Cправа № 127/2733/26
Провадження № 1-кс/127/1177/26
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

Іменем України

05 лютого 2026 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

особи, яка подала скаргу, ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Відділу поліції №1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, яка полягає в невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 05 серпня 2025 року, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Відділу поліції №1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, яка полягає в невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 05 серпня 2025 року.

Скарга мотивована тим, що проти ОСОБА_3 , який є адвокатом і на підставі Договору про правничу допомогу №07/22 від 07.06.2022 року здійснює представництво інтересів ОСОБА_4 у судових інстанціях України та інших установах, як державної так і не державної організаційної форми, ОСОБА_5 (колишнім чоловіком клієнтки) постійно вчиняються протиправні дії, які містять ознаки злочинів, передбачених статтями 129. 383, 384, 397 Кримінального Кодексу України.

У зв`язку з цим 05 серпня 2025 року ОСОБА_3 до приймального відділу ВП №1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області було подано заяву про злочин та визнання потерпілим, відомості на підставі якої до Єдиного реєстру досудових розслідувань протиправно внесені не були.

Вказана заява від 05 серпня 2025 року, подана до ВРУП №1 НП ГУНП у Вінницькій області, стосувалася інциденту, що стався 30 липня 2025 року (близько

11:45) в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області на третьому поверсі поблизу залу судового засідання №31, де мало відбуватись слухання по справі №127/13818 25 під головуванням судді ОСОБА_6 . ОСОБА_5 на адресу адвоката висловлював погрози вбивства та вчинення наруг (фізичного насильства) над його сім`єю. За 5 хвилин підійшла адвокат ОСОБА_7 , яка у цій же справі представляє інтереси третьої особи. Після її появи погрози ОСОБА_5 мали інший характер та стосувались образливої оцінки роботи обох адвокатів, на яких він все одно пообіцяв знайти власне покарання, якщо не припинять займатися зазначеною вище справою.

Жодних відповідей щодо розгляду його звернення заявнику не надходило.

Лише 19 січня 2026 року на його поштову адресу надійшла відповідь №12486-2026 від 15.01.2026, із якої слідувало, що відділом поліції заява ОСОБА_3 зареєстрована під номером 17920 від 05.08.2025, що суперечить відмітці, проставленій на примірнику заявника у день звернення. За змістом даної відповіді, під час розгляду звернення №17920 від 05.08.2025 всі факти вказані в ньому перевірено та його розгляд завершено. Під час розгляду звернення ознак, які б свідчили про вчинення кримінального правопорушення не виявлено.

Однак, на переконання заявника, викладені ним у заяві відомості мали бути негайно, але не пізніше 24 год. після подання заяви внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Представник (уповноважена особа) Відділу поліції №1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду був повідомлений належним чином та у встановленому законом порядку.

Згідно вимог ч.3 ст.306 КПК України розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого, дізнавача чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Особа, яка звернулась до суду зі скаргою ОСОБА_3 свою скаргу підтримав у повному обсязі за викладених у ній обставин та просив задовольнити. У своїх поясненнях суду зазначив, що, на його переконання, відомості за заявою від 05 серпня 2025 року все ж мають бути внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань та має бути розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні, в якому заявник має бути визнаний потерпілим.

Вислухавши думку особи, яка подала скаргу, та дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Вказана норма знайшла своє втілення і в національному законодавстві, як на конституційному рівні, а саме в ст. 55 Конституції України, так і на рівні кримінального процесуального Закону, в статті в 24 КПК України, якою законодавцем кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Пунктом 18 частини 1 статті 3 КПК України визначено, що слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Основним завданням слідчого судді при виконанні функцій судового контролю є встановлення факту, чи дійсно права і свободи людини було порушено або вони порушуються; чи було створено або створюються перешкоди для їх реалізації; чи має місце інше обмеження прав і свобод; які перешкоди він зобов`язаний поновити або усунути для їх реалізації.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч.1 ст.303 КПК України.

Так згідно п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Судом встановлено, що 05 серпня 2025 року ОСОБА_8 звернувся до Відділення поліції №1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області із «заявою про злочин та визнання потерпілим».

Згідно повідомлення ВП №1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області № від 20.08.2025 звернення ОСОБА_3 зареєстровано в ІТС «Інформаційний портал Національної поліції України» за №17920 від 05.08.2025, та «під час розгляду звернення ознак, які б свідчили про вчинення кримінального правопорушення не виявлено».

Також як вбачається із листа ВП №1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області №12486-2026 від 15.01.2026, «…05.08.2025 до відділу поліції №1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області через секретаріат вх. № 1275аз надійшло звернення від гр. ОСОБА_3 … Дане звернення належним чином зареєстроване відділом поліції №1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області за № 17920 від 05.08.2025 та у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян» підготовлено довідку про результати розгляду за № Д-9504 від 28.08.2025 року».

Статтею 11 КК України визначено, що кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.214 КПК України прокурор, слідчий, дізнавач у строк, що не перевищує 24 годин після подання заяви про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування.

Згідно з положеннями ч.2 ст.214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР.

За змістом ч. 1 ст. 25 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в інформаційному листі від 09.11.2012 роз`яснив, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 214 КПК бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань означає невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань впродовж 24 годин після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення і саме в цьому контексті слід оцінювати доводи заявників в разі оскарження бездіяльності прокурора, слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

При цьому системний аналіз положень ст.ст. 214, 303 КПК України свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні, однак вказана заява чи повідомлення повинні містити достатні дані про наявність ознак кримінально-караного діяння.

Тож слідчий суддя приділяє особливу увагу змісту заяви ОСОБА_3 від 05 серпня 2025 року, в якій заявник повідомляє про конкретні обставини, які можуть свідчити про наявність ознак кримінальних правопорушень, та мотивів прийняття правоохоронним органом рішення про відмову у внесенні на її підставі відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Також варто зауважити, що, як зазначає Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі від 12.01.2017 №9-49/0/4-17, якщо зі звернення особи вбачається, що вона порушує перед органом досудового розслідування питання про вчинення кримінального правопорушення, ініціюючи здійснення ним дій, визначених КПК України, то навіть за умови, що результати аналізу наведених особою відомостей свідчать про відсутність ознак складу злочину, такі відомості мають бути внесені до ЄРДР з подальшим закриттям кримінального провадження відповідно до ст. 284 КПК України.

Дані обставини зобов`язували уповноважених осіб Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області внести передбачені законом відомості до ЄРДР та розпочати досудове розслідування.

Разом з тим, суд звертає увагу, що у поданій до суду скарзі заявником окрім викладеного змісту обставин можливого кримінального правопорушення наведено ряд норм Кримінального кодексу України, за якими, на його переконання, повинні кваліфікуватися дії суб`єкта кримінального правопорушення.

В цьому контексті слідчий суддя вважає за необхідне зауважити, що порядок внесення відомостей до ЄРДР врегульовано Положенням про ЄРДР, порядок його формування та ведення (затверджене наказом Офісу Генерального прокурора № 298 від 30.06.2020). Згідно з п.1 глави 2 розділу 1 цього Положення, до реєстру вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що узгоджується з вимогами п. 4, 5 ч. 5 ст. 214 КПК України.

І хоча точність правової кваліфікації кримінального правопорушення має суттєве значення для кримінального провадження, зокрема, для цілей визначення належної його підслідності, підсудності, визначення правового режиму здійснення негласних слідчих (розшукових) дій в конкретному кримінальному провадженні, застосування запобіжних заходів тощо, однак відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93 право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. Одним із таких обмежень є переслідування особи в кримінально-правовому порядку шляхом внесення відомостей до ЄРДР щодо конкретної особи за бажаною кримінально-правовою кваліфікацією.

Разом з тим, п.5 ч.5 ст.214 КПК містить поняття саме «попередня правова кваліфікація». Це свідчить про те, що кваліфікація не є статичною, це динамічний процес, який у цьому аспекті розпочинається з правової кваліфікації, яка є саме попередньою і яка, зокрема, у ході ефективного здійснення досудового розслідування може зазнавати змін з урахуванням розширення можливостей для сторони обвинувачення встановити дійсні обставини відповідної події. Так, на початку досудового розслідування наявний лише обмежений обсяг відомостей про події. У ході досудового розслідування кількість, обсяг та якість виявлених відомостей збільшуються, і на момент завершення досудового розслідування справи відповідний суб`єкт кваліфікації повинен володіти всіма суттєвими, необхідними й достатніми даними про скоєне діяння.

Отже, визначення попередньої правової кваліфікації вчиненого кримінального правопорушення належить до дискреційних повноважень особи, яка вносить відомості до ЄРДР (реєстратора заяви), що чітко передбачено вимогами п. 5 ч. 5 ст. 214 КПК України і Положення № 298.

Обставини щодо наявності або відсутності суспільно небезпечного караного діяння (дії чи бездіяльності), вчиненого суб`єктом злочину, можуть бути встановлені лише після проведення дій, передбачених главою 20 КПК України.

Окрім того, правовий статус потерпілого у кримінальному провадженні визначено статтею 55 КПК України. Згідно даної норми закону потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Відповідно до положень ч.5 ст.55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Як вбачається із наведених вище положень, прийняття такого процесуального рішення як визнання або відмова у визнанні потерпілим належить до компетенції слідчого органу досудового розслідування у кримінальному провадженні. При цьому варто зазначити, що слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог КПК України, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється, що узгоджується з ч.5 ст.40 КПК України.

Тому, враховуючи зазначене, вимога особи, яка подала скаргу, щодо визнання його потерпілим у кримінальному провадженні наразі виходить за межі предмета розгляду скарги та на даний момент є передчасною, отже задоволенню не підлягає.

У відповідності до ст.94 КПК України слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як передбачено статтею 307 КПК України, за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування слідчий суддя може винести ухвалу про: скасування рішення слідчого чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову в задоволенні скарги.

На підставі викладеного, керуючись 22, 214, 303-307, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Зобов`язати уповноважених осіб Відділу поліції №1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області у відповідності до ст.214 КПК України внести відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_3 від 05 серпня 2026 року, розпочати досудове розслідування та через 24 години з моменту внесення відомостей надати заявнику відповідний витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В іншій частині вимог скарги відмовити.

Ухвала слідчого судді апеляційному оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Вінницького міського суду

Вінницької області ОСОБА_9