Справа № 750/7292/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/521/25
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

20 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження

підозрюваного ОСОБА_6

його захисника - адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

слідчого ОСОБА_9

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові, одночасно в режимі відео конференції із прокурором, з використанням його власних технічних засобів, апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 жовтня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області, громадянину України, з вищою освітою, військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 , одруженому, проживаючому по АДРЕСА_1 , зареєстрованому по АДРЕСА_2 , раніше не судимому, продовжений строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 05 грудня 2025 року включно.

Задовольняючи клопотання прокурора, слідчий суддя вказав на те, що на даний час існують об`єктивні причини, через які досудове розслідування не може бути закінчене до спливу строку дії ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що з огляду на обґрунтованість підозри, встановлені та доведені у провадженні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, унеможливлює застосування до ОСОБА_6 іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою скасувати, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання заступника керівника Деснянської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_8 про продовження строку тримання під вартою та застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

Вважає, що ухвала слідчим суддею постановлена без належної оцінки доводів сторони захисту, аналізу клопотання про продовження строку тримання під вартою підозрюваному та доданих до нього матеріалів, якими обґрунтовувалися доводи клопотання та з грубим порушенням законодавства.

Вказує на те, що у судовому засіданні не було доведено обґрунтованість підозри, наявність достатніх підстав вважати, що ступінь існуючих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не зменшилась, а обставини, що перешкоджають завершенню досудового розслідування виправдовують перебування ОСОБА_6 під вартою, а інші більш м`які запобіжні заходи не здатні бути дієвими.

На думку захисника, твердження слідчого судді про обґрунтованість підозри є недостатньо конкретним, формальним та абстрактним, що свідчить про фактичну відсутність, як мотивів слідчого судді, так і посилання на конкретні докази, які стали підґрунтям для таких мотивів в порушення ч. 1 ст. 372 КПК України. Крім того, оскаржувана ухвала взагалі не містить будь-яких доводів для відхилення позиції сторони захисту про необгрунтованість підозри.

Сторона захисту вважає підозру необґрунтованою в тому числі, з точки зору невідповідності фактичних обставин справи об`єктивній стороні злочину, передбаченого ст. 426-1 КК України. Фактично ОСОБА_6 не визначав своїм рішенням предмет державної закупівлі та загальний обсяг державного фінансування, не визначав обсяг деревини для відповідної державної закупівлі, умови тендеру та умови Договору поставки. Як уповноважена особа із закупівель ОСОБА_6 прийняв лише два рішення: про вибір процедури закупівлі та про визначення переможця. При цьому, економічний аспект підозри ґрунтується на висновках судових експертиз сторони обвинувачення, однак, стороною захисту було ініційовано проведення інших експертиз, які дійшли до протилежних висновків, що робить обґрунтованість підозри ще більш сумнівною.

Вказує також і на необгрунтованість ступеня ризиків, на які послався у клопотанні прокурор та з якими погодився слідчий суддя. На обґрунтування ризику, передбаченого п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України, сторона обвинувачення та слідчий суддя посилаються виключно на тяжкість злочину та доволі значний термін ув`язнення, при цьому ігноруються положення ст. 62 Конституції України щодо презумпції невинуватості.

Твердження про те, що ОСОБА_6 може переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду є лише припущенням і не може бути підставою для обґрунтування наявності цього ризику. Жодних відомостей про те, що ОСОБА_6 може переховуватися від органу досудового розслідування у клопотанні не наведено, як і не враховано, що підозрюваний не має можливості виїзду за межі України в силу діючого воєнного стану та будучи діючим військовослужбовцем.

Натомість, його підзахисний має міцні соціальні зв`язки, постійне місце роботи та місце проживання, все його майно та доходи знаходяться в Україні, він має особливий правовий статус військовослужбовців, що унеможливлює безконтрольний перетин державного кордону. Крім цього, в даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 вже допитувався в якості свідка, тому не був позбавлений можливості переховуватися від органу досудового розслідування до оголошення підозри.

