ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/819/366/25
Головуючий в суді І інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 та захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 28 квітня 2025 року в кримінальному провадженні №0000473 стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Херсон, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , раніше несудимої

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.5 ст.111-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом першої інстанції обставин.

Вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 29 квітня 2025 року ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.2 ст.28 ч.5 ст.111-1 КК України, та їй призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з позбавленням права обіймати будь-які посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, та забороною займатися діяльністю, пов`язаною з виборчим процесом на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією всього належного їй майна.

Ухвалено початок строку відбування основного покарання у виді позбавлення волі рахувати з дня набранням вироку законної сили.

Строк додаткового покарання у виді позбавлення права рахувати з моменту відбуття ОСОБА_8 основного покарання.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою залишено без змін, до набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, ОСОБА_8 зараховано в строк покарання строк її попереднього ув`язнення з 24 жовтня 2024 року по 30 січня 2025 року та з 18 лютого 2025 року по день набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

За вироком суду ОСОБА_8 , визнано винуватою у тому, що вона будучи громадянкою України, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 23 вересня 2022 року, знаходячись на тимчасово окупованій території в м.Херсон Херсонського району Херсонської області, діючи умисно, без примусу, з корисливих мотивів, добровільно погодилася на пропозицію невстановлених досудовим розслідуванням осіб, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, щодо участі у проведенні на території тимчасово окупованого м.Херсон Херсонської області незаконного референдуму про вихід Херсонської області зі складу України, та увійшла до складу незаконно створеної так званої «дільничної виборчої комісії №102», обійнявши посаду так званого «члена комісії».

У період з 23 по 27 вересня 2022 року, ОСОБА_8 , будучи проросійськи налаштованою, за попередньою змовою з невстановленими досудовим розслідуванням особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи свою протиправну діяльність, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в порушення Конституції України, Закону України «Про всеукраїнський референдум», Закону України «Про правовий режим воєнного стану», вчинила дії направлені на організацію та проведення незаконного референдуму на території м.Херсон Херсонської області, а саме, у складі так званої «дільничної виборчої комісії №102» (далі «ДВК №102»), яка діяла на території Херсонського ліцею №31 Херсонської міської ради, що знаходиться за адресою: м.Херсон, проспект Ушакова, 79А, разом з іншими членами так званої «ДВК №102», проводила підрахунок голосів здобутих в результаті проведення незаконного референдуму щодо виходу Херсонської області зі складу України, утворення самостійної держави та входження її до складу російської федерації на правах суб`єкта російської федерації, а також, перебуваючи на площі біля центрального входу до Центрального ринку м.Херсону, здійснювала прийом виборців, видавала виборцям бюлетені для голосування, перевіряла виборців відповідно до наявних списків мешканців міста.

Вказані дії ОСОБА_8 суд кваліфікував за ч.2 ст.28 ч.5 ст.111-1 КК України, колабораційна діяльність, а саме участь в організації та проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, вчинена за попередньою змовою групою осіб.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 просить вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 28 квітня 2025 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати її за ч.2 ст.28, ч.5 ст.111-1 КК України у зв`язку з недоведеністю обвинувачення та закрити кримінальне провадження за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначила, що вину не визнає, та жодним чином не приймала участь в проведенні на території м.Херсон незаконного референдуму про вихід Херсонської області зі складу України, ніколи не входила до складу будь-яких незаконно створених дільничних виборчих комісій та не обіймала жодних посад під час тимчасової окупації, зокрема члена комісії ,жодних заяв не підписувала.

Зазначає, що під час окупації корисливих мотивів не переслідувала, оскільки мала заробіток, адже працювала майстром манікюру, що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_9 .

При цьому стороною обвинувачення не надано жодного належного та допустимого доказу її вини, зокрема письмових доказів, списків членів виборчої комісії, відомостей про виплату грошових коштів за участь у незаконному референдумі, накази про призначення, тощо.

Крім того зазначає, що вирок суду було оголошено за її відсутності, а його копію було надано 29 квітня 2025 року.

Зазначає, що в основу вироку покладено показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 . Водночас суд відхилив доводи захисника про упередженість показів свідка ОСОБА_10 , яка є обвинуваченою в іншому кримінальному провадженні за участь у незаконному референдумі, але досі не затримана та її показання обумовлені правоохоронними органами з метою уникнення покарання за її протиправні дії.

Крім того, суд безпідставно відхилив посилання захисника на упереджене та неприязне ставлення свідка ОСОБА_9 до неї, через невдоволення якістю та вартістю наданих обвинуваченою послуг з манікюру, після чого скориставшись пропозицією правоохоронних органів зазначила, що бачила її під час проведення незаконного референдуму.

Більш того свідки повідомили, що їх покази працівники СБУ не стенографували, а дали на підпис заздалегідь підготовлені протоколи допиту. При цьому свідок ОСОБА_10 взагалі підписала протокол допиту в машині, що підтвердила в суді.

Також суд належним чином не надав оцінки можливості змови свідків.

Зазначає, що стосовно неї був застосований запобіжний захід у виді застави. Протягом дії вказаного запобіжного заходу вона не переховувалася, перебувала в м.Херсоні та здійснювала своє лікування.

Також звертає увагу, що в протоколах пред`явлення особи для впізнання за участю ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 зазначено про присутність понятих. Однак свідки під час допиту в суді заперечили даний факт. При цьому під час розгляду справи прокурор не заявляв клопотання про виклик вказаних у протоколах понятих для з`ясування питання їх участі у слідчих діях.

Крім того, впізнання проходило за фотографіями, хоча на час проведення вказаних слідчих дій, вона перебувала в м.Херсоні.

Вказує, що судом першої інстанції, як доказ вини враховано протокол огляду в месенджері «Телеграм» від 22 листопада 2024 року сторінки групи «Главное в Херсоне и области» де одним із членів так званої виборчої дільниці була жінка, яка перебувала в медичній масці. Нижня частина обличчя жінки до очей повністю закрита маскою, а очі з нарощеними віями опущені, тобто неможливо визначити їх колір, а волосся фарбове в дуже світлий колір. Натомість на підставі показів свідка ОСОБА_10 слідство робить висновок, що на відеозаписі зафіксована обвинувачена, що не відповідає дійсності.

