В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.10.2025 м.Львів.

Галицький районний суд міста Львова

в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

з участю:

секретаря - ОСОБА_2

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадженні справі № 461/2930/25 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, розлученого, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , водія відділення матеріально-технічного забезпечення комендантського взводу (для забезпечення ЗТУ), солдата, раніше судимого: вироком Личаківського районного суду м. Львова від 29.04.2025 р. засуджений за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт, 13.08.2025 р. знятий з обліку Франківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області у зв`язку з відбуттям покарання у виді 100 годин громадських робіт

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:

02.03.2025 р. близько о 04:03 год. ОСОБА_5 , перебуваючи на сходовій клітці другого поверху в будинку АДРЕСА_2 , в ході конфлікту, який раптово виник між ним та потерпілим ОСОБА_7 , не маючи умислу на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, не передбачаючи, що внаслідок отриманого удару потерпілий може впасти, вдаритись головою об сходи і отримати від такого падіння тяжкі тілесні ушкодження, тобто не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у виді заподіяння потерпілому ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень, хоча повинен був і міг їх передбачити, умисно наніс останньому удар кулаком лівої руки в ділянку правого ока, спричинивши при цьому потерпілому тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці правого ока, які відносяться до легкого тілесного ушкодження. Від нанесеного удару ОСОБА_7 впав на сходи. Внаслідок падіння та удару головою потерпілого об сходи потерпілий ОСОБА_7 отримав наступні тілесні ушкодження: синці в потиличних ділянках з обох сторін, синець на задній поверхні лівого ліктьового суглобу, перелом правої тім`яної та скроневої кісток з поширенням на основу, перелом лівої скроневої кістки з поширенням на основу з контузійно-геморагічними вогнищами та травматичним субарахноїдальним крововиливом, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння. Отримання потерпілим вищеперелічених тяжких тілесних ушкоджень знаходиться у прямому причинному зв`язку із протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_5 . Такі дії останнього є необережними, тобто кримінальною протиправною недбалістю, оскільки обвинувачений не передбачав можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння у виді заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, хоча він повинен був і міг їх передбачити.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні вину у вчиненні інкримінованого кримінального визнав частково. Пояснив, що дійсно 02.03.2025 р. близько о 04:03 год., перебуваючи на сходовій клітці другого поверху в будинку АДРЕСА_2 , в ході конфлікту між ним та потерпілим ОСОБА_7 , наніс останньому удар кулаком лівої руки в ділянку правого ока. Причиною нанесення удару була образа честі та гідності обвинуваченого з боку потерпілого, який перебував в стані алкогольного сп`яніння та конфліктував з присутніми в закладі відвідувачами та працівниками. Також його образило, що потерпілий плюнув йому в обличчя. При цьому, зазначив, що не мав умислу на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень. Визнав факт нанесення удару потерпілому. Проте не хотів наносити удар такої сили, від якого б потерпілий впав. Вважав, що потерпілий не впаде від його удару і тому не очікував, що від удару потерпілому будуть заподіяні тяжкі тілесні ушкодження. Тому не згоден з кваліфікацією органами досудового розслідування кримінального правопорушення. Вважає, що його діях не мало місце умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому. Цивільний позов потерпілого не визнав та просив в задоволенні позову відмовити.

Суд вважає доведеним вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення у визначеному судом у цьому вироку обсязі, що підтверджується сукупністю наступних досліджених в судовому засіданні доказів.

Показаннями допитаного в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_7 , який пояснив наступне. Він є військовослужбовцем та 02.03.2025 року перебував у відпустці. На сходовій клітці другого поверху в будинку АДРЕСА_2 до нього підійшов ОСОБА_5 , з яким потерпілий не був знайомий та з яким раніше не виникало конфліктів. Обвинувачений несподівано для потерпілого вдарив його рукою, внаслідок чого останній впав та вдарився головою об сходи. Після удару потерпілий знепритомнів. Повідомив, що йому були заподіяні тілесні ушкодження, перелом. Під час проходження військової служби мав легкі контузії, які ніяк не впливали на його стан здоров`я. Перед початком військової служби в Збройних силах України потерпілий проходив медичний огляд, за результатами якого останній був визнаний здоровим. ОСОБА_7 у судовому засіданні цивільний позов підтримав у повному обсязі. В обґрунтування заявленої позовної вимоги посилається на те, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого потерпілий перебував у медичному закладі на лікуванні до 11.04.2025 року. Тривалий час проходив реабілітацію. Його стан здоров`я погіршився, з`явилися запаморочення, відчуває слабкість, погіршився слух, втратив нюх, зникло відчуття смаку. Вказав, що черепно-мозкова травма відчутно змінила потерпілого фізично. ОСОБА_7 постійно відчуває головний біль, став невпевненим у своїх силах, змушений обмірковувати кожен свій крок і рух, щоб не погіршити стан здоров`я. Крім того, зазначив, що травмування негативно вплинуло на його кар`єру військовослужбовця. Тому просив стягнути з обвинуваченого 500 000 грн. моральної шкоди.