Вказуючи про ризик впливу на свідків у кримінальному провадженні, слідчий суддя вийшов за межі клопотання прокурора, в якому не було конкретизовано на яких саме свідків може бути здійснений такий вплив, при цьому заявлено, що підозрюваний може здійснювати вплив на осіб, які можуть бути допитані як свідки та військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 . У той же час, слідчий суддя, фактично перебравши на себе функції сторони обвинувачення та грубо порушуючи принцип змагальності судового процесу, самостійно та ініціативно виявив нові ризики та підстави нових доводів, які були відсутні у клопотанні.

На думку захисника, даний факт свідчить про те, що доводи прокурора щодо наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, викладені у клопотанні, були визнані слідчим суддею безпідставними, оскільки на такі доводи слідчий суддя не посилався в оскаржуваній ухвалі, а вигадав нові доводи та обставини вже в ході судового розгляду.

Більш того, факт допиту цих осіб в якості свідків вже виключає будь-який мотив впливу на них, оскільки кожен зі свідків під час допиту попереджався про кримінальну відповідальність, відповідно подальша зміна свідчень вже допитаних свідків є злочином та буде виглядати сумнівно й непереконливо. Також, жоден з визначених слідчим суддею свідків не надав викривальних або обвинувальних по своїй суті свідчень щодо ОСОБА_6 .

Крім того, усунути наявність такого ризику можливо шляхом покладення на підозрюваного обов`язку утримуватися від спілкування з тими чи іншими особами у кримінальному провадженні.

Вказуючи про обґрунтованість ризику вчинити інші кримінальні правопорушення слідчий суддя послався на розмір завданих державному бюджету збитків та факт розгляду іншого кримінального провадження щодо ОСОБА_6 .

Разом з тим, у рамках іншого кримінального провадження підозрюваний дотримується покладених на нього процесуальних обов`язків та не здійснював жодних протиправних дій з метою зашкодити кримінальному провадженню. Більш того, за відсутності обвинувального вироку посилання на наявність у суді іншого провадження не може бути достатнім підтвердженням ризику вчинення інших кримінальних правопорушень.

Стороною обвинувачення не було долучено жодних документів чи довідок про те, що ОСОБА_6 притягувався до кримінальної відповідальності, був засуджений та має не зняту чи не погашену судимість. Зі змісту характеристики убачається що ОСОБА_6 зразково виконує свої функціональні обов`язки, на високому рівні організовує виконання бойових завдань підрозділами,у період з 24.02.2022 по 31.03.2022 приймав участь у бойових діях, за що нагороджений орденом Богдана Хмельницького ІІІ ступеня, що свідчить про високі моральні якості ОСОБА_6 , відданість державі та відсутність мотивації вчиняти будь-які кримінальні правопорушення.

Всупереч вимогам ч. 3 ст. 199 КПК України та сталій практиці ЄСПЛ слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі взагалі не надав оцінку обов`язковим для доведення обставинам щодо зменшення ступеня заявлених ризиків з плином часу. Натомість, слідчий суддя фактично встановив суттєве зменшення ступеня ризиків у порівнянні з попередньою ухвалою про продовження строку тримання під вартою, виключивши один із заявлених прокурором ризиків, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України. Відтак, логічним виглядає висновок про те, що прокурором не були доведені обставини щодо не зменшення ризиків, передбачені п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України, нових ризиків при цьому не встановлено.

Апелянт також вказує й на необгрунтованість визначеного розміру застави, оскільки слідчим суддею не встановлені такі виключні обставини для його визначення у межах більше ніж визначені законодавцем в порядку ч. 5 ст. 182 КПК України. При цьому слідчим суддею не враховані сімейний та майновий стан ОСОБА_6 , розмір загального доходу родини, який становить не більше 80 тисяч грн., що з огляду на кількість членів родини близько 9 прожиткових мінімумів на особу. Отже, застава навіть в розмірі 300 прожиткових мінімумів, що передбачена приписами ст. 182 КПК України, складає майже весь сукупний річний дохід родини ОСОБА_6 без врахування витрат на утримання трьох членів сім`ї і є цілком достатньою для усунення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Окрім викладеного, слідчим суддею проігнорований той факт, що перебування підозрюваного ОСОБА_6 під вартою з утриманням в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» створює реальну загрозу його життю та здоров`ю, оскільки в умовах установи відсутнє бомбосховище відповідно до вимог ДСТУ, а також він не може бути поміщений в укриття у зв`язку з неможливістю дотримання вимог ст. 8 ЗУ «Про попереднє ув`язнення», що підтверджується листом ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» від 25.09.2025.

