Справа №583/3881/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/736/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне знищення або пошкодження майна
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

представника потерпілого адвоката ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми, у режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30 січня 2025 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , працює слюсарем-сантехніком в ПП «Базис», раніше не судимого

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч. 2 ст. 194 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , в якій остання, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини та кваліфікацію дій її підзахисного, просить вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30 січня 2025 року змінити, призначити ОСОБА_7 покарання за скоєні ним кримінальні правопорушення у виді позбавлення волі строком на 5 років та звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч. 2 ст. 194 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі;

- за ч.2 ст. 194 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу та взято його під варту із зали суду.

Строк відбування покарання рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Зараховано у строк відбутого покарання попереднє ув`язнення з 30 квітня 2024 року по 02 травня 2024 року включно та з 30 січня 2025 року по день набрання вироком законної сили, відповідно до ч.5 ст. 72 КК України.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 50000 грн. 00 коп. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_10 в дохід держави 9087 грн. 36 коп. в рахунок відшкодування витрат за проведення судової експертизи.

Питання речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги захисник посилається на те, що призначене ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання є занадто суворим, при тому, що останній свою вину у вчиненому визнав, щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, надавав послідовні покази як під час досудового розслідування, так і у суді, частково відшкодував шкоду.

Крім того, як зазначає апелянт, суд не в повному обсязі врахував тяжкість вчинених її підзахисним злочині, а також ті обставини, що обвинувачений працює слюсарем-сантехніком 4 розряду в ПП «Базис» з 2015 року, зарекомендував себе як працелюбний та відповідальний працівник, позитивно характеризується як за місцем роботи, так і за місцем проживання, проживає з матір`ю похилого віку, що вказує на наявність пом`якшуючих покарання обставин.

Захисник вказує, що ОСОБА_7 вже багато разів пожалкував за скоєне, , про що зазначав у судовому засіданні і він вже покараний наріканнями оточуючих людей, а тому, з урахуванням всього зазначеного, на її думку, у суду були підстави для призначення останньому за сукупністю злочинів покарання у виді 5 років позбавлення волі з подальшим звільненням від відбування цього покарання з випробуванням, що було б для нього достатнім та справедливим.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 , дізнавшись, що його колишня дружина ОСОБА_11 планує укласти шлюб з ОСОБА_10 , який має заощадження на придбання власного житла, таємно виготовив дублікат ключа від вхідних дверей квартири за адресою: АДРЕСА_2 , в якій мешкали останні.

30 квітня 2024 року, близько 10 год. 00 хв., ОСОБА_7 , діючі в умовах воєнного стану, введеного в Україні, взявши із собою суміш для розпалювання багаття, яку придбав завчасно, таємно проник за допомогою раніше заготовленого дублікату ключа до квартири за вищевказаною адресою. Перебуваючи в приміщенні зазначеної квартири, ОСОБА_7 знайшов заощадження ОСОБА_10 у вигляді готівкових коштів в іноземній валюті в розмірі 10800 доларів СІІІА та 700 Євро, які привласнив собі, чим завдав потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 458071 грн.00 коп.

Продовжуючи свою злочинного діяльність, з метою приховати саму подію крадіжки та сліди скоєного ним злочину, для уникнення викриття та притягнення до кримінальної відповідальності, ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, спрямованим на пошкодження та знищення чужого майна, інсценував самозаймання квартири, поклавши електричний подовжувач під рюкзак, з якого попередньо вилучив належні ОСОБА_10 кошти. Після цього ОСОБА_7 розлив на них рідину для розпалювання багаття та використовуючи запальничку, здійснив їх підпал, після чого разом з викраденими коштами покинув приміщення квартири.

Внаслідок вказаного підпалу вогнем та продуктами горіння було пошкоджено приміщення належної ОСОБА_12 квартири АДРЕСА_3 , вартість необхідних відновлювальних ремонтно-будівельних робіт якої складає 98158 грн. 00 коп.

Крім того, внаслідок спричиненої ОСОБА_7 пожежі зазнало пошкоджень майно, що зберігалося у вищевказаній квартирі, що належать ОСОБА_13 , а також ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , внаслідок чого вказаним особам була спричинена матеріальна шкода.

Такі дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло, вчинена у великих розмірах, в умовах воєнного стану, та за ч. 2 ст. 194 КК України - умисне знищення та пошкодження чужого майна, вчинене шляхом підпалу.

Заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку апеляційних доводів та вимог, прокурора та представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 , які вважали вирок суду законним та обґрунтованим, просили залишити його без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, зі змісту апеляційної скарги захисника обвинуваченого вбачається, що фактичні обставини вчинених кримінальних правопорушень, правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.4 ст. 185, ч. 2 ст. 194 КК України та визнання його винуватості, не оспорюються, а тому, відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції і в цій частині апеляційному перегляду не підлягає.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що у даному випадку, достатнім для ОСОБА_7 було б покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з застосуванням ст.75 КК України, за наявності певних обставин, які не в повному обсязі були враховані судом першої інстанції, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, положеннями ст.ст. 50, 65 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинене правопорушення, а також відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно відповідати характеру вчинених протиправних дій, їх небезпечності та інформації про особу винного.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст. 185, ч. 2 ст. 194 КК України, суд першої інстанції, дотримуючись вимог вищезазначеного кримінального Закону, врахував ступінь тяжкості вчинених останнім злочинів, які, згідно ст. 12 КК України, є тяжкими злочинами, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При цьому, на спростування доводів захисника стосовно неврахування тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів, колегія суддів зауважує, що в оскаржуваному вироку знайшло своє відображення те, що при призначенні ОСОБА_7 покарання судом було враховано, що санкцією ч. 4 ст. 185 КК України передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, що вказаний злочин характеризується прямим умислом і корисливим мотивом, що останній, незаконно проникаючи у чужу квартиру та заволодівши чужими грошовими коштами, усвідомлював, що скоює осуджуване діяння, порушує право власності володільця майна.