Висновком експерта № 71/25 (додаткова судово-медична експертиза) від 26.03.2025 року, відповідно до якого виявлені у потерпілого ОСОБА_7 тілесні ушкодження могли утворитись: синець в ділянці правого ока від контакту з тупим предметом, яким міг бути удар кулаком сторонньої особи, синці в потиличних ділянках з обох сторін, синець на задній поверхні лівого ліктьового суглобу, перелом правої тім`яної та скроневої кісток з поширенням на основу, перелом лівої скроневої кістки з поширенням на основу з контузійно-геморагічними вогнищами та травматичним субарахноїдальним крововиливом -від контакту з твердою нерівною поверхнею при падінні на таку з прискоренням, наданого тілу шляхом удару сторонньої особи в ділянку правого ока.

Висновком експерта № 55/25 (судово-медична експертиза) від 04.03.2025 року, встановлено, що згідно з медичною картою стаціонарного хворого № 18687 та при огляді потерпілого ОСОБА_7 , 1996 р.н., виявлено: синці в ділянці правого ока, в потиличних ділянках з обох сторін, синець на задній поверхні лівого ліктьового суглобу, перелом правої тім`яної та скроневої кісток з поширенням на основу, перелом лівої скроневої кістки з поширенням на основу з контузійно-геморагічними вогнищами та травматичним субарахноїдальним крововиливом. Вказані ушкодження могли утворитись 02 березня 2025 року від контакту з тупими предметами і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення.

Висновком експерта № 323/25 (додаткова судово-медична експертиза) від 15.09.2025 року, згідно з яким тілесне ушкодження у потерпілого ОСОБА_7 у вигляді синця в ділянці правого ока, яке утворилось внаслідок удару кулаком лівої руки сторонньої особи та від якого потерпілий впав на сходи, згідно «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказ № 6 МОЗ України від 17.01.1995р. відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Протоколом огляду місця події від 02.03.2025 року та фототаблицею до протоколу огляду місця події від 02.03.2025 року по факту огляду сходової клітки та сходів між першим та другим поверхом за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до протоколу огляду місця події об`єктом огляду був під`їзд у будинку № 5, що на проспекті Свободи у м. Львів. Як вбачається з протоколу огляду місця події, на поверхах, сходовій клітці чи перилах не було виявлено речовини бурого кольору.

Протоколом огляду відеозаписів від 02.03.2025 року, відповідно до якого з відеозаписів встановлено наступне. О 04:02:40 год. двоє осіб чоловічої статі випихають особу чоловічої статі, одягнуту в чорні штани та куртку зеленого кольору на частину сходової клітки. Згодом невідома особа, яка спустилась з поверху вище, одягнена в джинси сірого кольору, футболку зеленого кольору, взута в кросівки чорного кольору, о 04.02.42 год. наносить особі, яку відштовхували на коридор, удар в області щелепи, внаслідок чого та падає на сходи, та лежить не піднімаючи рук. Після чого о 04.02.49 год., з відео вбачається, як ще одну особу відштовхують з приміщення на сходову клітку, яка одягнена в куртку білого кольору, кофту чорного кольору, сині джинси та взуття чорного кольору, з яким та ж сама особа в зеленій футболці конфліктує, але не наносить тілесних ушкоджень. Після чого особа в білі куртці йде до особи, яка лежить на сходах, та намагається надати допомогу.

Дослідженим у судовому засіданні відеозаписом на якому зафіксовано нанесення удару ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_7 .

Заслуханими у судовому засіданні у режимі відеоконференції показаннями свідка ОСОБА_9 , який пояснив, що зустрівся з ОСОБА_7 та ще одним знайомим. Вони разом відпочивали. Вказав, що перебував у закладі, але голину не пам`ятає. Момент нанесення удару ОСОБА_10 не бачив. Побачив, як потерпілий лежить на сходовій клітці, були сліди крові. Пізніше з відеозапису виявив, що потерпілий впав після удару. Також повідомив, що вживав алкоголь. Потерпілий теж вживав алкоголь. Був конфлікт між потерпілим та іншою особою-іноземцем.

Проаналізувавши та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що всі вищезазначені докази є належними, допустимими, достовірними. Вони є вагомими, узгоджуються між собою. Ці докази є достатніми, оскільки, як окремо, так і в сукупності, у повній мірі, об`єктивно та поза розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, тобто у необережному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень.