Заслухавши доповідача, підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, просили ухвалу слідчого судді скасувати, врахувати факт недоведеності стороною обвинувачення обґрунтованості підозри, відсутність доказів того, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, про які вказує сторона обвинувачення, а також відсутність доводів на підтвердження того, що вони не зменшилися з плином часу, за результатами апеляційного розгляду відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати до ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід, прокурора та слідчого, які заперечували проти доводів сторони захисту, звернули увагу на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , наявність обґрунтованих та доведених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що свідчить про неможливість обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Як убачається з матеріалів справи, у провадженні П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Чернігові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000056 від 24 січня 2024 року за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України.

09 липня 2025 року ОСОБА_6 був затриманий, у порядку п. 6 ч. 1 ст.615 КПК України, та цього ж дня йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України, а саме, у перевищенні військовою службовою особою службових повноважень, в умисному вчинення дій, які явно виходять за межі наданих цій особі прав чи повноважень, якщо вони спричинили тяжкі наслідки, вчинені в умовах воєнного стану.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 липня 2025 року до підозрюваного ОСОБА_6 був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 10 295 200 грн., який у подальшому був продовжений ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 вересня 2025 року та якою розмір застави був зменшений до 5 147 600 гривень.

05 вересня 2025 року постановою керівника Деснянської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону строк досудового розслідування цього кримінального провадження продовжений до трьох місяців, тобто до 09 жовтня 2025 року.

03 жовтня 2025 року слідчим повідомлено стороні захисту про закінчення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування. На час звернення прокурора із клопотанням про продовження строків тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 триває ознайомлення сторони захисту із матеріалами досудового розслідування.

Відповідно до ч. 5 ст. 219 КПК України строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження у порядку ст. 290 цього Кодексу, не включається у строки, передбачені цією статтею, крім дня повідомлення підозрюваному, його захиснику про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Положеннями ч. 3 ст. 199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою слідчий суддя враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На даній стадії досудового розслідування слідчий суддя перевіряє наявність обставин, які вказують, що раніше встановлені ризики не зменшились, аж настільки, щоб вважати, що їм можна запобігти шляхом обрання більш м`якого запобіжного заходу, або не зникли зі сплином часу та внаслідок проведених слідчих дій в рамках досудового розслідування. Лише встановлення нових ризиків, зобов`язує слідчого суддю перевірити докази на їх доведення.

Під час розгляду клопотання прокурора слідчим суддею були виконані вимоги кримінального процесуального закону та перевірено обґрунтованість заявлених стороною обвинувачення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Так, слідчий суддя вірно зазначив про те, що заявлений прокурором ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином перестав існувати з огляду на те, що досудове розслідування фактично завершено, докази у провадженні зібрані, підозру сформульовано та триває ознайомлення сторони захисту із матеріалами досудового розслідування, що повністю нівелює наявність заявленого ризику, визначеного п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, який втратив свою актуальність на даній стадії.

Оскарження стороною захисту обґрунтованості оголошеної ОСОБА_6 підозри не є предметом судової перевірки під час досудового розслідування в рамках розгляду клопотання про продовження строків запобіжного заходу.

Поняття «обґрунтованість підозри» включає існування фактів чи інформації, які надають підстави суду вважати, що підозрювана особа ймовірно вчинила правопорушення, та оголошення підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

У той же час, на стадії судового розгляду, при вирішенні питання щодо продовження строку раніше обраного запобіжного заходу, кримінальний процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення «поза розумним сумнівом», як помилково вважає захисник. Ці питання є предметом самого судового розгляду та всім наданим доказам має бути надана оцінка в судовому рішенні за результатами такого розгляду.

