Справа № 206/4436/21
Провадження № 1-кп/206/36/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2025 м.Дніпро

Самарський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000373 від 30.04.2020, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Кіровоградської області м. Олександрія, громадянина України, маючого вищу освіту, працюючого директором ГО ДФК " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", одруженого, має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимого, в силу ст. 89 КК України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкав за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,

за участі сторін кримінального провадження

прокурора - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

потерпілого - ОСОБА_6 ,

потерпілої та законного представника малолітньої потерпілої - ОСОБА_7 ,

представника потерпілих - ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ :

Стороною обвинувачення ОСОБА_3 пред`явлено обвинувачення у тому, що він 29.04.2020 близько 11 години 30 хвилин, ОСОБА_3 проходив по вул. Прибережній у м. Дніпро, де зустрів свого сусіда ОСОБА_6 біля його домоволодіння АДРЕСА_3 , де в цей час за двором робітники ОСОБА_9 та ОСОБА_10 проводили монтаж поливної системи. У зв`язку із тим, що внаслідок роботи вказаної поливної системи на проїжджій частині виникли калюжі, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства.

Реалізуючи свій злочинний умисел, у той же день та час, перебуваючи у громадському місці на проїжджій частині біля буд. АДРЕСА_3 , ОСОБА_3 діючи з особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, наблизився до ОСОБА_6 на відстань витягнутої руки та неочікувано для останнього намагався нанести один удар своєю правою рукою стиснутою в кулак в область лівої частини ОСОБА_6 , однак останній ухилився та забіг до себе на подвір`я.

Далі, ОСОБА_3 розуміючи, що не довів свій злочинний умисел до кінця з метою продовження реалізації свого злочинного умислу, у період часу з 11 годин 32 хвилини до 11 години 38 хвилин, пішов до місця свого мешкання та запропонував невстановленим чотирьом особам, долучитись до його хуліганських дій, на що останні погодились, тим самим вступили з ним в злочинну змову. Крім того, ОСОБА_3 для реалізації свого раптово виниклого злочинного умислу направленого на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжується особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, вчиняючи злочин з групою осіб, із застосуванням предмета спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, взяв до рук електропневматичну рушницю, яка за зовнішніми ознаками схожа на автомат системи Калашникова, тобто предмет спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень.

Після чого, ОСОБА_3 29.04.2020 приблизно об 11 годині 40 хвилин, діючи спільно з групою невстановлених чотирьох осіб, продовжуючи реалізувати свій злочинний умисел, який направлений на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, утримуючи в руках електропневматичну рушницю, яка за зовнішніми ознаками схожа на автомат системи Калашникова, тобто на предмет спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень, підійшов до вхідних дверей домоволодіння АДРЕСА_3 , де діючи умисно, з особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, безпричинно, з малозначного приводу, за попередньою змовою з групою осіб, із хуліганських спонукань, достовірно знаючи, що ОСОБА_6 , його цивільна дружина ОСОБА_11 та її донька ОСОБА_12 , 2012 року народження, знаходяться на території домоволодіння, висловлюючись нецензурною лайкою, яка поєднана з погрозами для життя та здоров`я останніх, виказав вимогу за допомогою нецензурної лайки вийти за двір власникам домоволодіння, на що останні відмовились, після чого, ОСОБА_3 наніс чотири послідовних удари прикладом електропневматичної рушниці, тобто предмета спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень по вхідним металевим дверям території домоволодіння, від чого утворились чотири ушкодження у вигляді вм`ятин, внаслідок чого спричинив ОСОБА_6 матеріальну шкоду, яка складає 2603 гривень 25 копійок.

Не зупиняючись на досягнутому, ОСОБА_3 , перебуваючи у тому ж місці, у той же час, продовжуючи реалізувати свій злочинний умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, із застосуванням предмету, який пристосований для нанесення тілесних ушкоджень, діючи у групі з невстановленими чотирма особами, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження, утримуючи в руках електропневматичну рушницю, тобто предмет спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень, діючи з особливою зухвалістю, демонструючи свою зневагу над загальноприйнятими нормами суспільства надали вказівку з використанням нецензурної лайки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 руйнувати щойно зроблену ними систему поливу біля домоволодіння АДРЕСА_3 , після чого останні побоюючись хуліганських дій ОСОБА_3 та інших невстановлених чотирьох осіб, зруйнували свою частину виконаних робіт.

Далі, дві невстановлені особи, які діючи у групі разом з ОСОБА_3 , продовжуючи реалізувати свій злочинний умисел, який направлений на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства з використанням нецензурної лайки, за допомогою лопати пошкодили водяну трубу системи поливу, а також зламали одну форсунку (розприскувач), внаслідок чого спричинив ОСОБА_6 матеріальну шкоду, яка складає 110 938 грн. 67 коп..

Хуліганські дії ОСОБА_3 спільно з групою невстановлених чотирьох осіб, припинили 29.04.2020 приблизно о 12 годині 00 хвилин співробітники поліції, які прибули на місце події за викликом ОСОБА_11 ..