Також зазначає, що стороною обвинувачення не надано жодних доказів з приводу того, що оглянуті згідно протоколів огляду інтернет-ресурси (сайти, групи) є законними, та мають повноваження щодо розміщення інформації стосовно тої чи іншої події. Не встановлено хто є адміністратором кожної групи та чи мають вони установчі документи. Крім того не надано жодної офіційної відповіді від адміністрації месенджеру «Телеграм» про належність та правомірність цих груп. З огляду на це, обвинувачена вважає протоколи огляду неналежними доказами.

Зазначає, що телеграм-канали часто дублюють одну і ту ж інформацію задля отримання прибутку та розповсюдження реклами. Таким чином, розповсюдження рядом каналів відеозапису нібито з нею, а насправді з жінкою в масці під різними назвами не вказує на значущість та достовірність відповідної інформації.

Крім того обвинувачена вказує, що станом на день проведення незаконного референдуму 21 вересня 2022 року, мешканці міста Херсон через окупацію не були поінформовані про будь-які новини, закони чи відповідальність відносно незаконної окупаційної влади.

Також обвинувачена зазначає, що суд першої інстанції застосовуючи додаткове покарання у виді конфіскації не врахував інтересів її неповнолітніх дітей та чоловіка, які мають право на майно щодо якого застосована конфіскація.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 28 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_8 скасувати та закрити провадження за відсутністю в діянні ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що вирок суду ґрунтується на отриманій незаконним шляхом недостовірній інформації щодо нібито участі обвинуваченої у незаконному референдумі.

Враховані судом першої інстанції протоколи огляду соціальних мереж за 2022 рік не містять відомостей щодо участі саме обвинуваченої у незаконному референдумі.

Крім того, суд першої інстанції у вироку посилається на протоколи огляду у месенджері «Телеграм» від 22.11.2024, 25.11.2024, 25.11.2024 та 21.10.2024 де відображено роботу незаконної «ДВК №102» та підрахунок бюлетенів жінками, які перебувають у медичних масках, однак встановити їх особу неможливо. Натомість суд вдався до припущень, що на відеозаписах саме ОСОБА_8 .

При цьому під час досудового розслідування не призначалася та не проводилася судова експертиза по встановленню особи, яка перебуває на оглянутих відеозаписах з соціальних мереж, де проводиться робота незаконної «ДВК №102»

Зазначає, що протоколи огляду в месенджері «Телеграм» від 22.11.2024 року, 25.11.2024 року та 21.10.2024 року де висвітлено роботу незаконної «ДВК №102» та вбачається підрахунок бюлетенів, жінками , які перебувають у масках, є неналежними доказами.

Крім того, звертає увагу, що судом було враховано показання свідка ОСОБА_10 , хоча стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_8 було порушене одне і теж кримінальне провадження, а у подальшому вони були виділені в окремі провадження, де ОСОБА_10 також визнана підозрюваною, надалі обвинуваченою та відносно неї розглядається аналогічне обвинувачення. На думку захисника вказана обставина в силу п.1 ч.3 ст.87 КПК України свідчить про недопустимість показань свідка ОСОБА_10 як доказу.

Крім того недопустимими є показання свідка ОСОБА_9 через наявність у даного свідка конфлікту з обвинуваченою.

При цьому інших доказів, які б підтверджували винуватість ОСОБА_8 суду не надано.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Захисник та обвинувачена в судовому засіданні підтримали доводи апеляційних скарг, просили вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити.

Прокурор заперечив доводи апеляційних скарг. Зазначив, що вирок суду є законним та обґрунтованим.

В судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях.

В останньому слові обвинувачена зазначила, що вважає вирок суду першої інстанції неправомірним, просить його скасувати та виправдати її.

Мотиви суду.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За приписами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним ж рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положеннями ст.94 КПК України передбачено, що суд під час ухвалення відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів із точки зору достатності та взаємозв`язку.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, установлених під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинено й обвинувачений є винуватий у його скоєнні.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для кваліфікації діяння: як ті, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і ті, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безпосереднього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії події.

На переконання суду апеляційної інстанції, місцевий суд дотримався вищевказаних вимог і за встановлених фактичних обставин кримінального провадження правильно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч.2 ст.28 ч.5 ст.111-1 КК України.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення зроблено з дотриманням вимог КПК України на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено, перевірено під час судового розгляду та оцінено відповідно до приписів ст.94 КПК України.

Так, суд першої інстанції свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 обґрунтував показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .

Зокрема свідок ОСОБА_10 зазначила, що неприязних відносин з обвинуваченою не має вони познайомились під час референдуму про вступ Херсонської області до російської федерації та разом з обвинуваченою і ще одним молодим чоловіком протягом 5 днів у вересні 2022 року приймали участь у проведенні референдуму. За участь у референдумі платили кошти.

Оскільки на виборчу дільницю приходило мало людей, їх розподілили по групам, до складу яких входило 3 особи та розвозили в різні частини міста. Їх групу, в тому числі ОСОБА_8 , вивезли до Центрального ринку в м.Херсоні, там свідок ОСОБА_10 запрошувала людей проголосувати, а ОСОБА_8 з молодим чоловіком записували їх.

Голоси підраховували у школі. Російських військових біля ринку поряд з ними не було.

Свідок ОСОБА_9 показала, що обвинувачена є її знайомою, раніше ОСОБА_8 робила їй манікюр, неприязних відносин між ними немає. У вересні 2022 року неодноразово бачила ОСОБА_8 на вулиці біля Центрального ринку в м.Херсоні. Обвинувачена приймала участь у проведенні референдуму, а саме сиділа за столом, на якому були скриньки для голосування та заповнювала документи. ОСОБА_8 була без маски. Разом з обвинуваченою там же бачила іншу свою знайому ОСОБА_10 , яка також приймала участь у проведенні референдуму. Російських військових поряд з ними не було. Зазначила, що під час досудового розслідування, вона здійснювала впізнання ОСОБА_8 за фотокартками. Обвинувачену впізнала. Понятих під час проведення впізнання не було.

