Провадження № 1-кс/161/7129/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 09 грудня 2025 року

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 начальника відділення СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 , представників власників майна адвоката ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , розглянувши клопотання Т.в.о.начальника відділення СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 про накладення арешту на майно, -

В С Т А Н О В И В :

Т.в.о.начальника відділення СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 , за погодженням із прокурором у кримінальному провадженні прокурором Луцької окружної прокуратури ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області з клопотанням про накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0793 площею 0,65 га (цільове призначення-для обслуговування зони відпочинку), яка на праві власності належить Підгайцівській сільській раді, та перебуває в оренді ОСОБА_7 , із забороною відчуження, в т.ч. здійснювати будь-які реєстраційні дії в державних реєстрах щодо вказаної земельної ділянки.

Клопотання вмотивоване тим, що 25.06.2025 Луцьким РУП ГУНП у Волинській області відомості про дане кримінальне правопорушення внесено у Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000144 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 11.06.2020, укладеного з ПП «Скайфолл», набула право власності на 4 об?єкти нерухомого майна (1. мотельно-оздоровчий комплекс; 2. мотель; 3. Оздоровчий комплекс; 4. туалет зовнішній), розташованих на земельних ділянках з кадастровими номерами :03:001:0567 та :03:001:6996 (площами 1,1121 га та 0,206 га відповідно), що перебувають у приватній власності.

В подальшому, за заявою ОСОБА_7 19.05.2023 КП «Волиньпроект» проведено технічну інвентаризацію, за результатами якої, окрім вказаних 4 об?єктів також додатково проінвентаризовано ще 14 об?єктів - басейн (знаходився на земельній ділянці приватної власності), а також 10 бесідок, літню кухню, дитячий та спортивний майданчики, що знаходились на земельній ділянці комунальної власності Підгайцівської сільської ради з кадастровим номером :01:001:0793 площею 0,65 га (цільове призначення-для обслуговування зони відпочинку), яка за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на момент проведення інвентаризації не перебувала у користуванні жодних суб?єктів та згідно даних ДЗК та Геоінормаційної системи управління лісовими ресурсами є повністю лісовкритою.

Після чого, 22.05.2023 ОСОБА_8 отримано висновок КП «Волиньпроект» про можливість об?єднання окремих об?єктів нерухомого майна в цілісний майновий комплекс - мотельно-оздоровчий комплекс (загалом 18 об?єктів), в який в тому числі увійшли бесідки, літня кухня, дитячі та ігрові майданчики, що розташовувались на земельній ділянці комунальної власності.

Державним реєстратором прав на нерухоме майно Мар?янівської селищної ради ОСОБА_9 23.05.2023 проведено державну реєстрації права власності за ОСОБА_7 на вищезазначені об?єкти, в тому числі ті, які знаходились на земельній ділянці комунальної власності.

В подальшому, рішенням Підгайцівської сільської ради №55/22 від 20.06.2025 надано дозвіл ОСОБА_7 на розроблення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки площею 0.649 га кадастровий номер :01:001:0793 для обслуговування зони відпочинку в селі Лище Луцького району.

Як наслідок, 05.11.2025 на підставі вище зазначених документів, всупереч встановленому законом порядку оренди земельних ділянок, 05.11.2025 між Підгайцівською сільською радою та ОСОБА_7 укладено договір оренди земельної ділянки із кадастровим номером :01:001:0793 строком на 49 років до 05.11.2074 року.

ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 11.06.2020, укладеного з ПП «Скайфолл», набула право власності на 4 об?єкти нерухомого майна (1. мотельно-оздоровчий комплекс; 2. мотель; 3. Оздоровчий комплекс; 4. туалет зовнішній), розташованих на земельних ділянках з кадастровими номерами :03:001:0567 та :03:001:6996 (площами 1,1121 га та 0,206 га відповідно), що перебувають у приватній власності.