Таким чином, дії обвинуваченого ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 4 ст. 296 КК України хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, вчинене групою осіб, із застосуванням предмету спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованому вище йому кримінальному правопорушенні не визнав повністю та зазначив, що на момент подій проживав за адресою АДРЕСА_2 , та на теперішній час зазначене домоволодіння ним продано, для унинкуння подальших конфліктів з потерпілими. По сусідству з ним проживали потерпілі, з якими у нього склались неприязні стосунки. Він ніколи не мав наміру вчинити правопорушення щодо потерпілих або інших осіб. Відносини між ним та потерпілими не склалися з моменту початку проживання ним у сусідньому з потерпілими будинку і надалі тільки погіршувалися. Початком погіршення відносин між ними стало те, що його дружина була вагітна та підібрала до себе у двір покинутих цуценят та вони почали їх доглядати, що одразу не сподобалося потерпілим через те, що нібито собаки скавчали та голосно лаяли. Він пішов на зустріч потерпілим та перенісши собачу будку ближче до річки в кінець городу таким чином, щоб собаки були подалі від будинку, яким користується ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , тобто так, що останнім не було чутно собаки. Також потерпілі почали регулярно виставляти у себе на подвір`ї музикальні колонки в бік його будинку,вмикаючи музику на максимум гучності. Крім того, потерпілий ОСОБА_7 також почав повертати камери відеоспостереження з будинку за своєю адресою в бік його з дружиною будинку та подвір`я. На цей часокрім нього, у будинку проживали також його дружина та дитина - немовля, якому було всього декілька місяців і така гучна музика негативно впливала на стан дитини, яка на той час страждала на коліки, а камери спостереження взагалі порушували конфіденційність особистого життя його та членів його сім`ї. Крім того, його та інших сусідів по вул. Прибережній м. Дніпра, не обходило стороною те, що ОСОБА_6 постійно проводив якісь шумні будівельні роботи у будинку та подвір`ї за адресою: АДРЕСА_3 , не пропускав по вулиці Прибережній транспортні засоби з будівельними матеріалами, а сусідам, які намагалися з ними завчасно домовитися про ремонті роботи, погрожував фізичною розправою. Форсунки ж на подвір`ї, яким користується ОСОБА_6 , регулярно автоматично вмикалися та обливали водою сусідів та інших осіб, які проходили вздовж вулиці, у тому числі й в холодні пори року. Вказані обставини підтверджуються наданими ним в якості знімками екрану новини у телеграм-каналі « ІНФОРМАЦІЯ_3 » з розміщеним там відеозаписом, що на його думку підтверджують те, що у потерпілого ОСОБА_6 були неприязні стосунки з усіма сусідами по вулиці Прибережній, зокрема й неприязні стосунки з ним. Він намагався врегулювати неприязні стосунки з ОСОБА_6 , обговорити з ним конфліктні ситуації, намагався зустрітися з ним особисто, проте потерпілий уникав усіх контактів. Так, 29.04.2020 року він,прогулюючись з собакою по вулиці Прибережній в бік свого будинку, побачив, що ОСОБА_6 біля свого подвір`я розмовляв з працівникам, які проводили там роботи. Тому вирішив підійти до потерпілого та обговорити виниклі між ними конфліктні питання, хотів взяти його досить легко під руку, однак, потерпілий одразу забіг до свого подвір`я, він шагнув на подвір`я потерпілого та покликав його, щоб поговорити, дитину у дворі він не бачив, а потім одразу пішов в бік подвір`я свого будинку. Далі, він, пройшовши декілька метрів від будинку за адресою: АДРЕСА_3 , почув, що звідти вибігла дружина потерпілого ОСОБА_6 , потерпіла ОСОБА_11 , яка голосно лаялася, кричала та погрожувала йому, проте він не звертав на це уваги. Потім він побачив як зі свого двору вибіг ОСОБА_6 , в руці якого був пістолет і який почав погрожувати йому розправою, супроводжуючи такі погрози нецензурною лайкою. При цьому останній з пістолетом в руці швидко наближався до його подвір`я. Оскільки в будинку знаходилася його дружина, а на подвір`ї малолітня дитина та няня ОСОБА_13 , розуміючи, що їм загрожує небезкека, він наказав няні з дитиною зайти в будинок та нікому не виходити. Не маючи часу на роздуми у такій ситуації, прийняв швидке рішення підібрати непрацюючу пейнтбольну рушницю, яка лежала на землі у його дворі, для того, щоб захистити свою сім`ю від ОСОБА_6 , який мав у своїх руках зброю, та вже наближався до входу на територію його будинку. В цей час по вулиці Прибережній м. Дніпра проходило декілька чоловіків, яких він не знав, та які надали свої дані поліції, мабуть рибалки, які стали свідками конфлікту, вони побачивши зброю у потерпілого ОСОБА_6 , почали заспокоювати останнього, намагаючись припинити цей конфлікт. Потерпілий повернувся до свого подвір`я та зачинив за собою металеві двері, а він тримаючи в руках непрацюючу пейнтбольну рушницю вирішив піти до двору потерпілих. Підійшовши до металвих дверей і почав дзвонити в домофон, але той був не працюючим і він вдарив пейнтбольним автоматом у ці двері. За час свого проживання з сім`єю по сусідству з потерпілим взагалі він бачив іноді дівчинку, яка гралася на задньому дворі, в прибрежній зоні, де між ним та подвір`ям Довгаля паркан відсутній. Про те, що у дворі в той день знаходилась малолітня дитина, йому було невідомо. Ці обставини підтверджуютьсянаданим самим потерпілим відеозаписом, який нарізаний таким чином, щоб незаконні діїї потерпілого не було видно. Потім він повернувся до свого будинку та пішов пройтися з іншою собакою, коли повертався до двору побачив працівників поліції, яким добровільно видав непрацюючу електропневматичну рушницю для гри в пейнтбол. Працівникам поліції він пояснив як все було, що він не мав наміру вчиняти правопорушення щодо потерпілих або інших осіб, тому просив його виправдати. Більше того вважає, що докази, на які посилається прокурор, є недопустимими з урахуванням обставин, викладених його захисником в поданих письмових клопотаннях, які долучені до матеріалів справи, про визнання доказів недопустимими. Подані захисником скарги на скасування процесуальних рішень ухваленних під час досудового розслідування та клопотання щодо визнання доказів недопустимими підтримав.