Питання обґрунтованості підозри/обвинувачення, надання оцінки наданим стороною обвинувачення чи захисту доказів не може бути предметом судової перевірки при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу.

У даному конкретному провадженні слідчим суддею докази оцінюються лише з огляду на те, що вони підтверджують ймовірність того, що підозрюваним можливо вчинено кримінальне правопорушення. Встановлення фактичних обставин його вчинення, визначення ролі підозрюваного у його вчиненні та вирішення питання про можливість його вчинення саме ОСОБА_6 , а також надання оцінки доказам на предмет їх належності чи допустимості, є наступним етапом - етапом судового розгляду. Вирішення цих питань виходить за межі повноважень слідчого судді.

Більш того, колегія суддів наголошує захиснику на тому, що право сторони захисту на оскарження законності оголошення підозри, її обґрунтованості, вмотивованості врученого повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, дотримання чи порушення порядку його вручення, тощо законодавцем закріплено в пункті 16 ч. 3 ст. 42 та пункті 10 частини 1 статті 303 КК України.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик - це ймовірність того, що підозрюваний може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за яке, у разі доведення винуватості підозрюваного, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі до 12 років. При цьому, слідчим суддею вірно враховано, що по відношенню до ОСОБА_6 на даний час триває судовий розгляд іншого кримінального провадження, в якому він обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 426 КК України, тобто усвідомлює тяжкість покарання, яке йому загрожує, що підвищує ризик ухилення підозрюваного від досудового слідства та суду.

Безпідставним є твердження захисника про те, що слідчим суддею проігноровані закріплені у Конституції України принципи презумпції невинуватості, адже слідчим суддею не встановлювалась винуватість ОСОБА_6 у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення. Наразі, слідчим суддею оцінюються ризики його можливої не процесуальної поведінки, а тому, саме з цією метою мають бути оцінені всі обставини, а не тільки службова характеристика та соціальний статус підозрюваної особи, як намагається довести суду апелянт.

Той факт, що підозрюваний є обвинуваченим в іншому кримінальному провадженні, у даному провадженні підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, при тому, що злочини в обох кримінальних провадженнях пов`язані саме з військовою службою ОСОБА_6 , підвищують ступінь настання заявленого прокурором ризику, який не зменшився з плином часу та продовжує існувати.

Не приймається до уваги і твердження апелянта про неможливість настання ризику ухилення підозрюваного від органу досудового розслідування та суду через те, що в країні оголошений воєнний стан, а ОСОБА_6 , маючи особливий статус військовослужбовця не має можливості перетнути державний кордон України.

Так, переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду можливе не тільки за межами України як помилково вважає захисник,а й на території України. При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що наразі значна частина прикордонних територій України не підконтрольні нашій державі, більша їх частина заходиться на лінії вогневого зіткнення, що не позбавляє будь-яку особу перетнути державний кордон в цих межах або ж поза державними пунктами пропуску, про які військовослужбовці обізнані в силу своїх професійних обов`язків або ж можуть дізнатися від інших осіб.

Отже, повністю є доведеним заявлений ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вірним є висновок слідчого судді про наявність ризику можливого впливу на свідків та іншого підозрюваного, адже цей ризик є триваючим та не втрачає своєї актуальності аж до моменту допиту свідків в судовому засіданні, оскільки судом не приймаються долу ваги ті показання, які були надані під час досудового розслідування. Той факт, що слідчий суддя визначив коло свідків, на яких може бути здійснений тиск не свідчить про те, що він вийшов за межі своїх повноважень, адже цим слідчий суддя конкретизував коло осіб, на яких може бути здійснений вплив, що у разі внесення визначеного розміру застави та звільнення підозрюваного з-під варти забезпечить виконання обов`язку уникати від спілкування зі свідками. Більш того, наразі досудове розслідування фактично завершене, коло свідків визначене, що й стало підставою для визначення тих осіб, на яких підозрюваним може бути здійснений вплив.