Що стосується злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, то як було вірно враховано судом першої інстанції, санкцією вказаної статті передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 10 років, що вказаний злочин було скоєно обвинуваченим з метою приховати викрадення коштів загальнонебезпечним способом підпалом квартири, яка знаходилась у багатоквартирному будинку, в якому могли перебувати інші люди, діти, та що вогонь міг перекинутись на інші квартири.

Також, судом було враховано і те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, на обліку в нарко-, психдиспансері не перебуває, розлучений, має постійне місце проживання, проживає разом з матір`ю похилого віку, працює, має законні джерела існування, позитивно характеризується за місцем проживання та за місцем роботи.

Обставин, які пом`якшують покарання, судом встановлено не було, а обставиною, яка обтяжує покарання суд визнав вчинення кримінального правопорушення щодо колишнього подружжя.

При цьому, на спростування апеляційних доводів захисника щодо безпідставного неврахування судом, як пом`якшуючих покарання обвинуваченого обставин його щирого каяття, то колегія суддів наголошує, що вказана обставина не була встановлена з огляду на те, що визнаючи частково свою провину, останній висловив каяття та вибачився перед потерпілими лише під час судових дебатів, а з дати вчинення злочинів, тобто, з квітня 2024 року, жодних дій, які б свідчили про його бажання виправити ситуацію, відшкодувати заподіяну шкоду, не вчиняв.

Крім того, судом було враховано і те, що за наявності встановлених збитків, відшкодування ОСОБА_7 шкоди у розмірі 10000 грн. є незначним, а викрадені грошові кошти потерпілому ОСОБА_14 були повернуті правоохоронними органами під час досудового розслідування.

Саме з огляду на вказане, суд і дійшов висновку, що у даному випадку каяття ОСОБА_7 є непереконливим, і останній лише у такий спосіб намагається створити формальні підстави для пом`якшення покарання, з яким колегія суддів погоджується в повному обсязі.

Що стосується активного сприйняття розкриттю злочину, то вказана обставина, як пом`якшуюча, на думку колегії суддів вірно не була встановлена, з огляду на те, що у суду були відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_7 добровільно допомагав слідству, повідомив правоохоронному органу або суду обставини і факти по справі, інші відомості про власну кримінальну діяльність.

В той же час, суд врахував те, що обвинувачений під час надання показань у судовому засіданні зазначав, що зробив зліпок з ключа до вхідних дверей квартири потерпілих, з якого у подальшому зробив дублікат ключа і таким чином потрапив до цієї квартири, однак, під час судових дебатів змінив свої показання у цій частині, вказавши, що ключ від вхідних дверей йому дала сама потерпіла ОСОБА_11 , що свідчить про надання ним суперечливих показань та викликає сумніви у їх правдивості.

Таким чином, враховуючи як усі вищезазначені обставини, так і позицію потерпілих, які просили призначити обвинуваченому максимально сувору міру покарання, суд і дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у межах санкцій ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі, а за ч.2 ст. 194 КК України у виді 4 років позбавлення волі, яке вважати несправедливим внаслідок суворості, як зазначає захисник у поданій апеляційній скарзі, підстави відсутні, оскільки покарання у вказаному розмірі є мінімальним та наближеним до мінімального виду покарання, яке передбачено даними статтями Закону.

При цьому, колегія суддів зауважує, що остаточне покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі, яке має відбувати ОСОБА_7 , було призначено на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, тобто, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, яке вважати суворим чи несправедливим підстави, також, відсутні.

Що стосується доводів апелянта про наявність підстав для призначення обвинуваченому покарання з подальшим його звільненням від відбування такого покарання з випробуванням, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК України, наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України.

Положеннями ст. 75 КК України визначено, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів зауважує, що усі обставини, на які посилається апелянт, вважаючи можливим звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, були предметом розгляду суду першої інстанції та враховані при призначенні останньому покарання, а інших, додаткових обставин, за яких можливо було б дійти висновку, що таке покарання є несправедливим через суворість, та які б свідчили про наявність підстав для застосування положень 75 КК України, наведено не було і таких обставин під час апеляційного розгляду не встановлено.

Враховуючи вищезазначене, всупереч доводів апелянта, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване рішення, підстав для його зміни не встановлено, у зв`язку з чим вирок суду слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.404,405,407,418,419 КПК України колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30 січня 2025 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а обвинуваченим ОСОБА_7 , який тримається під вартою, в той самий строк, з моменту отримання копії даної ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4