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 зазначив, що будинок за адресою: АДРЕСА_3 зареєстрований на його доньку ОСОБА_14 та онуку ОСОБА_15 , але вони фактично там не мешкають. Будинок побудував він за власні кошти тому належить він саме йому. 29.04.2020 він, разом зі своєю дружиною та її донькою знаходились вдома. В той день у нього працювали дві людини, які на вулиці перед будинком налаштовували полив. Також пояснив, що приблизно об 11 годині 30 хвилин, він вийшов до робітників, щоб проконтролювати роботу. Про те, що до нього наближається обвинувачений він не помітив. Після того, як обвинувачений підійшов до нього, то безпричинно намагався нанести йому удар, але він ухилився і побіг у двір. У дворі в той час гралася дитина, а ОСОБА_3 зайшовши за ним у двір, почав погрожувати, що вб`є його та сім`ю та після чого пішов. Через деякий час, ОСОБА_3 повернувся вже зі своїми людьми. При цьому у нього був із собою предмет схожий на автомат «Калашникова». Один з його товаришів мав предмет схожий на пістолет. Коли вони підійшли до двору то ОСОБА_3 підбіг та наніс удари прикладом автомата по двері, намагаючись проникнути на подвір`я. Коли ОСОБА_3 почав бити по воротам, дитина, яка до того чула погрози обвинуваченого, а після і грюкіт, не знаючи що робити, злякалася та заховалася за деревом. В цей час дружина, яка була в гаражі, побачила на моніторі те, що відбувається на вулиці, вийшовши на вулицю, вона наказала дитині бігти до хати. Відеозапис був оглянутий слідчим та він надав його в тому об`ємі, якому слідчий вважав за необхідне долучити у якості доказів та які підтверджують незаконні дії обвинуваченого, інших копій відеозапису він не має, чому на відеозаписі відсутній звук, він не знаєє, бо в цьому не розуміється. Дії обвинуваченого ОСОБА_3 він сприймав як погрозу для його життя та погрозу життя його родини, а предмет в руках обвинуваченого як автомат "Калашнікова". Також зазначив, що відомості до протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 29.04.2020, вносилися як попередня неповна інформація про обставини кримінального правопорушення та згодом його було допитано слідчим у якості потерпілого де він надав більш розширені покази. Крім того зазначив, що неприязнених відносин з обвинуваченим у нього не було. Вважає всі докази допустимими та підтримує заперечення свого захисника щодо клопотання адвоката про визнання доказів недопустимими. Цивільний позов просив задовольнити у повному обсязі з урахування збільшених позовними вимог та стягнути з обвинуваченого на його користь в рахунок відшкодування моральну шкоду та витрати на правову допомогу.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 пояснила, що 29.04.2020 приблизно об 11 годині 30 хвилин вона знаходилась з дитиною у дворі біля будинку. На вулиці працювали робітники, які робили систему поливу. Коли її чоловік вийшов до робітників, то обвинувачений ОСОБА_3 , який йшов в той час по вулиці, хотів його вдарити, однак її чоловік вивернувся і забіг у двір. Вона намагалася наздогнати ОСОБА_3 після того, як останній хотів вдарити її чоловіка, та спитати в чому саме справа, на що обвинувачений відповів їй нецензурною лайкою та погрожував вбити їх і погрожував, що вони тут жити не будуть. Після чого, вона повернулася у двір, закрила хвіртку, її малолітня дитина гралася на подвір`ї. Потім зайшовши за будинок, вона почула шуми та побачивши, що коється за воротами домоволодіння, почала у зв`язку з цим гукати дитину. Дитина дуже злякалася в той день. Після чого вона викликала поліцію. Крім того, вищевказані особи заставили працівників поламати систему поливу. підтримує заперечення свого захисника щодо клопотання адвоката про визнання доказів недопустимими. Зазначила, що підтримує заперечення свого захисника щодо клопотання адвоката про визнання доказів недопустимими. Цивільний позов просила задовольнити у повному обсязі з урахування збільшених позовними вимог та стягнути з обвинуваченого на її користь в рахунок відшкодування моральну шкоду, матеріальну шкоду і витрати на правову допомогу. Крім того, просила задовольнити позовні вимоги пред`явленні нею в інтересах малолітньої ОСОБА_12 та стягнути з обвинуваченого на її користь в рахунок відшкодування моральну шкоду і витрати на правову допомогу.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 пояснила, що вона працює старшим слідчим СУ ГУНП в Дніпропетровській області та здійснювала досудове розслідування у кримінальному провадженні. У слідчу групу її було включено в березні 2021 року ОСОБА_17 , який на той час здійснював обов`язки т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 , старшим у групі слідчих визначено слідчого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_18 . За її клопотання у даному кримінальному провадженні двічі продовжувалися строки досудового розслідування, а саме: постановою заступника керівника Дніпровської обласної прокуратури ОСОБА_19 від 13.04.2021 до трьох місяців та ухвалою слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_6 від 12.05.2021 до чотирьох місяців. В даному кримінальному провадженні вона виносила постанову від 07.06.2021 про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні, у зв`язку із оголошенням підозрюваного ОСОБА_3 у державний розшук від 10.06.2021 року. Підставами для оголошення у розшук було те, що ОСОБА_3 неодноразово викликався до поліції в телефонному режимі, але в ході досудового розслідування було встановлено, що підозрюваний перетнув державний кордон та поїхав на відпочинок до Турції. У зв`язку із чим, 10.06.2021 нею окремо виносилася постанова про оголошення підозрюваного у міжнародний розшук, допущені в постанові неточності вважає опискам, внаслідок неуважності. 14.09.2021 року коли підозрюваний повернуся до України, його затримали в аеропорту і саме цієї дати відновили досудове розслідування. У зв`язку із чим, виносилася постанова про оголошення у міжнародний розшук ОСОБА_3 від 31.08.2021 вона вже не пам`ятає, пройшло багато часу. Обвинувальний акт у кримінальному провадженні складала вона, а погоджував прокурор ОСОБА_20 . Чи знайомилися потерпілі з матеріалами кримінальному провадження вона не пам`ятає. Хто писав скаргу на неї та слідчого ОСОБА_21 вона не пам`ятає, але за результатами службового розслідування вона до дисциплінарної скарги не притягалася. Зі сторони захисту жодних скарг, нарікань на її дії чи то оскарження її рішень прийнятих в межах кримінального провадження, до ухвалення постанови від 10.06.2021, не було.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_21 пояснив, що він працював старшим слідчим ІНФОРМАЦІЯ_7 та здійснювала досудове розслідування у кримінальному провадженні. Так він виїжджав за місцем проживання обвинуваченого для вручення йому повістки, але двері ніхто не відчинив, на службову відеокамеру всі дії фіксував інший співробітник поліції. Відеозапис, наданий потерпілим він не редагував та ніяких вказівок потерпілому щодо редагування існуючого відеозапису не надавав. Враховуючи, що сплило досить багато часу, він пам`ятає лише обставини події.