В подальшому, за заявою ОСОБА_7 19.05.2023 КП «Волиньпроект» проведено технічну інвентаризацію, за результатами якої, окрім вказаних 4 об?єктів також додатково проінвентаризовано ще 14 об?єктів - басейн (знаходився на земельній ділянці приватної власності), а також 10 бесідок, літню кухню, дитячий та спортивний майданчики, що знаходились на земельній ділянці комунальної власності Підгайцівської сільської ради з кадастровим номером :01:001:0793 площею 0,65 га (цільове призначення-для обслуговування зони відпочинку), яка за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на момент проведення інвентаризації не перебувала у користуванні жодних суб?єктів та згідно даних ДЗК та Геоінормаційної системи управління лісовими ресурсами є повністю лісовкритою.

Після чого, 22.05.2023 ОСОБА_8 отримано висновок КП «Волиньпроект» про можливість об?єднання окремих об?єктів нерухомого майна в цілісний майновий комплекс - мотельно-оздоровчий комплекс (загалом 18 об?єктів), в який в тому числі увійшли бесідки, літня кухня, дитячі та ігрові майданчики, що розташовувались на земельній ділянці комунальної власності.

Державним реєстратором прав на нерухоме майно Мар?янівської селищної ради ОСОБА_9 23.05.2023 проведено державну реєстрації права власності за ОСОБА_7 на вищезазначені об?єкти, в тому числі ті, які знаходились на земельній ділянці комунальної власності.

В подальшому, рішенням Підгайцівської сільської ради №55/22 від 20.06.2025 надано дозвіл ОСОБА_7 на розроблення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки площею 0.649 га кадастровий номер :01:001:0793 для обслуговування зони відпочинку в селі Лище Луцького району.

Як наслідок, 05.11.2025 на підставі вище зазначених документів, всупереч встановленому законом порядку оренди земельних ділянок, 05.11.2025 між Підгайцівською сільською радою та ОСОБА_7 укладено договір оренди земельної ділянки із кадастровим номером :01:001:0793 строком на 49 років до 05.11.2074 року.

Постановою 10.11.2025 земельна ділянка із кадастровим номером :01:001:0793 визнана речовим доказом.

Враховуючи вищевказане, з метою збереження речового доказу, т.в.о. начальника відділення СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області просить клопотання задовольнити та накласти запитуваний арешт.

В судовому засідання прокурор та т.в.о. начальника відділення СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області, кожен зокрема, підтримали подане клопотання, просили його задовольнити з підстав зазначених в ньому, представника власника майна, яка не заперечувала щодо задоволення даного клопотання, адвоката ОСОБА_10 , який заперечував щодо задоволення клопотання з підстав необґрунтованості та безпідставності. При цьому пояснив, що ОСОБА_7 являється добросовісним орендарем земельної ділянки, на яку просить накласти арешт т.в.о. начальника відділення СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області, 05 листопада 2025 року ОСОБА_7 з Підгайцівською сільською радою на добровільних засадах та законних підставах уклала договір оренди земельної ділянки строком на 49 років до 05.11.2074 року. На даний час договір оренди не визнавався недійсним, тобто є чинним. Накладення арешту на земельну ділянку порушить права ОСОБА_7 , яка не є підозрюваною у кримінальному провадженні. Представника власника майна ОСОБА_6 , яка не заперечувала щодо задоволення даного клопотання.

Заслухавши думку учасників судового провадження, кожного зокрема, дослідивши клопотання, долучені до нього матеріали із кримінального провадження, в їх сукупності, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання не підлягає до задоволення.

Відповідно до пункту 7 частини другої статті 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. Пунктом 1 частини третьої статті 132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно зі статтями 94, 132, 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого/прокурора, який звертається з проханням про арешт майна, оскільки згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частина 1 ст. 170 КПК України передбачає, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п.1 ч.2, ч.3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до статті 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням із прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач. У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3)документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Як видно з самого клопотання т.в.о. начальником відділення СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області вказано, що постановою 10.11.2025 земельна ділянка із кадастровим номером :01:001:0793 визнана речовим доказом, однак до матеріалів клопотання т.в.о. начальника відділення СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_11 так і не долучено вказаної постанови.