Також винуватість ОСОБА_8 судом першої інстанції обґрунтовано фактичними даними, які містяться в письмових доказах, зокрема:

- протоколі огляду від 05.12.2022, відповідно до якого оглянуто загальнодоступну сторінку всесвітньої мережі інтернет, а саме російського офіційного інтернет ресурсу «Официальный сайт Администрации Херсонской области», з наявним посиланням, де розміщено публікацію «Общественный совет Херсонской области обратился к главе региона с инициативой немедленного проведения референдума», з якої вбачається, що 20.09.2022 року самопроголошена громадська рада Херсонської області звернулася до самопроголошеного голови ВЦА Херсонської області ОСОБА_12 із пропозицією провести референдум на території Херсонської області (т.1 а.п.212);

- протоколі огляду від 17.02.2023, відповідно до якого оглянуто публікацію, розміщену 20.09.2022 о 18.50 в месенджері «Telegram» на сторінці групи « ОСОБА_13 », з відповідним посиланням, під назвою: «Заявление главы Администрации Херсонской области ОСОБА_14 о проведении референдума по вхождении Херсонской области в состав Российской Федерации». (т.2 а.п.21)

- протоколі огляду від 11.02.2023, відповідно до якого оглянуто загальнодоступну сторінку всесвітньої мережі інтернет, а саме офіційного веб-сайту Верховної Ради України, яка містить публікацію статті під назвою: « ОСОБА_15 : Верховна Рада України ухвалила заяву щодо невизнання псевдореферендумів і закликала світ так само не визнавати їх». Дата публікації ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.2 а.п.32);

- протоколі огляду від 22.04.2024, відповідно до якого оглянуто загальнодоступну сторінку всесвітньої мережі інтернет, а саме російського офіційного інтернет ресурсу «Официальный сайт Администрации Херсонской области» за посиланням: https://khogov.ru. На вказаному сайті у загальному доступі розміщено так званий «указ №245-р від 22.07.2022 «Об избирательной комиссии Херсонской области» (т.2 а.п.40);

-протоколі огляду від 22.04.2024, відповідно до якого оглянуто загальнодоступну сторінку всесвітньої мережі інтернет, а саме російського офіційного інтернет ресурсу «Официальный сайт Администрации Херсонской области» за посиланням: https://khogov.ru. На вказаному сайті у загальному доступі розміщено так званий «указ главы ВГА Херсонской области ОСОБА_13 №88-р від 20.09.2022 «О назначении референдума Херсонской области по выходу из состава Украины и о вхождении Херсонской области в состав Российской Федерации»». Зі змісту так званого указу вбачається, що визначено дні проведення референдуму з 23.09.2022 року по 27.09.2022 року. Затверджено так зване «положення про референдум Херсонської області» (т.2 а.п.51);

- протоколі огляду від 27.09.2022, відповідно до якого оглянуто публікацію, розміщену 23.09.2022 о 09.08 в месенджері «Telegram» на сторінці групи: «Таврия. Новости Херсонськой области», з відповідним посиланням, під назвою: «Обращение председателя Совета министров Правительства Херсонской области ОСОБА_16 к жителям Херсонской области», відповідно до змісту вказаної публікації так званий «голова ради міністрів» закликає мешканців Херсонської області прийняти участь у незаконному референдумі щодо приєднання Херсонської області до Російської Федерації (т.2 а.п.90);

- протоколі огляду від 22.11.2024, відповідно до якого оглянуто публікацію з відеозаписом, розміщену 27.09.2022 року о 16.10 в месенджері «Telegram» на сторінці групи: «Главное в Херсоне и области», з відповідним посиланням, під назвою: «В Херсоне начался подсчет голосов на референдуме по вступлению Херсонской области в состав России».

Сюжет відеозапису висвітлює процес підрахунку голосів під час проведення референдуму у вересні 2022 року на так званій «ДВК №102». На 00 хв. 15 сек. відеозапису зафіксовано стіл, на якому розміщені бюлетені та так звані «члени комісії», зокрема, і ОСОБА_8 , яка перебувала у медичній масці, проводять їх підрахунок. На відео також зафіксовано спілкування ОСОБА_8 з ОСОБА_10 (т.1 а.п.68, 82);

- протоколі огляду від 25.11.2024, відповідно до якого оглянуто публікацію з відеозаписом, розміщену 27.09.2022 о 16.50 в месенджері «Telegram» на сторінці групи: «Херсон.ру z», з відповідним посиланням, під назвою: «В Херсоне приступили к подсчету голосов, урны вскрыты в присутствии иностранных наблюдателей».

Сюжет відеозапису висвітлює роботу «міжнародних спостерігачів» в м.Херсоні, а саме під час підрахунку голосів за результатами проведеного референдуму у вересні 2022 року на так званій «ДВК №102». На 00 хв. 10 сек. відеозапису зафіксовано стіл за яким знаходяться так звані «члени комісії», що розкладають бюлетені, зокрема, ОСОБА_8 , яка перебувала у медичній масці (т.1 а.п.89);

- протоколі огляду від 21.10.2024, відповідно до якого оглянуто публікацію з відеозаписом, розміщену 27.09.2022 о 18.50 в месенджері «Telegram» на сторінці групи: «Таврия. Новости Херсонськой области», з відповідним посиланням, під назвою: «Иностранные наблюдатели сегодня приехали в Херсон»;

Сюжет відеозапису висвітлює роботу «міжнародних спостерігачів» в м.Херсоні, під час підрахунку голосів за результатами проведеного референдуму у вересні 2022 року на так званій «ДВК №102» На 01 хв. 36 сек. відеозапису зафіксовано стіл за яким знаходяться так звані «члени комісії», що розкладають бюлетені, зокрема, ОСОБА_8 , яка перебувала у медичній масці (т.1 а.п.110);

- протоколі огляду від 16.12.2022, відповідно до кого оглянуто загальнодоступну сторінку всесвітньої мережі інтернет, а саме російського офіційного інтернет ресурсу за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3 На вказаному сайті у загальному доступі розміщено публікацію з назвою: «Глава ЦИК Херсонской области назвала референдум по вхождению в рф состоявшимся» (т.2 а.п.99);

- протоколі огляду від 03.12.2022, відповідно до якого оглянуто загальнодоступну сторінка всесвітньої мережі інтернет, а саме російського офіційного інтернет ресурсу «совет федерации федерального собрания российской федерации», з наявним посиланням, де 04.10.2022 року розміщено публікацію: «Постановление «О Федеральном конституционном законе «О принятии в Российскую Федерацию нового субъекта Херсонской области» (т.1 а.п.152);

- протоколі огляду від 03.12.2022, відповідно до якого оглянуто загальнодоступну сторінку всесвітньої мережі інтернет, а саме російського офіційного інтернет ресурсу «Совет Федерации Федерального Собрания Российской Федерации», з наявним посиланням, де розміщено публікацію «Про ухвалення указу президента російської федерації від 19.10.2022 №756 «Про введення воєнного стану на територіях донецької народної республіки, луганської народної республіки, запорізької та Херсонських областях» (т.1 а.п.162);

- протоколі огляду від 03.12.2022, відповідно до якого оглянуто загальнодоступну сторінку всесвітньої мережі інтернет, а саме російського офіційного інтернет ресурсу «Президент России», з наявним посиланням, де 05.10.2022 року розміщено публікацію «Указ об исполняющем обязаности губернатора Херсонской области»» З якого вбачається, що у зв`язку з прийняттям до російської федерації Херсонської області на правах нового суб`єкта, ОСОБА_13 призначено тимчасово виконуючим обов`язки губернатора Херсонської області (т.1 а.п.172);

- протоколі огляду від 03.12.2022, згідно з яким оглянуто загальнодоступну сторінку всесвітньої мережі інтернет, а саме російського офіційного інтернет ресурсу «Президент России», з наявним посиланням, де розміщено публікацію «Федеральный закон от. 04.10.2022 р. №375-Ф3 «О ратификации Договора между Российской Федерацией и Херсонской областью о принятии в состав Российской Федерации» (т.1 а.п.180);

- протоколі огляду від 03.12.2022, відповідно до якого оглянуто є загальнодоступну сторінку всесвітньої мережі інтернет, а саме інтернет ресурсу «Центр національного спротиву», з наявним посиланням, де 16.09.2022 року розміщено статтю з вмістом списків так званих членів виборчих комісій №301-307 для проведення незаконного референдуму на території Херсонської області (т.1 а.п.190);

- протоколі огляду від 05.12.2022, згідно з яким оглянуто загальнодоступну сторінку всесвітньої мережі інтернет, а саме російського офіційного інтернет ресурсу «Официальный сайт Администрации Херсонской области», з наявним посиланням, де 28.09.2022 року розміщено публікацію «Обращение главы администрации Херсонской области ОСОБА_14 », з якого вбачається, що ОСОБА_13 посилаючись на результати проведеного референдуму про входження Херсонської області до складу російської федерації, просить президента рф приєднати території Херсонської області до рф як нового суб`єкта федерації (т.1 а.п.202);

- протоколі огляду від 05.12.2022, відповідно до якого оглянуто загальнодоступну сторінку всесвітньої мережі інтернет, а саме російського офіційного інтернет ресурсу «Официальный интернет-портал правовой информации» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_4 На вказаному сайті, за посиланням: у загальному доступі розміщено публікацію: «Договор между Российской Федерацией и Херсонской областью о принятии в Российскую Федерацию Херсонской области и образовании в составе Российской Федерации нового субъекта от 30 сентября 2022 года (ратифицирован Федеральным законом от 04 октября 2022 года №375-ФЗ, вступил в силу 5 октября 2022 года, письмо МИД России от 05.10.2022 №19696/дп)», дата публікації: 03.10.2022, підписанти: за Російську Федерацію ОСОБА_17 , за Херсонську область В.Сальдо (т.1 а.п.223);

- протоколі огляду від 05.12.2022, згідно якого об`єктом огляду є загальнодоступна сторінка всесвітньої мережі інтернет, а саме російського офіційного інтернет ресурсу «Официальный интернет-портал правовой информации» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_4 На вказаному сайті, за посиланням: у загальному доступі розміщено публікацію: «Постановление Конституционного суду российской федерации от. 02.10.2022 №39-П по делу о проверке конституционности не вступившего в силу международного договора между Российской Федерацией и Херсонской областью и образовании в составе Российской Федерации нового субъекта», дата публікації: 02.10.2022, підписанти: конституційний суд Російської Федерації (т.1 а.п.235);

- протоколі огляду від 05.12.2022, відповідно до якого об`єктом огляду є загальнодоступна сторінка всесвітньої мережі інтернет, а саме російського офіційного інтернет ресурсу «Официальный сайт Адмимнистрации Херсонской области», з відповідним посиланням. На вказаному сайті, у загальному доступі, розміщено публікацію з назвою «Избирательная комиссия Херсонской области опубликовала решение о результатах референдума». Публікація містить рішення так званої «виборчої комісії Херсонської області» від 27.09.2022 року. Зі змісту вказаного рішення вбачається, що референдум відбувся (т.2 а.п.1);

- протоколом огляду від 05.12.2022, відповідно до якого об`єктом огляду є загальнодоступна сторінка всесвітньої мережі інтернет, а саме російського офіційного інтернет ресурсу «Официальный сайт Администрации Херсонской области» за посиланням: https://khogov.ru. На вказаному сайті у загальному доступі розміщено статтю із вмістом указу президента Російської Федерації щодо визнання Херсонської області від 29.09.2022 №686. Назва статті: «Россия признала Херсонскую область» (т.2 а.п.12).

Дослідивши й оцінивши вказані докази з точки зору належності, допустимості, а їх сукупність із точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.5 ст.111-1 КК України.

Такий висновок є достатньо мотивованим і ґрунтується на даних, які були належним чином перевірено в судовому засіданні та змістовно наведено у вироку.

Надаючи оцінку доводам апеляційних скарг про протилежне апеляційний суд виходить із наступного.

Щодо належності та допустимості врахованих судом доказів.

Згідно з положеннями ст.85, 86 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення права та свобод людини, гарантованих Конституцією і законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

На переконання суду апеляційної інстанції враховані судом першої інстанції докази в повній мірі відповідають наведеним критеріям.