Сторона обвинувачення вважає доведеними обставини вчинення ОСОБА_3 інкримінованого злочину, посилаючись на надані суду письмові докази, речові докази та показання свідків, які безпосередньо дослідженні у судовому засіданні:

-протоколом про прийняття заяви про вчинення кримінальним правопорушення від 29.04.2020 (а.п. 8 том 1) зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_6 повідомив, що 29.04.2020 сусід з будинку АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_22 , знаходячись біля буд. АДРЕСА_3 , влаштував конфлікт з заявником, погрожував фізичною розправою, зламав зрошувальну систему у клумбі біля паркану будинку заявника;

-заявою ОСОБА_3 (а.п. 13, том 1), згідно якої обвинувачений самостійно надав дозвіл на проведення огляду та вилучення страйкбольного автомату;

-протоколом огляду від 29.04.2020 з фототаблицею до нього (а.п. 14-16, том 1) за участі спеціаліста та двох понятих, за адресою. АДРЕСА_3 , об`єктом огляду є ділянка території розміром 15х35 метрів, розташована за вищевказаною адресою. На земельній ділянці знаходяться клумба біля паркану вищевказаного домоволодіння в якій маються дві ямки глибиною близько 40 см. На хвіртці вказаного домоволодіння, посередині, маються пошкодження у вигляді порушення цілісності лакофарбового покриття коричневого кольору, в який пофарбована хвіртка. Пошкодження мають неправильну форму, нерівні краї. Біля воріт на ґрунтовій дорозі, по вул. Прибережна, знаходяться 2 ями з кожного боку, від краю воріт по ямці глибиною близько 30-40 см. на глибині яких знаходиться шланг обрубаний гострим кінцем;

-протоколом огляду від 29.04.2020 з фототаблицею до нього (а.п. 17-18, том 1), за участю обвинуваченого ОСОБА_3 та двох понятих, яким встановлено, що об`єктом огляду є металевий чорний предмет, зовні схожий на автомат, який надав для огляду та вилучення ОСОБА_3 . Огляд проводився біля будинку АДРЕСА_2 . Предмет схожий на автомат має (розкладний) складний приклад та з`ємний механізм. У магазині знаходиться жовті пластикові кульки калібру 6 мм. В нижній частині автомату міститься напис «Made in China» маркування. Під час огляду виявлено, що вищевказаний металевий предмет схожий на автомат пневматичний або страйкбольний. Вищевказаний металевий предмет опечатаний у два полімерних пакета липкою стрічкою та паперовою биркою;

-клопотанням потерпілого ОСОБА_6 (а.п. 20, том 1), поданого слідчому в порядку ст. 220 КПК України щодо проведення огляду диску, який добровільно був виданий слідчому із відеозаписом подій, які мали місце 29.04.2020 біля будинку АДРЕСА_3 та визнати його речовим доказом;

-відповіддю слідчого СВ Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_21 (а.п. 29 том 1) про задоволення клопотання потерпілого ОСОБА_6 щодо проведення огляду оптичного диску з відеозаписами та визнання його речовим доказом;

-відеозаписом «vid05-Обрезка 01», який міститься на DVD-R диску із серійним номером 1213 (а.п. 30, том 1), на початку якого зафіксовано, як дві особи працюють біля воріт будинку та по вулиці до них наближається обвинувачений ОСОБА_3 із собакою. В цей час з двору виходить потерпілий ОСОБА_6 , який почав розмовляти з робітниками. Після того, як обвинувачений ОСОБА_3 наблизився до ОСОБА_6 на відстань витягнутої руки та намагався нанести один удар своєю правою рукою (48 секунда відеозапису), однак останній ухилився та забіг до себе на подвір`я. При цьому, обвинувачений зайшов на один крок на подвір`я за потерпілим, але той забіг у хату. Після чого, обвинувачений вийшов та пішов далі по вулиці. На 01 хвилині 12 секунді відео зафіксовано, як з двору вибігає потерпіла ОСОБА_7 та щось кричить в бік обвинуваченого;

-відеозаписом «vid02», який міститься на DVD-R диску із серійним номером 1213 (а.п. 30, том 1), на початку якого зафіксовано, що ракурс зйомки спрямований на територію домоволодіння та проїжджу частину біля нього. В лівій частині ракурсу камери наявна дорога, в правій частині ракурсу наявне подвір`я. На моменті запису 00,01 сек. біля подвір`я домоволодіння знаходяться два чоловіки, які працюють біля воріт будинку, один з чоловіків переходить через дорогу до кущів. На 01 хвилині 15 секунді до зазначеного домоволодіння наближається обвинувачений ОСОБА_3 , тримаючи в руках предмет зовні схожий на автомат "Калашнікова" та за ним йдуть ще 4 чоловіка, у одного з яких в правій руці знаходиться предмет зовні схожий на пістолет. Після чого, обвинувачений підійшов до воріт, потім наніс декілька ударів прикладом предмету зовні схожий на автомат Калашнікова по хвіртці (01 хвилині 30 секунд по 03 хвилину 29 секунд). Другий робітник також почав рухатися від воріт в сторону кущів. На моменті запису 02:35 сек.також видно, що один із робітників пішов до воріт та почав копати, інший чоловік, який підійшов з протилежної сторони вулиці, взявши лопату, також почав копати з іншої сторони воріт домоволодіння ґрунт поблизу подвір`я. На цьому перегляд файлу завершено;

- постановою про визнання матеріальних об`єктів документами у кримінальному провадженні від 18.05.2020 (а.п. 31 том 1), яким визнано матеріальні об`єкти: DVD-R диск, який має серійний номер 1213 в кореневому каталозі записано 2 файли з відеозаписами, що мають назви: «vid02», «vid05-Обрезка 01», розширення AVI (.avi) документом у кримінальному провадженні № 0000373;

-протоколом огляду відеозаписів від 18.05.2020 (а.п. 32-33, том 1), згідно якого слідчим в присутності потерпілого було оглянуто надані ним відеозаписи з камер відеоспостереження з зафіксованими на них обставинами події що мала місце 29.04.2020 та фототаблицею, на якій зафіксований обвинувачений ОСОБА_3 з предмет в руках, зовні схожим на автомат "Калашнікова" та інша особа з предметом в руках, зовні схожим на пістолет;

-висновком експерта № 19/104-7/1/559 від 20.05.2020 (а.п. 72-74, том 1), згідно якого наданий на дослідження предмет, за загальними ознаками схожий на автомат, є електропневматичною рушницею зі складним прикладом, яка призначена для стрільби полімерними кулями діаметром 6 мм. під час спортивно-розважальних ігор та тренувань і до вогнепальної зброї не належить. Дана рушниця за зовнішнім виглядом та розмірними характеристиками імітує стрілецьку вогнепальну зброю 5,45 мм. автомат Калашникова зі складним прикладом (АКС-74У). В наданому вигляді внаслідок розукомплектування (відсутній акумулятор) рушниця до стрільби непридатна;