Органами досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачувався в тому, що умисно заподіяв потерпілому тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України. Суд не погоджується з такою кваліфікацією дій обвинуваченого з наступних підстав.

За нормативним визначенням умисне тяжке тілесне ушкодження (ст.121 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст. 24 КК України).

Тобто особа повинна передбачати суспільно небезпечні наслідки своїх дій і бажати їх настання (прямий умисел) або ж хоча і не бажати, але свідомо припускати настання цих наслідків (непрямий умисел). При цьому питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Кримінальна відповідальність за ч. 1 ст. 121 КК України настає за умисне тяжке тілесне ушкодження.

У випадку, коли особа, яка заподіяла потерпілому тяжке тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії залежно від наслідків слід розглядати як заподіяння необережного тяжкого тілесного ушкодження і кваліфікувати за ст. 128 КК України.

Отже, розмежування умисного протиправного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень іншій людині (ч. 1 ст. 121 КК України), і вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, тобто необережне заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною сторонами цих злочинів.

Окрім того, при визначенні ступеня тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень за способом вчинення діяння враховуються локалізація, характер, механізм утворення травм та ушкоджень, які можуть бути віднесені до тяжких, а зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених злочинах з матеріальним складом обумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до цих наслідків.

З приводу зазначеного Верховний Суд неодноразово висловлював свою позицію (див. провадження №№ 51-6829 км 18, 51-649 км 18, 51-2941 км 18).

Стороною обвинувачення не мотивовано в обвинувальному акті чому вона вважає, що дії ОСОБА_5 були направлені саме на умисне заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, хоча вони були отримані внаслідок падіння та удару головою потерпілого об сходи. Таке формулювання обвинувачення суду не доведено.

Відповідно до ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З сукупності досліджених судом доказів вбачається, що від нанесеного ОСОБА_5 удару потерпілий ОСОБА_7 впав на сходи. Саме внаслідок падіння та удару головою потерпілого об сходи потерпілий ОСОБА_7 отримав тяжкі тілесні ушкодження. Потерпілий наніс лише один удар. Після падіння потерпілого не продовжував наносити удари. Хоча мав таку можливість. Ці обставини не заперечуються учасниками справи.

За таких обставин сторона обвинувачення в обвинувальному акті не навела мотивів та не надала суду доказів, що обвинувачений при нанесенні удару кулаком в око потерпілому усвідомлював, що може заподіяти тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, передбачав такі наслідки і бажав або свідомо припускав їх настання.

При цьому тяжкі тілесні ушкодження були не безпосереднім наслідком заподіяного обвинуваченим удару в ділянку правого ока потерпілого, а результатом падіння останнього й удару головою об сходи, чого обвинувачений хоч і не передбачав, але повинен був і міг передбачати.

Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення.

Статтею 338 КПК України передбачена можливість зміни прокурором правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення. Прокурор під час судового провадження своїм правом на зміну правової кваліфікації обвинувачення не скористався.

Проте, відповідно до ч.3 ст.337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

У зв`язку з тим, що в цьому конкретному випадку мало місце не умисне, а необережне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, суд прийшов до висновку, що в діях обвинуваченого відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України та міститься склад іншого кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України.

Змінивши правову кваліфікацію злочину в наведений вище спосіб, суд покращує становище обвинуваченого, оскільки санкція ч. 1 ст.121 КК України передбачає більш суворе покарання ніж санкція ст.128 КК України.

Суд враховує, що скоєне ОСОБА_5 кримінальне правопорушення, передбачене ст. 128 КК України, є нетяжким злочином.

Відповідно до службової характеристики командира комендантського взводу (для забезпечення ЗТУ) ОСОБА_5 виявляє повагу до командирів і старших за військовим званням, шанує честь і гідність товаришів по службі, дотримується правил військової ввічливості, поведінки та військового вітання. Програму бойової та спеціальної підготовки засвоює на загальну оцінку «задовільно». За характером спокійний та врівноважений. За своїми професійними, діловими і моральними якостями солдат ОСОБА_5 займаній посаді відповідає.

ОСОБА_5 на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше судимий: вироком Личаківського районного суду м. Львова від 29.04.2025 р. засуджений за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт. 13.08.2025 р. знятий з обліку Франківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області у зв`язку з відбуттям покарання у виді 100 годин громадських робіт.

Суд не вбачає передбачених ст.67 КК України обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 .

Обставинами, передбаченими ст. 66 КК України, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, в якому він визнаний винним.