Так, показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 підтверджують обставини, що підлягають доказування у даному кримінальному проваджені, а саме факт участі ОСОБА_8 разом з іншими особами у незаконному референдумі організованому окупаційною владою в м.Херсон. Зазначені показання судом отримано безпосередньо в судовому засіданні, а тому суд відповідно до положень ч.4 ст.95 КПК України вірно врахував їх при обґрунтуванні своїх висновків.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченої та захисника із посиланням на п.1 ч.3 ст.87 КПК України на недопустимість як доказів показань свідка ОСОБА_10 внаслідок того, що вона є обвинуваченою в іншому кримінальному провадженні за участь у незаконному референдумі, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки чинне кримінальне процесуальне законодавство не містить заборони на допит як свідка особи, якій повідомлено про підозру чи яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення у провадженні з якого були виділені матеріали кримінального провадження стосовно іншого обвинуваченого.

Частиною першою статті 87 КПК України передбачено, що ключовою умовою для визнання доказів недопустимими є їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Отримання доказів завжди обумовлено вчиненням стороною кримінального провадження цілеспрямованих дій з метою їх збирання. Аналіз положень частини другої цієї статті дає підстави зробити висновок, що саме вчинення з цією метою стороною обвинувачення діянь, які істотно порушують права і основоположні свободи людини, має наслідком визнання отриманих у такий неправомірний спосіб доказів недопустимими.

Пунктом 1 частини третьої статті 87 КПК України передбачено, що недопустимими є також докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.

Зміст цієї норми вказує на те, що вона застосовується за умови, коли на час отримання показань від свідка уже існували дані, що його буде визнано підозрюваним чи обвинуваченим, але всупереч наявності у такої особи права на мовчання та свободи від самовикриття, слідчий чи прокурор вчиняє дії, спрямовані на отримання показань від неї. Саме такі дії, а не власне факт отримання показань від свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим, мають визнаватися істотним порушенням прав людини і основоположних свобод.

Як слідує із фактичних обставин даного кримінального провадження в ході судового розгляду було допитано як свідка ОСОБА_10 , яка станом на момент повідомлення ОСОБА_8 про підозру вже мала статус підозрюваної особи у первинному кримінальному провадженні та стосовно неї здійснюється розгляд іншого кримінального провадження, тобто ОСОБА_10 надавала показання вже будучи обізнаною з правом на мовчання та свободи від самовикриття.

Апеляційний суд зауважує, що показання свідка ОСОБА_10 не є єдиним доказом в кримінальному провадженні, зокрема наявні також показання свідка ОСОБА_9 та письмові докази, а саме протоколи огляду публікацій з відеозаписами, що розміщені в месенджері «Telegram». Зазначені письмові докази, а також показання свідка ОСОБА_9 в повній мірі узгоджуються із показаннями свідка ОСОБА_10 .

Крім того, слід звернути увагу, що перед допитом свідка ОСОБА_10 суд з`ясував її взаємовідносини з обвинуваченою ОСОБА_8 . Зокрема свідок ОСОБА_10 зазначила, що не має конфліктів з ОСОБА_8 та відсутні підстави, які перешкоджають їй надавати показання. Також в ході допиту свідок ОСОБА_10 неодноразово наголошувала, що не мала бажання обвинувачувати ОСОБА_8 , а лише повідомила, що працювали разом під час проведення референдуму.

В ході допиту свідка ОСОБА_10 сторони скористалися своїм правом на перехресний допит, та під час допиту вказаного свідка не було встановлено жодних відомостей про її спонукання з боку правоохоронних органів до надання показань чи її зацікавленості в наданні викривальних показань стосовно ОСОБА_18 .

Також свідок ОСОБА_10 була приведена до присяги та попереджена про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України.

За наведеного апеляційний суд не вбачає будь-яких підстав для визнання показань свідка ОСОБА_10 неналежними чи не допустимими доказами у даному кримінальному провадженні.

Що стосується показань свідка ОСОБА_9 та доводів апеляційних скарг сторони захисту з приводу упередженості даного свідка через наявний у неї конфлікт з обвинуваченою з приводу надання послуг з манікюру, то зазначені посилання обвинуваченої та захисника також є безпідставними.

Так, свідок ОСОБА_9 також була приведена судом до присяги та попереджена про кримінальну відповідальність за введення суду в оману та відмову від надання показань. Перед допитом свідок ОСОБА_9 повідомила суд, що неприязних відносин з обвинуваченою не має та вказала на відсутність підстав, які перешкоджають їй надавати показання.

В ході допиту свідка ОСОБА_9 відомостей про її упередженість чи зацікавленість встановлено не було. Свідок зазначила, що добровільно звернулася до правоохоронних органів стосовно іншої особи і вже надалі працівники правоохоронного органу пред`явили їй фото де вона упізнала ОСОБА_8 .

Твердження обвинуваченої щодо наявності у неї конфлікту зі свідком ОСОБА_9 з приводу надання послуг манікюру, в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження. Не доведено вказану обставину стороною захисту і в ході апеляційного провадження.

Будь-яких відомостей про наявність ознак змови між свідками та правоохоронними органами в ході судового розгляду також не здобуто.

Таким чином показання свідка ОСОБА_9 також відповідають критеріям належності і допустимості, у зв`язку із чим суд першої інстанції обґрунтовано врахував їх, ухвалюючи вирок.

Щодо письмових доказів.

Що стосується питання неналежності та недопустимості письмових доказів, то суд апеляційної інстанції виходить із наступного.

Так, суд першої інстанції в основу обвинувального вироку ОСОБА_8 за ч.2 ст.28 ч.5 ст.111-1 КК України поклав протоколи огляду за якими було оглянуто ряд загальнодоступних сторінок всесвітньої мережі інтернет та публікацій з відеозаписами в месенджері «Telegram».

В даному кримінальному провадженні ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину проти основ національної безпеки України. З огляду на особливості досудового розслідування у даній категорії кримінальних проваджень, доказами в зазначеній категорії справ можуть бути зокрема електронні (цифрові) докази, як-от: матеріали фотозйомки, звуко-, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі комп`ютерні дані), що містяться у відкритих мережах (інтернет; різноманітні засоби масової інформації; соціальні мережі) чи закритих (приватні месенджери та телеграм-канали, особисте листування з використанням комп`ютерної техніки і мобільних телефонів, флешносії, карти пам`яті тощо).

