ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №644/142/25 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/2389/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: запобіжний захід
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-Головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

-захисників: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

-обвинувачених: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові, в режимі відеоконференції, матеріали за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 на ухвалу Слобідського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2025 року, -

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора Харківської обласної прокуратури та продовжено обвинуваченим ОСОБА_10 , 1984 року народження, ОСОБА_11 , 1973 року народження, ОСОБА_9 , 1985 року народження, ОСОБА_12 , 1976 року народження, строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 01 січня 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що прокурором не доведено існування передбачених ч.1 ст.177 КПК України ризиків:

-переховування від суду, оскільки у сторони обвинувачення відсутні відомості щодо його переховування від органів досудового розслідування або суду, окрім того, він офіційно працював, має сталі соціальні зв`язки, місце реєстрації та фактичного проживання;

-незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки скарг на це від потерпілого та свідків не надходило.

Зазначає, що має інфекційні захворювання, такі як ВІЛ, гепатит С, та інші.

Наголошує, що його вина не доведена, а матеріали кримінального провадження суперечать фактичним обставинам.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_11 просить ухвалу скасувати, змінити запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що ризики, на які вказує сторона обвинувачення є безпідставними.

Наголошує, що обвинувачення є необґрунтованим, допитаний потерпілий вказав на причетність до цього кримінального правопорушення інших осіб.

Зазначає, що на даний час в разі звільнення з-під варти, їй готові надати притулок у РОРГ «Добра пристань», а також, що раніше не судима, до кримінальної відповідальності не притягалась, має постійне місце реєстрації, міцні соціальні зв`язки дітей та онуків.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_13 просить ухвалу скасувати, змінити запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який, не пов`язаний з позбавленням волі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що стороною обвинувачення не доведена його вина, а допитані потерпілі спростували його причетність до інкримінованого кримінального правопорушення.

Наголошує, що перебуває під вартою вже 4 роки та 6 місяців, за цей час вже всі ризики втратили свою актуальність.

Зазначає, що раніше не судимий, до затримання був працевлаштований, має міцні соціальні зв`язки двох неповнолітніх дітей, дружину, тещу, тітку, яка хворіє на ряд захворювань та потребує догляду.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_12 просить ухвалу скасувати, змінити запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який, не пов`язаний з позбавленням волі або визначити мінімальний розмір застави.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, у клопотанні вони перераховані, але не підтверджені.

Зазначає, що стороною обвинувачення не доведено, що застосування більш м`яких запобіжний заходів не забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Наголошує, що в силу ст.89 КК України не має судимостей, до затримання був офіційно працевлаштований, має міцні соціальні зв`язки - дружину, тещу та матір, яка хворіє на ряд захворювань, має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Посилається, що вже тривалий час перебуває під вартою.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засіданні обвинувачені та захисники підтримали свої апеляційні скарги та просили їх задовольнити.

Прокурор, будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце судового засідання, не з`явився, надав клопотання про розгляд справи без його участі.

Тому апеляційний розгляд проведено за його відсутності.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачених, їх захисників, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ф цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.178 КПК України, При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у и цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинувачених переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих їм злочинів можуть вдатись до відповідних дій.

Так, ОСОБА_13 обвинувачується у вчиненні, особливо тяжких злочинів, передбачених ст.255, ч.4 ст.28 п.п. 3, 4, 6, 9, 12, 13 ч.2 ст.115 КК України, за які може бути призначено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічним позбавленням волі з конфіскацією майна, тяжких злочинів, передбачених ч. 4 ст.28 ч.4 ст.190, ч.3 ст.15 ч.4 ст.28 ч.4 ст.190, ч.4 ст.28 ч.3 ст.146 КК України, за які може бути призначено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, та нетяжких злочинів, передбачених ч.4 ст.28 ч.3 ст.190, ч.3 ст.15 ч.4 ст.28 ч.3 ст.190, ч.4 ст.28 ч.3 ст.358, ч.4 ст.28 ч.4 ст.358, ч.4 ст.28 ч.2 ст.146 КК України, за які може бути призначене максимальне покарання до 5 років позбавлення волі.