Водночас, як вказано в самому клопотанні, на думку слідчого судді, сам факт визнання земельної ділянки, за відсутності належного обґрунтування досягнення конкретних завдань арешту майна, визначених ст. 170 КПК України, не є безумовною підставою для накладення арешту на майно.

Разом з цим, т.в.о. начальником відділення СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області у клопотанні жодним чином не доведена така мета арешту, як забезпечення збереження речових доказів, на яку останній посилається, а лише формально вказано, що не накладання арешту на майно, а саме на земельну ділянку, яка перебуває в оренді ОСОБА_7 може призвести до втрати речового доказу, а також, що існує реальна загроза зміни або пошкодження необхідних слідству відомостей, які можуть бути використані в суді як докази.

Також клопотання т.в.о. начальника відділення СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області не містить конкретних завдань, які будуть досягнуті шляхом накладення арешту на земельну ділянку, та доказів, що не накладення арешту призведе до приховування, знищення, відчуження вказаного у клопотанні майна, тобто обґрунтування необхідності арешту майна відсутнє.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 171 КПК України передбачено, що у клопотанні про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений своєї власності.

У відповідності до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, вмотивованим та обґрунтованим. Рішення відповідає цим критеріям, якщо воно ухвалено у відповідності із нормами матеріального та процесуального права на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, належним чином оціненими в їх сукупності та з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції регламентує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справах «Антріш проти Франції» (Hentrich v. France)» від 22 вересня 1994 року, серія А № 296-А, пункт 42, та «Кушоглу проти Болгарії» 10 травня 2007 року, заява № 48191/99, підпункти 4962). Будь-яке втручання державного органу у права осіб повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, пункти 69, 73, серія A № 52).

Таким чином, встановлено, що накладення арешту на вказану земельну ділянку може призвести до істотного втручання у право володіння певного кола інших осіб на мирне володіння їх майном та з огляду на обставини справи явно не відповідає зазначеній в клопотанні меті забезпечити «збереження речових доказів».

Таке втручання буде невиправданим, так як судом встановлено, що 05 листопада 2025 року ОСОБА_7 з Підгайцівською сільською радою на добровільних засадах та законних підставах уклала договір оренди земельної ділянки строком на 49 років до 05.11.2074 року. На даний час договір оренди не визнавався недійсним, тобто є чинним, також у суду відсутні відомості щодо причетності ОСОБА_7 до кримінального правопорушення, що у свою чергу вказує на те, що накладення арешту на земельну ділянку призведе виключно до свавільного порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Слідчий суддя вважає, що запобігання таким порушенням є важливою підставою для відмови у задоволенні клопотання.

Наведені обставини дають підстави для висновку, що відповідно до вимог статті 173 КПК України т.в.о. начальником відділення СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області належним чином не обґрунтовано підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.

Юридична оцінка фактичних обставин кримінального правопорушення, зроблена т.в.о. начальником відділення СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області на цьому етапі кримінального провадження, не доводить, що земельна ділянка відповідає критеріям речового доказу, визначеним частиною першою статті 98 КПК України.

Наведені т.в.о. начальником відділення СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області мотиви вказують на ті обставини, що у сторони обвинувачення відсутні обґрунтування підозри, достатньої для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження у виді арешту земельної ділянки.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Обставини, які досліджені під час розгляду клопотання та оцінені відповідно до вимог статті 94 КПК України, свідчать про відсутність підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження.

Тому в задоволенні клопотання Т.в.о.начальника відділення СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 про накладення арешту на майно, слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131, 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання Т.в.о.начальника відділення СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 про накладення арешту на майно відмовити.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1