За змістом ст. 99 КПК України матеріали, у яких зафіксовано фактичні дані про протиправні діяння окремих осіб та груп осіб, зібрані оперативними підрозділами з дотриманням вимог процесуального законодавства, є документами і можуть використовуватися в кримінальному провадженні як докази.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 223 КПК України слідчими (розшуковими) діями є дії, спрямовані на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Згідно з ч.1 ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, слідчі, а також на виконання відповідних доручень, наданих у порядку ст. 40 КПК України, оперуповноважені Служби безпеки України провели огляд інтернет-сторінок і телеграм-каналів, зробивши скриншоти й завантаживши відеофайли, фотознімки, файли з документами та «нормативно-правовими актами», які є додатками до протоколів огляду, оформлених відповідно до вимог КПК України.

Огляди зазначених інтернет-сайтів та телеграм-каналів проведено із дотриманням вимог ст. 237 КПК України, зафіксовано (за допомогою функцій скриншоту, друку та запису на технічні носії інформації) зміст відображеної на інтернет-сайтах і в телеграм-каналах як електронних документах інформації, що підтверджує існування обставин, які підлягають доказуванню в цьому кримінальному провадженні, а саме факту проведення незаконного референдуму.

Підстав для визнання вказаних вище протоколів, у яких зафіксовано хід і результати оглядів інтернет-сайтів та телеграм-каналів, недопустимими і неналежними доказами апеляційний суд не вбачає, оскільки відображені у даних протоколах фактичні дані отримано в порядку, передбаченому КПК України та вони стосуються події кримінального правопорушення.

Посилання обвинуваченої про те, що в матеріалах справи відсутні докази з приводу того, що оглянуті згідно протоколів огляду інтернет ресурси є законними, мають повноваження щодо розміщення відповідної інформації, є належними та правомірними, апеляційний суд до уваги не приймає з огляду на наступне.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину проти основ національної безпеки України, а саме - участь в організації та проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, вчинена за попередньою змовою групою осіб.

У даному випадку особливістю даного кримінального правопорушення є взаємодія громадянина України з незаконними органами окупаційної влади в процесі проведення незаконного референдуму на тимчасово окупованій території.

Відповідно до ч.2, 3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

За наведеного, не може йти мови про встановлення правомірності та законності діяльності таких органів та як наслідок законності і правомірності функціонування пов`язаних з ними інтернет-ресурсів (сайтів, груп).

Водночас, зазначена обставина не свідчить про те, що виявлена на таких інтернет-ресурсах правоохоронними органами інформація не може бути належним доказом. Навпаки, відповідна інформація з огляду на положення ч.1 ст.84 КПК України може бути доказом вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, що пов`язані із агресією рф, в тому числі щодо факту організації та проведення незаконного референдуму на тимчасово окупованій території України.

Твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що суд вдався до припущень, що на відеозаписах з підрахунком бюлетенів саме ОСОБА_8 , апеляційний суд до уваги не приймає.

Зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що суд надав даному питанню належну оцінку, зокрема проаналізував у сукупності зміст протоколу огляду від 22 листопада 2024 року, відеозапису, розміщеному в мессенджері «Telegram» на сторінці «Главное в Херсоне и области», а також показання свідка ОСОБА_10 .

Відповідно до протоколу огляду від 22 листопада 2024 року, оглянуто відеозапис розміщений в мессенджері «Telegram» на сторінці «Главное в Херсоне и области» під назвою «в Херсоне начался подсчет голосов на референдуме по вступлению Херсонской области в состав россии», на якому зафіксовано спілкування так званої члена «ДВК №102» ОСОБА_10 з іншим членом так званої виборчої дільниці, жінкою, яка перебувала у медичній масці.

Згідно з показаннями свідка ОСОБА_10 обвинувачена ОСОБА_8 разом з нею була членом так званої «ДВК №102», підрахунок голосів вони здійснювали на дільниці в приміщенні школи.

Сукупність наведених обставин в повній мірі підтверджує, що ОСОБА_8 як член так званої «ДВК №102», окрім збору голосів на площі біля Центрального ринку в м.Херсон, також приймала участь в підрахунку голосів.

Що стосується доводів апеляційних скарг з приводу того, що в ході досудового розслідування не проведено експертні дослідження щодо встановлення особи яка перебуває на відеозаписах, то кримінальним процесуальним законом не встановлено обов`язку для сторони обвинувачення, зокрема в ході досудового розслідування проводити таку експертизу для доведення винуватості особи у вчиненні певного злочину.

Відповідно до положень ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом (ч.1 ст.26 КПК України).

Проте матеріали справи не містять інформації щодо ініціювання стороною захисту проведення зазначеної експертизи, хоча як в ході досудового розслідування, так і в ході судового розгляду вона не була позбавлена такої можливості.

Посилання обвинуваченої на недопустимість як доказів протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_19 на переконання суду апеляційної інстанції є безпідставними, оскільки суд першої інстанції визнав їх недопустимими доказами та не враховував під час оцінки доведення винуватості ОСОБА_8 .

Крім того, зі змісту вироку вбачається, що судом визнано неналежними доказами показання свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , оскільки вони не містять інформації щодо предмету доказування.

Апеляційний суд не вбачає підстав для надання вказаним протоколам та показанням зазначених свідків іншої оцінки, оскільки в апеляційних скаргах не порушується питання про їх належність та допустимість.

Водночас, попри визнання вказаних письмових доказів та показань свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 неналежними та недопустимими доказами, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, про те, що інші наявні в матеріалах справи докази, які є належними та допустимими, поза розумним сумнівом доводять факт вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.5 ст.111-1 КК України.

У своїх рішеннях Верховний Суд неодноразово зазначав, що чинний КПК України не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин чи елементів складу злочину на підставі сукупності непрямих доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину чи елемент складу злочину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Доказування досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх доказів, які вказують на характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку, в якій діяла відповідна особа, тощо, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно із цим стандартом доказування) винуватості особи (постанова ККС від 07.12.2020 у справі №728/578/19; постанова ККС від 20.10.2021 у справі №759/14119/17).

Так, сукупність врахованих судом першої інстанції доказів в повній мірі підтверджує факт проведення на тимчасово окупованій території м.Херсон незаконного референдуму, а також факт участі в організації та проведенні даного незаконного референдуму ОСОБА_8 .

