Справа № 385/703/25
У Х В А Л А

про продовження строку дії запобіжного заходу

"18" лютого 2026 р. м. Благовіщенське

Благовіщенський районний суд Кіровоградської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

представниці потерпілої ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

секретар судового засідання ОСОБА_6 ,

в ході розгляду у залі суду у м. Благовіщенське кримінального провадження № 0000034 від 26 лютого 2025 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Завалля, Гайворонського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, який має середню освіту, який не працює, утриманців не має, місце проживання якого зареєстроване та який фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 152 Кримінального кодексу України,

встановив:

В ході судового засідання прокурор заявила клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою до 60 днів. На обґрунтування клопотання повідомила про те, що заявлені під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, передбачені статтею 177 КПК України, не зменшилися та продовжують мати місце, а саме: ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості щодо дитини, яка не досягла чотирнадцяти років, передбаченого частиною 4 статті 152 КК України, яке відповідно до статті 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, покарання за вчинення якого передбачено безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років. Обвинувачений з метою переховування від суду може залишити своє місце проживання. Судове слідство по справі не завершене. Потерпіла є малолітньою особою, серед свідків є малолітній брат потерпілої, потерпіла, свідки є родичами обвинуваченого. З огляду на це прокурор вказує на можливість обвинуваченого незаконно впливати на свідків та потерпілу, з якими разом проживає. Прокурор вказує на можливість обвинуваченого вчинити інше кримінальне правопорушення з метою протиправного впливу на потерпілу, свідків. Зазначила, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 , більш м`яких запобіжних заходів не забезпечать виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених статтею 194 КПК України, з підстав того, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, матиме змогу потрапити на території, які не підконтрольні державним органам України, або виїхати за межі Кіровоградської області, особисте зобов`язання не відповідає тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення. Особиста порука не може бути застосована через відсутність осіб, які могли б забезпечити належну поведінку обвинуваченого. Зважаючи на те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення вчиненого із застосуванням насильства, прокурор вказує на неможливість відповідно до пункту 1 частини 4 статті 183 КПК України визначати розмір застави у кримінальному провадженні.

Представниця потерпілої підтримала клопотання прокурора.

Обвинувачений та захисниця не заперечили проти задоволення клопотання.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання, суд дійшов такого висновку:

Суд зважає на те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, що свідчить про ризики того, що знаходячись на волі обвинувачений зможе переховуватися від суду, перешкодити кримінальному провадженню іншим чином.

Потерпілою у справі є малолітня дитина, яка є найменш захищеною в суспільстві та не могла чинити опір. Конвенція ООН про права дитини покладає на держави обов`язок вживати усіх необхідних заходів для захисту дітей від усіх форм насильства. Кожен дорослий повинен знати, як донести до дитини, відповідно до її віку, інформацію про права та обов`язки, як підтримувати дитину, щоб уникнути наслідків порушення її прав. Дитина має право на життя, на захист від фізичного та психологічного насильства.

Судове слідство у справі не закінчене. При цьому суд вважає слушною думку прокурора про те, що малолітня потерпіла, свідки є родичами обвинуваченого. Знаходячись на волі обвинувачений матиме змогу незаконно впливати на них.

Оцінивши усі вказані вище фактори у їх сукупності, суд також дійшов переконання що про відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та відповідно зміни запобіжного заходу обвинуваченому.

При цьому суд враховує і практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини.

Положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практика Європейського суду з прав людини, передбачають, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

У рішенні від 26.06.1991, справа «Лательє до Франції», зазначено, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу та є обґрунтованим.

Суд вважає обґрунтованою позицію прокурора, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не зможе запобігти ризику, передбаченому пунктом 5 частини 1 статті 177 КПК України та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у ході судового розгляду кримінального провадження. На підтвердження такої позиції суду свідчать дані про особу обвинуваченого, відсутність місця праці, а також характер вчиненого ним кримінального правопорушення. Отже, обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою за вказаних обставин, з урахуванням встановлених ризиків, на думку суду, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Запобігти вказаним ризикам в разі непродовження строку запобіжного заходу тримання під вартою або при застосуванні іншого запобіжного заходу неможливо.

Зважаючи на обставини обвинувачення, суд не вважає, що твердження обвинуваченого про відсутність у нього наміру перешкоджати судовому слідству, впливаючи на потерпілу, свідків, переховування від суду є тими обставинами, що нейтралізують об`єктивні ризики ухилення обвинуваченого від суду, впливу на потерпілу, свідків, продовження злочинної діяльності.

Враховуючи вищевикладене, а також відсутність підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи можуть забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, суд вважає необхідним продовжити раніше обраний запобіжний захід ОСОБА_4 у виді тримання під вартою в межах строків, встановлених статтею 197 КПК України.

Керуючись положеннями пункту 1) частини 4 статті 183 КПК України суд не визначає застави обвинуваченому, зважаючи на те, що ОСОБА_4 обвинувачується у злочині, пов`язаному із застосуванням насильства та погрозою його застосування.

На підставі викладеного та керуючись частиною 3 статті 31, статтями 177, 183, 184, 194, 197, 199, 316 331, 369, 370, 371, 372 Кримінального процесуального кодексу України, суд

постановив:

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обвинуваченому у кримінальному провадженні № 0000034 від 26 лютого 2025 року строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 17 квітня 2026 року включно.

Копію ухвали негайно направити до Державної установи "Кропивницький слідчий ізолятор" для виконання.

Ухвалу може бути оскаржено до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлений 18.02.2026 року.

Суддя: ОСОБА_1