-заявою ОСОБА_6 від 15.06.2020 (а.п. 78, том 1), згідно якої потерпілий надав дозвіл на огляд та вилучення вхідної металевої двері до входу у подвір`я;

-протоколом огляду від 15.06.2020 (а.п. 79, том 1), згідно якого було проведено огляд за адресою: АДРЕСА_3 . Вхід на територію вищевказаного домоволодіння здійснюється через металеву двері розмірами близько 230*93 мм., яка обшита профнастилом, пофарбована у коричневий колір. На поверхні профнастила з боку проїжджої частини наявні чотири ушкодження нерівної форми, які являють собою вм`ятини з пошкодженням фарби. Металеві двері вилучено в присутності потерпілого ОСОБА_6 ;

-висновком експерта № 19/104/-7/5/348 від 24.06.2020 (а.п. 86-92, том 1), згідно якого на електропневматичній рушниці, вилученій 29.04.2020 у ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 , а саме на торцевій поверхні її прикладу, встановлена наявність пошкоджень у вигляді відсутності фарби на окремих ділянках та незначно виражених вм`ятин. На металевих дверях (у постанові слідчого «металева калитка») вилучених 15.06.2020 у ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_3 , встановлена наявність чотирьох пошкоджень у вигляді вм`ятин. Пошкодження на наданих на дослідження металевих дверях (вм`ятини) були утворені в результаті неодноразових силових, дещо повздовжніх контактів (ударів) торцевої поверхні прикладу наданої електропневматичної рушниці та лицевої поверхні металевих дверей;

-постановою про визнання матеріальних об`єктів речовими доказами у кримінальному провадженні від 02.07.2020 (а.п. 93, том 1), якою предмет, за загальними ознаками схожий на автомат електропневматичну рушницю, з магазином, протяжкою каналу ствола та первинним упакуванням, визнано речовим доказом та передано на зберігання до камери схову речових доказів ІНФОРМАЦІЯ_7 ;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.07.2020 (а.п. 99-100, том 1) та довідкою до нього (а.п. 101, том 1), згідно якого потерпіла ОСОБА_7 впізнала на фото № 4 свого сусіда ОСОБА_22 , як особу, що вчинила хуліганські дії, при цьому тримав в руках предмет зовні схожий на автомат (ознаки за якими вона впізнала особу: форма обличчя овальна, світло-русяве волосся, борода великий ніс та за сукупністю зовнішніх ознак обличчя);

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.07.2020 (а.п. 102-103, том 1) та довідкою до нього (а.п. 104, том 1), згідно якого потерпілий ОСОБА_6 впізнав на фото № 3 свого сусіда ОСОБА_22 , як особу, що вчинила хуліганські дії, при цьому тримав в руках предмет зовні схожий на автомат (ознаки за якими він впізнав особу: за сукупністю зовнішніх ознак обличчя, формою обличчя, носу, підборіддя, також додав, що ОСОБА_22 зараз має щільну бороду);

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.07.2020 (а.п. 105-106, том 1) та довідкою до нього (а.п. 107, том 1), згідно якого потерпіла ОСОБА_7 впізнала на фото № 3 особу, який разом із сусідом ОСОБА_22 та іншими чоловіками вчиняли хуліганські дії;

-звітом про обстеження споруд та благоустрою території з відведення дощових стоків до каналізації житлового будинку АДРЕСА_3 від 30.06.2020, проведеного експертом ОСОБА_23 (а.п. 112-138, том 1), згідно якого експертом було обстежено поливну систему по червоній лінії будинку та система водовідведення в межах домоволодіння. На час огляду було виявлене наступне: конструкції водовідведення майже знищено і втратили свою функціональність; поливна система вдовж паркану домоволодіння АДРЕСА_3 знищена і потребує заміни. Для з`ясування збитків складено кошторис на роботи по влаштуванню поливної системи, яка складає 28 304 грн. 81 коп. Також для з`ясування збитків складено кошторис на роботи по влаштуванню системи водовідведення, яка складає 22 120 грн. 80 коп. Далі планується влаштування відкритих лотків з монолітного залізобетону для відведення опадів з ділянки дороги у межах домоволодіння. Довжина лотків включає в себе довжину бордюру та п`ять рядів лотків поперек дороги. Складено кошторис на роботи по влаштуванню відкритих лотків з монолітного залізобетону складає 60 513 грн. 06 коп.;

-клопотанням ОСОБА_24 від 24.11.2020 (а.п. 234-236, том 1), з файлом від 25.11.2020 року, яким слідчому спрямовано два диски з відеозаписами подій від 29.04.2020 та просила оглянути надані відеозаписи і залучити їх до кримінального провадження у якості речових доказів;

-відеозаписом «vid 02» та «vid 05», який міститься на диску № 1, доданого до клопотання (а.п. 234-236, том 1), на яких зафіксовані ообставини події та є аналогічними відеозаписам «vid02», «vid05-Обрезка 01» (а.п. 30, том 1);

-відеозаписом «vid 06», який міститься на диску № 2, доданого до клопотання (а.п. 234-236, том 1), на якому зафіксовано групу осіб, в тому числі обвинувачений ОСОБА_3 без зброї в руках та в іншому одязі, як зазначено на відеозапису «vid02», що міститься на DVD-R диску із серійним номером 1213 (а.п. 30, том 1), який сперечається з потерпілим ОСОБА_6 нецензурною лайкою, на задньому плані чути голос потерпілої ОСОБА_7 ;

-висновком судового експерта № 4283/20 від 11.12.2020 (а.п. 16-19, том 2), згідно якого ринкова вартість металевих дверей, пофарбованих в коричневий колір, розміром 238*93*6 см., на поверхні яких наявні 4 (чотири) пошкодження, які являються собою вм`ятини з відшарованим лакофарбовим покриттям, станом на 29.04.2020 1405 грн. 75 коп., розмір заподіяної матеріальної шкоди станом на 29.04.2020 року складає 2603 грн. 25 коп.;

-протоколом слідчого експерименту від 14.12.2020 (а.п. 20-21, том 2) з потерпілим ОСОБА_10 , з відеозаписом до нього (а.п. 22, том 2);

-протоколом слідчого експерименту від 14.12.20020 (а.п. 23-24, том 2) з потерпілим ОСОБА_9 , відеозаписом до нього (а.п. 25, том 2);

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.04.2021 (а.п. 185-187, том 2) та довідкою до нього (а.п. 187, том 1), згідно якого потерпіла ОСОБА_7 впізнала на фото № 4 особу, який разом із сусідом ОСОБА_22 та іншими чоловіками вчиняли хуліганські дії.