Зокрема факт організації та проведення незаконного референдуму підтверджується протоколами огляду інтернет-сторінок відповідних органів окупаційної влади та органів влади рф, на яких виявлено та оглянуто так звані «укази», «постановления» та інші «нормативні акти», що стосуються діяльності на території Херсонської області окупаційної влади, організації незаконного референдуму та подальшої анексії окупованої території Херсонської області.

Відомості, що наявні у вказаних протоколах огляду та додатках до них щодо факту організації та проведення референдуму в повній мірі узгоджуються з інформацією, що міститься в протоколах огляду публікацій в телеграм-каналах в яких висвітлено інформацію щодо проведення референдуму (т.2 а.п.21), заклики щодо участі у незаконному референдумі (т.2 а.п. 90), відомості щодо факту його проведення та підрахунку голосів (т.1 а.п. 68, 82, 89) та визнання його таким, що відбувся (т.2 а.п.99).

Також, згідно протоколу огляду від 03 грудня 2022 року оглянуто загальнодоступну сторінку всесвітньої мережі інтернет, а саме інтернет ресурсу «Центр національного спротиву», з наявним посиланням, де 16.09.2022 року розміщено статтю з вмістом списків так званих членів виборчих комісій №301-307 для проведення незаконного референдуму на території Херсонської області.

Відповідно до протоколу огляду від 11.02.2023, оглянуто загальнодоступну сторінку всесвітньої мережі інтернет, а саме офіційного веб-сайту Верховної Ради України, яка містить публікацію статті під назвою: « ОСОБА_15 : Верховна Рада України ухвалила заяву щодо невизнання псевдореферендумів і закликала світ так само не визнавати їх». Дата публікації 21.09.2022 року.

Що стосується питання участі ОСОБА_8 в організації та проведенні незаконного референдуму в м.Херсон, то зазначена обставина підтверджується сукупністю показань свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які прямо вказали на ОСОБА_8 , як особу, яка приймала участь в організації та проведенні незаконного референдуму в м.Херсоні, зокрема приймала участь у реєстрації учасників такого референдуму та підрахунку голосів. Зазначені показання свідків узгоджуються із наявними письмовими доказами, зокрема протоколами огляду від 22.11.2024 (т.1 а.п.68, 82) та від 25.11.2024 (т.1 а.п.89).

З огляду на те, що в ході судового розгляду не було встановлено відомостей про примус ОСОБА_8 до участі в організації та проведенні незаконного референдуму, суд першої інстанції обґрунтовано вказав, про те, що ОСОБА_8 добровільно прийняла участь в організації та проведенні незаконного референдуму, при цьому обвинувачена мала вибір та можливість відмовитися від таких дій.

Зокрема, про добровільність участі ОСОБА_8 в організації та проведенні референдуму свідчать також показання ОСОБА_10 , яка зазначила, що під час збору підписів на Центральному ринку м.Херсона російських військових біля ринку поряд з ними не було.

Враховуючи вищевикладене суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.5 ст.111-1 КК України.

Посилання апеляційної скарги обвинуваченої на те, що станом на день проведення незаконного референдуму 21 вересня 2022 року мешканці міста Херсон через окупацію не були поінформовані про будь-які новини, закони чи відповідальність відносно незаконної окупаційної влади, апеляційний суд до уваги не приймає.

Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо встановлення кримінальної відповідальності за колабораційну діяльність» Кримінальний кодекс України доповнено ст.111-1 КК України (Колабораційна діяльність), яка серед іншого передбачає кримінальну відповідальність за участь в організації та проведенні незаконних виборів та/або референдумів на тимчасово окупованій території або публічні заклики до проведення таких незаконних виборів та/або референдумів на тимчасово окупованій території (ч.5 ст.111-1 КК України).

Вказаний закон було прийнято 03 березня 2022 року та він був опублікований, зокрема на офіційному веб-сайті Верховної Ради України і набрав чинності 15 березня 2022 року, тобто більш ніж за пів року до подій, які інкриміновані ОСОБА_8 . При цьому матеріали провадження не містять відомостей щодо відсутності у ОСОБА_8 будь-яких можливостей ознайомитися із відповідними положеннями закону чи з інформацією щодо криміналізації колабораційної діяльності.

За неведеного доводи обвинуваченої про необізнаність мешканців міста Херсон із законодавчими змінами, апеляційний суд вважає безпідставними.

Також слід зазначити, що відповідно до статті 2 Конституції України суверенітет України поширюється на всю її територію. Україна є унітарною державою. Територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Відповідно до ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

З огляду на обставини даного кримінального провадження, враховуючи факт повномасштабного воєнного вторгнення рф на територію України, тимчасової окупації частини Херсонської області, що супроводжувалося активними бойовими діями та перебуванням військ рф на території Херсонської області та м.Херсон, обвинувачена як громадянка України, маючи достатній життєвий досвід, не могла не розуміти, що проведення референдуму про вихід Херсонської області зі складу України та її входження до складу росії є незаконним, як і участь в організації та проведенні такого референдуму.

Щодо покарання.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_8 , суд першої інстанції вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, характер та спосіб скоєння, вчинення злочину проти основ національної безпеки України в період встановленого в Україні воєнного стану, підвищену суспільну небезпечність даного злочину, що посягає на захист інтересів громадян, суспільства та держави, на її суверенітет, територіальну цілісність, обставину, що обтяжує покарання - вчинення злочину з використанням умов воєнного стану, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, та дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, з позбавленням права обіймати будь-які посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, та забороною займатися діяльністю, пов`язаною з виборчим процесом на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією всього належного їй майна.

Апеляційний суд погоджується з рішенням місцевого суду, оскільки ОСОБА_8 , будучи громадянкою України, вчинила тяжкий злочини проти основ національної безпеки України, під час дії воєнного стану, який введений на території України відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та продовжений на даний час. Вказаний злочин пов`язаний із організацією та проведенням незаконного референдуму про вихід зі складу України Херсонської області та включення її до рф, що є найбільш небезпечним посяганням на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність країни, її конституційний лад, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого.