Виходячи з вищевикладеного, беручи до уваги вищезазначені обставини, суд вважає за необхідне визначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ст. 128 КК України, із застосуванням ст.75 КК України, звільнивши її від відбування покарання із випробуванням та встановленням іспитового терміну, а також з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, що буде достатнім для його виправлення та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Також при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до позиції, викладеної в постанові об`єднаної палати ВС від 06 грудня 2021 року (справа № 243/7758/20), аналіз конструкції цієї норми закону дозволяє дійти висновку, що для застосування закріплених у ній правил призначення покарання за сукупністю вироків законодавець визначив і відповідні спеціальні умови, що мають бути встановлені судом в їх нерозривній єдності:

- перша з яких стосується моменту вчинення кримінального правопорушення засудженим - «після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання» за попереднім вироком;

- друга - наявності невідбутої частини покарання (основного та/або додаткового) за попереднім вироком на момент, визначений у ч. 1 ст. 71 КК України, - момент призначення судом покарання за новим вироком.

Відсутність хоча б однієї з указаних умов виключає можливість застосування положень ч. 1 ст. 71 КК України під час вирішення питання про призначення покарання за новим вироком.

При цьому на необхідність точного визначення виду та розміру невідбутої частини основного та/або додаткового покарання за попереднім вироком при призначенні засудженому покарання за правилами ст. 71 КК України указують і вимоги частини 4 цієї статті, згідно з якою остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_5 вироком Личаківського районного суду м. Львова від 29.04.2025 р. засуджений за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт, яке повністю відбув до постановлення цього вироку. 13.08.2025 р. він знятий з обліку Франківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області у зв`язку з відбуттям покарання у виді 100 годин громадських робіт.

Повним відбуттям покарання у виді громадських робіт, призначеного за попереднім вироком суду, до постановлення нового вироку вже повністю вичерпується виконання цього кримінального покарання як відповідна стадія реалізації кримінальної відповідальності. А тому повторне його призначення за правилами ст. 71 КК України суперечитиме не лише загальним засадам призначення покарання (ст. 65 КК України), але й положенням ст. 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод й ст. 19 КПК України, якими гарантовано право особи не бути покараним двічі за одне і те саме правопорушення.

Таким чином, якщо на момент вчинення особою нового кримінального правопорушення невідбутою частиною покарання за попереднім вироком було основне покарання у виді громадських робіт, яке на час ухвалення нового вироку вже відбуте, порядок та правила призначення остаточного покарання за сукупністю вироків, визначені положеннями ч.1 ст.71, ч.1 ст.72 КК України, не застосовуються.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 30 листопада 2023 року (справа № 359/4720/20).

ОСОБА_7 подав цивільний позов до ОСОБА_5 , відповідно до якого просить суд стягнути з останнього моральну шкоду у розмірі 50000 грн.

Вирішуючи цивільний позов, пред`явлений до ОСОБА_5 , суд виходить з наступного.

Статтею 55 Конституції України закріплене право на судовий захист від протиправних посягань.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі за наявності її вини, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала,

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

У відповідності до ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У п. п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як зазначає Верховний Суд у Постанові від 05 грудня 2022 року у справі №214/7462/20, при визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до Постанови Верховного суду від 15 лютого 2023 року у справі №199/6521/19 визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Потерпілому внаслідок протиправних дій з боку обвинуваченого ОСОБА_5 , завдано моральної шкоди, яка виразилась у погіршенні стану здоров`я, порушенні звичного способу життя. ОСОБА_7 відчуває сильний головний біль, незначні фізичні навантаження викликають запаморочення, протягом двох місяців страждає від безсоння, відчуває слабкість, погіршення слуху.

Беручи до уваги конкретні обставини справи, виходячи з характеру правопорушення, обсягу протиправних дій обвинуваченого, глибини фізичних та душевних страждань потерпілого, зважаючи на поведінку потерпілого, який в стані алкогольногосп`яніння ображав честь та гідність обвинуваченого ,враховуючи вимоги розумності та справедливості, а також зважаючи на те, що позовні вимоги мотивовані умисним заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, але в цьому конкретному випадку мало місце не умисне, а необережне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, суд прийшов до висновку, що на користь потерпілого з обвинуваченого слід стягнути моральну шкоду у сумі 80000 грн. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не обирати.

Долю речових доказів суд вирішує згідно з вимогами ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368- 371, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України.

Призначити ОСОБА_5 покарання за ст. 128 КК України у виді одного року позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від призначеного покарання у виді одного року позбавлення волі, якщо він протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі ч. 4 ст. 76 КК України нагляд за звільненим від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_5 на час проходження ним військової служби покласти на командира відповідної військової частини, а у разі звільнення з військової служби на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКОПП НОМЕР_2 ) на користь потерпілого ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНКОПП НОМЕР_3 ) заподіяну кримінальним правопорушенням моральну шкоду в розмірі 80 000 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Речові докази:

-цифровий носій оптичний «СD-R» диск залишити при матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Головуючий суддя ОСОБА_1