Також в судовому засіданні досліджені інші процесуальні рішення та матеріали кримінального провадженні:

-витяги з ЄРДР сформованими від 05.08.2020 (а.п. 1, том 1) та від 22.09.2021 (а.п. 2, том 1) з яких вбачається, що кримінальне провадження № 0000373 за заява ОСОБА_6 від 29.04.2021 зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 30.04.2020;

-доручення заступника начальника відділу поліції начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_25 від 30.04.2020 (а.п. 3, том 1), яким доручено проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000373 від 30.04.2020 слідчому ОСОБА_21 ;

-постанова заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_26 від 30.04.2020 (а.п. 5 том 1), якою призначено групу слідчих у кримінальному провадженні № 0000373 від 30.04.2020 у складі слідчих ОСОБА_21 (старший групи), ОСОБА_27 , ОСОБА_28 ;

-постанова першого заступника керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_29 від 06.05.2020 (а.п. 6 том 1), якою визначено прокурора у кримінальному провадженні № 0000373 від 30.04.2020 ОСОБА_30 ;

-письмові пояснення ОСОБА_6 (а.п. 12, том 1), в яких потерпілий повідомив про обставини вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, що з ним по сусідству в буд. АДРЕСА_2 мешкає сусід на ім`я ОСОБА_22 . З останнім в нього неодноразово були мовні конфлікти на побутовому ґрунті з приводу проїзду біля будинку через поглиблення дорожнього покриття та зрошувальної системи в клубмах. 29.04.2020 близько 11 години 00 хвилин потерпілий вийшов на вулицю з двору, щоб надати вказівки працівникам, що працювали у нього біля будинку. В цей час до нього підійшов сусід ОСОБА_22 та наніс йому один удар кулаком в обличчя зі словами «я тебе провчу», але не попав, оскільки він ухилився. Після чого, потерпілий забіг у двір зачинивши двері, щоб не створювати конфлікт. Потім у монітор камер відеоспостереження він побачив як сусід ОСОБА_22 та група людей, приблизно 5 чоловік, підійшли до воріт будинку, у ОСОБА_22 в руках предмет зовні схожий на автомат Калашнікова. У іншого чоловіка, що був поряд із ним в руці був предмет схожий на пістолет. ОСОБА_22 декілька разів вдарив предметом схожим на автомат по дверям. Його цивільна дружина ОСОБА_11 викликала поліцію. Даний конфлікт виник на побутовому ґрунті, оскільки ОСОБА_22 не подобається, що в у потерпілого працює поливна система біля будинку, поглиблення на дорозі, та що його донька ОСОБА_31 8 років грає на фортепіано. Також повідомив, що ОСОБА_22 разом із хлопцями, які з ним прийшли, поламали зрошувальну систему;

-клопотання слідчого ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_21 від 29.05.2020 (а.п. 47-50, том 1), погоджене з прокурором, про надання дозволу на проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , з метою відшукання та вилучення: знаряддя скоєння злочину вогнепальної зброї, боєприпасів, спеціальних засобів, інших речей, предметів, документів, обіг яких обмежено та/або заборонено, а також тих предметів, що містять відомості про коло осіб, причетних до вчинення кримінального правопорушення матеріальні носії інформації;

-ухвала слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_9 від 04.06.2020 (а.п. 51-53, том 1), якою відмовлено в задоволення клопотання слідчого про надання дозволу на проведення обшуку;

-постанова слідчого СВ Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області від 15.05.2020 (а.п. 66-67, том 1), якою призначено судову експертизу зброї та слідчим представлено на дослідження предмет, за загальними ознаками схожий на автомат, який опечатаний до спецпакетів № EXP0348194 та EXP0348195 через відносно великі габарити;

-супровідний лист (а.п. 68, том 1) щодо спрямування постанови слідчого та об`єкту дослідження до ІНФОРМАЦІЯ_10 для проведення судової експертизи зброї;

-повідомлення та супровідний лист ІНФОРМАЦІЯ_10 (а.п. 69-70, том 1), щодо виконання судової експертизи та спрямування висновку;

-довідка про витрати на проведення судової експертизи зброї від 20.05.2020 № 19/104-7/1/559 у кримінальному провадженні № 0000373 (а.п. 71, том 1), згідно якої витрати на проведення експертизи склали 980 грн. 70 коп.;

-постанова слідчого ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_21 від 15.06.2020 (а.п. 80-81, том 1), якою призначено судову трасологічну експертизу та слідчим представлено на дослідження електропневматичну рушницю та металеві двері;

-супровідний лист (а.п. 82, том 1) щодо спрямування постанови слідчого та об`єкту дослідження до ІНФОРМАЦІЯ_10 для проведення судової трасологічної зброї;

-повідомлення та супровідний лист ІНФОРМАЦІЯ_10 (а.п. 83-84, том 1), щодо виконання судової експертизи та спрямування висновку;

-довідка про витрати на проведення судової трасологічної експертизи від 24.06.2020 № 19/104-7/1/348 у кримінальному провадженні № 0000373 (а.п. 85, том 1), згідно якої витрати на проведення експертизи склали 4249 грн. 70 коп.;

-квитанція № 001372 від 02.07.2020 (а.п. 94, том 1) про отримання на зберігання до камери схову предмету, за загальними ознаками схожий на автомат електропневматичну рушницю, з магазином, протяжкою каналу ствола та первинним упакуванням, які знаходяться в опечатаному пластиковому синьою биркою № 7524887 прозорому поліетиленовому пакеті;

-розписка ОСОБА_6 від 02.07.2020 (а.п. 95, том 1) про отримання на відповідальне зберігання металевої вхідної двері;

-доручення слідчого ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_21 від 06.07.2020 (а.п. 96, том 1) оперативним підрозділам встановити та допитати осіб, які відображені на відеозаписі з місця події та свідків;

-супровідний лист від 17.07.2020 (а.п. 97, том 1), щодо спрямування слідчому матеріалів виконаного доручення;

-рапорт оперуповноваженого СКП Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_32 від 08.07.2020 (а.п. 98 том 1), згідно якого повідомлено, що встановлено двох осіб причетних до вищевказаного правопорушення, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_2 , який судячи з камер спостереження тримав в руках предмет схожий на автомат системи «Калашнікова»; ОСОБА_33 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , який також був присутній при вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення;