Так, ОСОБА_8 , розуміючи факт захоплення та подальшого утримання рф території Херсонської області, достовірно знаючи про збройну агресією рф проти України, а також достеменно знаючи про захоплення міста Херсона та Херсонської області збройними формуваннями рф, добровільно відгукнулася на заклик представників окупаційної влади та прийняла участь в організації та проведенні незаконного референдуму про вихід Херсонської області зі складу України.

Тобто, ОСОБА_8 , яка є громадянкою України, не допомагала своїй державі та громадянам в складний воєнний час, а навпаки добровільно, усвідомлено сприяла окупаційній владі у формальній «легітимізації» їх дій щодо захоплення Херсонської області та приєднанні до складу рф.

Колегія суддів наголошує, що відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Враховуючи вищевказані обставини у сукупності, колегія суддів погоджується з тим, що призначене ОСОБА_8 покарання є справедливим, необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Додаткове покарання.

Що стосується призначеного обвинуваченій додаткового покарання, то суд першої інстанції вірно визначив перелік посад, які обвинуваченій слід заборонити займати на певний строк та займатися відповідною діяльністю.

Так, Верховний Суд у постанові від 02.02.2022 (справа №344/16025/18) зазначив, що рішення суду про позбавлення права займатись певною діяльністю має бути чітко і ясно сформульовано в резолютивній частині вироку для того, щоб не виникало жодних сумнівів під час його виконання. Якщо в санкції статті Особливої частини КК України визначено характер посади або вид (рід) діяльності, то формулювання покарання у вироку має точно відповідати змісту цієї санкції. Якщо ж покарання у санкції зазначене в загальній формі (наведене у формулюванні, що використовується у ст.55 КК України), суд повинен конкретизувати правову заборону і точно зазначити (описати, окреслити) у вироку характер та коло тих посад або вид (рід) тієї діяльності, права обіймати які чи займатися якою він позбавляє засудженого. Більш того, покарання має формулюватися таким чином, щоб засуджений не мав права обіймати зазначені у вироку посади або займатись забороненою діяльністю в будь-якій галузі або займатись такою діяльністю, які за змістом (характером) і обсягом повноважень є аналогічними тим, з якими було пов`язане вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до санкції ч.5 ст.111-1 КК України передбачено додаткові покарання у виді позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певного діяльністю призначається в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) КК України, за якою підсудний визнаний винним, а якщо воно нею не передбачене, - в межах, установлених ст.55 КК України.

Положення абзацу 5 ч. 1 ст. 55 КК України передбачають, що позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як основне або додаткове покарання за вчинення кримінальних правопорушень проти основ національної безпеки України, передбачених ст.ст. 111-1, 111-2 КК України, призначається на строк від десяти до п`ятнадцяти років.

Таким чином, якщо в санкції статті Особливої частини КК визначено характер посади або вид діяльності, то формулювання покарання у вироку має точно відповідати змісту цієї санкції.

Разом з тим, якщо ж покарання у санкції зазначене в загальній формі, то суд повинен конкретизувати правову заборону і точно зазначити у вироку характер та коло тих посад або вид тої чи іншої діяльності, права обіймати які чи займатися якою він позбавляє особу, яка притягується до кримінальної відповідальності.

При цьому, відповідне покарання має бути сформульованим таким чином, щоб засуджена особа була позбавлена можливості обіймати зазначені у вироку посади або займатися діяльністю в будь-якій галузі, а також була позбавлена можливості обіймати такі посади або займатися такою діяльністю, які за змістом і обсягом повноважень є аналогічними тим, з якими було пов`язане вчинене кримінальне правопорушення.

Оскільки відповідно до пред`явленого обвинувачення, визнаного судом доведеним, ОСОБА_8 під час окупації приймала участь в організації та проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, що вчинене за попередньою змовою групою осіб, то місцевий суд обґрунтовано застосував стосовно ОСОБА_8 додаткове покарання у виді позбавленням права обіймати будь-які посади в органах державної влади, місцевого самоврядування та забороною займатися діяльністю, пов`язаною з виборчим процесом на строк 15 (п`ятнадцять) років.

Щодо конфіскації.

Що стосується додаткового покарання у виді конфіскації майна обвинуваченої, то суд апеляційної інстанції виходить із наступного.

Так, відповідно до статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами. Згідно положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Частинами 1,2 статті 59 КК України передбачено, що покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині КК України.

Конфіскація майна, як будь-яке покарання, є мірою державного примусу, що обмежує право власності та застосовується для досягнення встановлених законом цілей покарання та індивідуалізації покарання.

Конфіскація майна, як вид кримінального покарання, відноситься до числа додаткових покарань, що зумовлює певні особливості в застосуванні та виконанні цього виду покарання.

Крім того, конфіскація майна, як і будь-яке інше покарання, має призначатися відповідно до принципів та загальних засад призначення покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 було засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.5 ст.111-КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 покарання, передбачене санкцією ч.5 ст. 111-1 КК України у також призначив додаткове покарання у виді конфіскації майна, пославшись на корисливий мотив вчинення нею кримінального правопорушення.

На переконання суду апеляційної інстанції, з огляду на вчинення ОСОБА_8 тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, а також наявність у неї корисливого мотиву на скоєння злочину, висновок суду про необхідність призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна є обґрунтованим.

Що стосується доводів обвинуваченої з приводу того, що суд не врахував інтересів її неповнолітніх дітей та чоловіка, які мають право на майно, щодо якого застосована конфіскація, то колегія суддів констатує, що перелік майна, на яке не може бути звернено стягнення, передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

Застосовуючи додаткове покарання у виді конфіскації майна суд першої інстанції не вказав, що конфіскації, підлягає саме належне ОСОБА_8 майно та не визначив його перелік. У разі наявності у інших осіб відповідних права на майно, що підлягає конфіскації, питання про виключення певного майна з переліку майна, на яке звертається стягнення, може бути вирішене в порядку виконання судових рішень.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд констатує, що стороною захисту не наведено переконливих доводів, як б ставили під сумнів умотивованість висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 та призначеного покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були підставами для скасування або зміни судового рішення, під час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не встановлено.

Зважаючи на наведене вище, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги захисника і обвинуваченої необхідно залишити без задоволення, а вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 28 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_8 без змін.

Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 та захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 28 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_8 за ч.2 ст.28, ч.5 ст.111-1 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4