від 22.11.2018 року), ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 358 (в редакції закону від 22.11.2018 року), ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 358 (в редакції закону від 22.11.2018 року), ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 362 КК України - залишити без змін.

Доручити ДУ «Одеський слідчий ізолятор» та Філії ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях забезпечити підозрюваного ОСОБА_8 належним медичним доглядом поза межами слідчого ізолятора.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4