-клопотання потерпілого ОСОБА_6 від 24.09.2020 (а.п. 139-142, том 1) про внесення змін до фабули в ЄРДР щодо особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, перекваліфікації дій на ч. 4 ст. 296 КК України та внесення відомостей за ч. 1 ст. 129 КК України;

-супровідний лист та постанова слідчого ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_21 від 21.10.2020 (а.п. 143-145), якою відмовлено в задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_6 ;

-корінець ЖЕО та флешносій (а.п. 151-152, том 1), щодо спрямування слідчим СВ Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області звернення начальнику СВ Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області для його розгляду в порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян». Флеш носій без даних;

-доручення заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_34 від 23.05.2020 (а.п. 169, том 1), яким доручено проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000458 від 23.05.2020 за ч. 1 ст. 296 КК України слідчому ОСОБА_21 ;

-повідомлення заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_34 від 23.05.2020 (а.п. 169, том 1), адресоване прокурору про початок досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000458 від 23.05.2020 за ч. 1 ст. 296 КК України слідчому ОСОБА_21 ;

-протокол про прийняття заяви про вчинення кримінальним правопорушення від 07.05.2020 (а.п. 171 том 1), яким прийнято заяву представника потерпілої ОСОБА_24 ОСОБА_8 про вчинення кримінального правопорушення та заяву ОСОБА_24 від 07.05.2020 про вчинення злочину (а.п. 172-174) з викладом обставин вчиненого кримінального правопорушення та проханням внести відомості до ЄРДР;

-витяг з ІІПС « ІНФОРМАЦІЯ_12 » від 08.05.2020 (а.п. 178, том 1), згідно якого заяву ОСОБА_35 , який діє в інтересах ОСОБА_24 про вчинення кримінального правопорушення приєднано до матеріал кримінального провадження № 0000373;

-ухвала слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_9 від 19.05.2020 (а.п. 177, том 1), якою задоволено скаргу ОСОБА_24 та зобов`язано внести відомості до ЄРДР за заявою від 07.05.2020;

-ухвала слідчого судді ухвалу слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_9 від 19.05.2020 (а.п. 185, том 1), якою задоволено скаргу ОСОБА_24 та зобов`язано слідчого розглянути клопотання останньої від 10.06.2020;

-ухвала слідчого судді ухвалу слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_9 від 19.05.2020 (а.п. 187, том 1), якою задоволено скаргу ОСОБА_24 та зобов`язано слідчого розглянути клопотання останньої від 10.06.2020;

-постанова слідчого ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_21 від 21.10.2020 (а.п. 189-190, том 1), якою ОСОБА_24 залучено до кримінального провадження у якості потерпілої та представника малолітньої потерпілої ОСОБА_12 , 2012 року народження;

-постанова слідчого ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_21 від 17.07.2020 (а.п. 191-192, том. 1), згідно якої слідчим прийнято рішення про закриття кримінального провадження № 0000458 від 23.05.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України;

-письмове повідомлення слідчого ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_21 від 17.07.2020 (а.п. 193, том 2), яким ОСОБА_24 повідомлено про закриття кримінального провадження;

-ухвала слідчого судді ухвалу слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_9 від 21.09.2020 (а.п. 201, том 1), якою задоволено скаргу ОСОБА_24 та скасовано постанову слідчого ІНФОРМАЦІЯ_7 від 17.07.2020 про закриття кримінального провадження;

-копія клопотання ОСОБА_24 від 15.10.2020 (а.п. 202-203, том 1), подану прокурору щодо об`єднання матеріалів кримінального провадження № 0000373 та матеріалів кримінального провадження № 0000458;

-постанова прокурора ІНФОРМАЦІЯ_13 ОСОБА_30 від 19.10.2020 (а.п. 204-205, том 1), якою відмовлено в задоволення клопотання ОСОБА_24 від 15.10.2020;

-копія клопотання ОСОБА_24 від 15.10.2020 (а.п. 206-208, том 1), подану начальнику ІНФОРМАЦІЯ_7 щодо надання для ознайомлення матеріалів кримінальних проваджень № 0000373 та матеріалів кримінального провадження № 0000458, усунення порушень слідчим та надання вказівки звернутися до прокурора з метою об`єднання матеріалів кримінальних проваджень;

-лист слідчого ІНФОРМАЦІЯ_7 від 21.10.2020 (а.п. 210, том 1), яким повідомлено ОСОБА_24 про задоволення клопотання в частині ознайомлення матеріалів кримінальних проваджень № 0000373. Надати для ознайомлення матеріали кримінального № 0000373 немає можливості, оскільки вони перебувають в ІНФОРМАЦІЯ_14 . Також повідомлено, що в частині звернення до прокурора про об`єднання матеріалі кримінальних проваджень винесено постанову про часткову відмову в задоволенні клопотання;

-постанова слідчого ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_21 від 21.10.2020 (а.п. 211-212, том 1), якою задоволено клопотання ОСОБА_24 в частині ознайомлення матеріалів кримінальних проваджень № 0000373, в решті клопотання відмовлено;

-постанова прокурора Дніпровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_30 від 27.11.2020 (а.п. 213-214, том 1), якою матеріали кримінальних проваджень № 0000373 та кримінального провадження № 0000458 - об`єднано в одне кримінальне провадження, яке зареєстровано в ЄРДР за № 0000373;

-витяг з ЄРДР, сформований 01.12.2020 (а.п. 215-216, том 1), в якому зазначено відомості про об`єднання кримінальних проваджень № 0000373 та кримінального провадження № 0000458;

-супровідний лист ІНФОРМАЦІЯ_13 № 1 від 20.11.2020 (а.п. 237, том 1), згідно якого матеріали кримінального провадження № № 0000373 повернуто до ІНФОРМАЦІЯ_7 ;

-постанова слідчого ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_21 від 08.12.2020 (а.п. 12-13, том 2), якою у кримінальному провадженні призначено товарознавчу експертизу;

-супровідний лист (а.п. 14, том 2) щодо спрямування судовому експерту ОСОБА_36 постанови слідчого для проведення експертизи;

-звіт про фактичні затрати на проведення судової-товарознавчої експертизи № 4283/20 від 11.12.2020 (а.п. 15, том 2), згідно якого вартість судово-товарознавчої експертизи складає 320 грн. 00 коп.