Можливість настання ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 є підозрюваним у вчиненні кримінального правопорушення, підставою якому могло стати його службове становище та займана посада, при цьому, він є обвинуваченим в іншому кримінальному провадженні, де обвинувачується у вчиненні злочину, який також пов`язаний із військовою службою ОСОБА_6 , що об`єктивно налає підстави вважати, що перебуваючи на волі та продовжуючи військову службу підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Всі відомості щодо сімейного стану ОСОБА_6 , його заслуг перед державою та позитивні характеристики з місця служби є обставинами, які характеризують його особу та можуть бути враховані при призначенні йому покарання, у разі доведення його винуватості за пред`явленими звинуваченнями, але ці відомості не гарантуватимуть виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а тим більше не зможуть запобігти настанню заявлених ризиків.

Той факт, що слідчий суддя виключив один із ризиків з тих підстав, що він перестав існувати, адже досудове розслідування завершене, жодним чином не зменшує інших встановлених ризиків, як помилково вважає сторона захисту, про що вмотивовано викладено в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали.

При цьому, доводи апеляційної скарги захисника про мотиви, якими прокурор обґрунтував клопотання та мотиви слідчого судді при задоволенні цього клопотання, а також вказівка на незгоду сторони захисту з доводами сторони обвинувачення, не спростовують висновків суду щодо наявності обґрунтованих ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного та не спростовують висновків слідчого судді про можливість допущення ним неналежної процесуальної поведінки при обранні іншого більш м`якого виду запобіжного заходу.

При цьому, посилання на те, що прокурором не надано доказів того, що ОСОБА_6 вчиняв дії, які б підтверджували обґрунтованість заявлених ризиків, не приймаються до уваги, адже до оголошення підозри обвинувачений не мав підстав для того, щоб вчиняти якісь дії по ухиленню від органу досудового розслідування, а після оголошення підозри щодо нього був застосований запобіжний захід, який цілком запобіг настанню будь-якому із заявлених прокурором ризиків, що свідчить про дієвість застосованого до ОСОБА_6 запобіжного заходу.

Усім наведеним в апеляційній скарзі обставинам, була надана належна оцінка, як під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так і під час продовження строку його дії, слідчим суддею досліджені всі необхідні докази, які є достатніми саме на даному етапі досудового розслідування.

Саме про об`єктивність слідчого суддів свідчить той факт, що з перелічених прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які були встановлені та підтверджені під час досудового розслідування, один ризик втратив свою актуальність з плином часу та зміною стадії кримінального провадження - завершення досудового розслідування.

Більш того, на даному етапі, коли сторона захисту лише ознайомлюється з матеріалами досудового розслідування та навіть ще не складений і не вручений обвинувальний акт, зарано говорити про зменшення заявлених стороною обвинувачення ризиків аж настільки, щоб вирішувати питання про зміну запобіжного заходу на більш м`який, як помилково вважає захисник.

Обставини справи, характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , особливості розслідування та судового розгляду такої категорії справ, наявність встановлених та доведених ризиків можливої не процесуальної поведінки, свідчать про те, що до підозрюваного не може бути застосований інший більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення дійсно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, як про це слушно зауважила захисник, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Отже, рішення слідчого судді про продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 узгоджується з вимогами ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи сторони захисту про непомірний для ОСОБА_6 та його родини визначений розмір застави, не заслуговують на увагу, як безпідставні.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Пунктом 3 частини 5 статті 182 КПК України визначено, що розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається у межах від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує 80 чи 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Приймаючи рішення про зменшення розміру раніше визначеного слідчим суддею розміру застави, слідчий суддя у повній мірі врахував усі обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, його майновий стан, та дійшов правильного висновку, що саме такий розмір застави буде цілком достатній для забезпечення виконання ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків.

Крім того, розмір застави, згідно з вимогами ч. 4 ст. 182 КПК України, практики Європейського суду з прав людини, повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання сховатися.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 жовтня 2025 року про продовження строків тримання під вартою підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України, ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12