Так, ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні, особливо тяжких злочинів, передбачених ст.255, ч.4 ст.28 п.п. 3, 4, 6, 9, 12, 13 ч.2 ст.115 КК України, за які може бути призначено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічним позбавленням волі з конфіскацією майна, тяжких злочинів, передбачених ч. 4 ст.28 ч.4 ст.190, ч.3 ст.15 ч.4 ст.28 ч.4 ст.190, ч.4 ст.28 ч.3 ст.146 КК України, за які може бути призначено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, та нетяжких злочинів, передбачених ч.4 ст.28 ч.3 ст.190, ч.3 ст.15 ч.4 ст.28 ч.3 ст.190, ч.4 ст.28 ч.3 ст.358, ч.4 ст.28 ч.4 ст.358, ч.4 ст.28 ч.2 ст.146 КК України, за які може бути призначене максимальне покарання до 5 років позбавлення волі.

Так, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні, особливо тяжких злочинів, передбачених ст.255, ч.4 ст.28 п.п. 3, 4, 6, 9, 12 ч.2 ст.115 КК України, за які може бути призначено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічним позбавленням волі з конфіскацією майна, тяжких злочинів, передбачених ч.4 ст.28 ч.3 ст.146 КК України, за які може бути призначено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, та нетяжких злочинів, передбачених ч.4 ст.28 ч.3 ст.190, ч.4 ст.28 ч.2 ст.146, ч.4 ст.28 ч.2 ст.209 КК України, за які може бути призначене максимальне покарання до 5 років позбавлення волі.

Так, ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні, особливо тяжких злочинів, передбачених ст. 255, ч. 4 ст. 28 п.п. 3, 4, 6, 9, 12 ч.2 ст. 115 КК України, за які може бути призначено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічним позбавленням волі з конфіскацією майна, тяжких злочинів, передбачених ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 146 КК України, за які може бути призначено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, та нетяжких злочинів, передбачених ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 190 КК України, за які може бути призначене максимальне покарання до 5 років позбавлення волі.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що обвинувачені ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких корисливих злочинів, а також злочину проти життя особи, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належного дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

За таких обставин, посилання обвинувачених на відсутність існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.

Крім того, відповідно до матеріалів провадження обвинувачений ОСОБА_12 в силу ст.89 КК України не має судимості, тобто вже притягався до кримінальної відповідальності, що додатково підтверджує наявність ризику, що останній може вчинити новий злочин.

Що стосується посилань обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_12 про наявність у них міцних соціальних зв`язків, то колегія суддів вважає ці посилання необґрунтованими, оскільки зазначені обставини існували на час вчинення ними злочинів, які їм інкримінуються, однак не стали для них стримуючими факторами.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченими їх процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_12 на можливість визначення застави, є необґрунтованими.

Оскільки, відповідно до положень п.п. 2, 4 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини, щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_9 щодо наявності у нього ряду тяжких хвороб, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки відомостей про неможливість надання останньому належного лікування в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» не надано.

Посилання обвинувачених на недоведеність вини з посиланням на окремі докази, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки аналіз та оцінка доказів не входить до повноважень суду першої інстанції та суду апеляційної інстанції під час вирішення питання про обрання чи продовження запобіжного заходу та може бути предметом безпосереднього дослідження в суді першої інстанції під час судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_9 і відсутності підстав для скасування судового рішення за доводами апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Ухвалу Слобідського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2025 рокущодо ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 -залишити без змін, а апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 без задоволення.

Звернути увагу адміністрації ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_9 і за необхідності забезпечити належне медичне обстеження для встановлення діагнозу та за необхідності проведення необхідного лікування обвинуваченого ОСОБА_9 .

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання передбачених ст.28 КПК України розумних строків судового розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: