Номер провадження: 11-сс/813/2439/25
Справа № 946/9595/25 1-кс/946/2358/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської обл. від 26.11.2025, якою в межах к/п № 0001044 від 23.07.2025 стосовно:

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Ізмаїл Одеської обл., громадянина України, із неповною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ч. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 01.12.2025 включно, без визначення розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 та стосовно ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 01.12.2025 включно, без визначення розміру застави.

Обґрунтовуючи ухвалу, слідчий суддя виходив з наявності обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину, а також ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились на цій стадії к/п. При цьому, керуючись п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя вирішив не застосовувати альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

В апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_6 не погодився із оскаржуваною ухвалою, вважає її необґрунтованою та незаконною, оскільки строки досудового розслідування в цьому к/п сплили 23.11.2025 та не були продовжені, заявлені ризики необґрунтовані та він досить тривалий час перебуває під вартою.

За таких обставин підозрюваний ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді.

Учасники апеляційного провадження в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, при цьому підозрюваний ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі просив розглядати справу без його участі, а прокурор ОСОБА_8 подав клопотання, в якому просив розглядати справу за його відсутності та заперечив щодо задоволення апеляційної скарги.

Враховуючи неявку учасників провадження в судове засідання апеляційного суду, колегія суддів, на підставі вимог ч. 4 ст. 405 та ч. 4 ст. 107 КПК України, вважає за можливе апеляційний розгляд здійснити за їх відсутності та фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювати.

Заслухавши доповідь судді, та дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За наслідками апеляційного провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався з огляду на таке.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

За приписами ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Пунктами 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики ЄСПЛ передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, ЄСПЛ повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Оскільки в апеляційній скарзі фактично не оспорюється обґрунтованість підозри ОСОБА_6 за обставинами, які викладені у повідомленні про підозру, апеляційний суд не переглядає оскаржувану ухвалу в цій частині та констатує, що підозра, оголошена ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ч. 15 ч. 1 ст. 115 КК України на даному етапі слідства є обґрунтованою.

Частиною 1 ст. 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Висновки про наявність ризиків та неможливість запобігання їм шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

За обставинами даної справи ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину відповідно до класифікації ст. 12 КК України, який карається позбавленням волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») №31315/96 від 25.04.2000 зазначено, що при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Колегія суддів зауважує, що ризик переховування від органу досудового розслідування та суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений, серед іншого, можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями), зокрема і суворістю передбаченого покарання, та обставинами вчинення інкримінованого злочину.

Окрім того, ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Отже, з огляду на специфіку інкримінованого злочину проти життя та здоров`я особи, враховуючи обставини інкримінованого злочину (незакінчений замах на вбивство), особу підозрюваного, стосовно якого 07.12.2018 до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області був скерований обвинувальний акт за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 310, ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311, ч. 1 ст. 317 КК України, а також з огляду на наявність свідків в даному к/п, які будуть допитуватися в ході судового розгляду, наявні підстави для констатації існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати та не зменшились на цій стадії к/п.

При цьому, апеляційний суд враховує, що відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного ст. 615 цього Кодексу.

Апеляційний суд зауважує, що будь-яких обґрунтованих доводів на спростування встановлених ризиків в цьому к/п апеляційна скарга не містить.

Водночас, апеляційний суд зауважує, що 28.11.2025 прокурором ОСОБА_8 скеровано до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської обл. обвинувальний акт у к/п № 0001044 від 23.07.2025 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України та ухвалою слідчого судді від 28.11.2025 йому продовжено строк тримання під вартою до 26.01.2026 (справа № 946/9646/25).

Відхиляючи доводи підозрюваного ОСОБА_6 щодо того, що йому був продовжений строк тримання під вартою поза строками досудового розслідування, апеляційний суд звертає увагу на те, що за обставинами цього к/п ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.10.2025 строк досудового розслідування в цьому к/п №0001044 було продовжено до 23.11.2025.

Ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.10.2025 було продовжено ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 23.11.2025, ухвалою слідчого судді від 21.11.2025 до 27.11.2025.

Згодом, 18.11.2025 сторонам було відкрито доступ до матеріалів досудового розслідування для ознайомлення.

Підозрюваний ОСОБА_6 з 18.11.2025 розпочав ознайомлення з матеріалами к/п, однак до 26.11.2025 вказане ознайомлення не завершив.

Водночас, слідчим СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській обл. надавалися підозрюваному ОСОБА_6 матеріали к/п для ознайомлення: 18.11.2025, 20.11.2025, 21.11.2025, 22.11.2025, 24.11.2025 та 25.11.2025, однак ОСОБА_6 не ознайомився з матеріалами досудового розслідування.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що положеннями ст. 219 КПК України регулюються строки досудового розслідування.

При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 219 КПК України строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до винесення постанови про відновлення кримінального провадження, а також строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому статтею 290 цього Кодексу, не включається у строки, передбачені цією статтею, крім дня прийняття відповідної постанови та дня повідомлення підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

За приписами ч. 4 ст. 176 КПК Українизапобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

За ч. 6 цієї статті у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

Отже, строк, наданий сторонам для ознайомлення не включається до строків досудового розслідування, передбачених ст. 219 КПК України, відтак, оскільки в цій справі матеріали к/п були відкриті сторонам 18.11.2025, однак строк тримання під вартою ОСОБА_6 спливав 27.11.2025, слідчий суддя керуючись приписами чинного процесуального законодавства дійшов обґрунтованого висновку та ухвалив законне рішення про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою.

Враховуючи вище наведене колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги підозрюваного ОСОБА_6 та скасування законної ухвали слідчого судді відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги підозрюваного ОСОБА_6 .

Керуючись ст.ст. 24, 177, 182, 183, 194, 199, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської обл. від 26.11.2025, якою стосовно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ч. 15 ч. 1 ст. 115 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 01.12.2025 включно, без визначення розміру застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4