-повідомлення про підозру від 16.12.2020 (а.п. 26-28, том 2), згідно якої ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України;

-рапорт слідчого ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_21 від 16.12.2020 (а.п. 29, том 2) з відеозаписом до нього (а.п. 31, том 2), яким повідомлено про здійснення виїзду за адресою: АДРЕСА_2 з метою повідомлення про підозру. Жінка яка представилась дружиною ОСОБА_3 ОСОБА_37 , яка повідомила, що проживає з ОСОБА_3 , однак його немає вдома, двері не відчинила;

-фіскальні чеки (а.п. 30, том 2) щодо спрямування повідомлення про підозру поштою;

-доручення слідчого ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_21 від 17.12.2020 та супровідний лист (а.п. 36-37, том 2), яким доручено оперативним працівникам встановити місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_3 ;

-постанова слідчого ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_21 від 14.12.2020 (а.п. 249-250, том 2), про визнання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 потерпілими у кримінальному провадженні;

-витяг з ІІПС « ІНФОРМАЦІЯ_12 » від 10.11.2020 (а.п. 39, том 2), з якого вбачається, що ОСОБА_3 перебуває у розшуку, як особа, що ухиляється від органів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 30002438 від 05.10.2019;

-матеріали виконання доручення слідчого (а.п. 40-44, том 2), згідно яких ОСОБА_3 за місцем мешкання відсутній тривалий час та місцезнаходження його не відомо;

-постанова слідчого ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_21 від 29.12.2020 (а.п. 45, том 2), якою кримінальне провадження зупинено, у зв`язку із розшуком підозрюваного ОСОБА_3 ;

-супровідний лист від 29.12.2020 та фіскальний чек (а.п. 47-48, том 2), щодо спрямування начальнику ІНФОРМАЦІЯ_4 постанови слідчого про оголошення розшуку ОСОБА_3 ;

-супровідний лист від 29.12.2020 (а.п. 49, том 2), щодо спрямування потерпілим ОСОБА_6 , ОСОБА_24 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 постанови слідчого про оголошення розшуку ОСОБА_3 ;

-витяг з ЄРДР від 29.12.2020 (а.п. 50-51, том 2), з внесення відомостей про зупинення кримінального провадження;

-ухвалу слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_9 від 30.12.2020 (а.п. 70-71, том 2), якою відмовлено в задоволення клопотання слідчого про надання дозволу на проведення обшуку;

-клопотання слідчого ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_21 від 29.12.2020 (а.п. 72-77, том 2) погоджене з прокурором, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 ;

-ухвала слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_9 від 30.12.2020 (а.п. 78-79, том 2), якою відмовлено в задоволення клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 ;

-доручення слідчого СВ Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області від 01.02.2021 та супровідний лист (а.п. 83, том 2), яким доручено оперативним працівникам встановити місцезнаходження підозрюваного, власника «Daewoo Lanos» державний номер НОМЕР_1 , особи яка ним користується, встановити їх зв`язок з підозрюваним ОСОБА_3 ;

-повідомлення про підозру від 16.12.2020 (а.п. 97-99, том 2), із розпискою підозрюваного ОСОБА_3 про його отримання особисто від 15.03.2021 о 12 годині 30 хвилин;

-постанова заступника керівника Дніпровської обласної прокуратури ОСОБА_19 від 26.02.2021 (а.п. 102-103, том 2), якою у зв`язку із неефективністю досудового розслідування слідчим СВ Самарського ВД ДВП ГУНП в Дніпропетровській області здійснення досудового розслідування доручено СВ Металургійного ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області;

-постанову прокурора групи прокурорів Дніпровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_38 від 01.03.2021 (а.п. 101, том 2), якою відновлено досудове розслідування у кримінальному провадженні;

-постанова заступника керівника Дніпровської обласної прокуратури ОСОБА_19 від 15.03.2021 (а.п. 110-111, том 2), якою визначено групу прокурорів у кримінальному провадженні у складі прокурорів ОСОБА_4 ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_20 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 ;

-витяг з ЄРДР від 15.03.2021 (а.п. 112-113, том 2) з внесеними коригуваннями до картки кримінального правопорушення та групи прокурорів;

-постанова прокурора групи прокурорів прокурора Західної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_20 від 15.03.2021 (а.п. 114-115, том 2), якою склад кримінального правопорушення у кримінальному провадженні № 0000373 перекваліфіковано з ч. 2 ст. 296 КК України на ч. 4 ст. 296 КК України;

-витяг з ЄРДР від 15.03.2021 (а.п. 116-117, том 2) з внесеними коригуваннями до картки кримінального правопорушення щодо кваліфікації кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 296 КК України;

-повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 15.03.2021 (а.п. 118-127, том 2), згідно якого прокурор групи прокурорів прокурор Західної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_20 15.03.2021 повідомив ОСОБА_3 про зміну раніше повідомленої підозри за ч. 4 ст. 296 КК України з вручення пам`ятки про процесуальні права та обов`язки обвиненого;

-клопотання прокурора групи прокурорів прокурора Західної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_20 від 15.03.2021 (а.п. 128-132, том 2), щодо обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою;

-постанова заступника керівника Дніпровської обласної прокуратури ОСОБА_19 від 18.03.2021 (а.п. 134-135, том 2), якою визначено (змінено) групу прокурорів у кримінальному провадженні у складі прокурорів ОСОБА_4 ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_20 , ОСОБА_50 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 ;

-постанова заступника керівника Дніпровської обласної прокуратури ОСОБА_19 від 19.03.2021 (а.п. 138-139, том 2), якою визначено (змінено) групу прокурорів у кримінальному провадженні у складі прокурорів ОСОБА_4 ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_20 , ОСОБА_50 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49

-постанова т.в.о. начальника СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_17 від 24.03.2021 (а.п. 140, том 2) про створення групи слідчих у кримінальному провадженні у складі слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_16 та слідчого СВ Металургійного ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_18 ;

-доручення т.в.о. начальника відділу СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_51 від 24.03.2021 (а.п. 143, том 2), згідно якого слідчому СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_16 доручено здійснення досудового розслідування;

-повідомлення слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_16 від 25.03.2021 (а.п. 144, том 2) до керівника ІНФОРМАЦІЯ_15 про початок досудового розслідування;

-клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_16 від 09.04.2021 (а.п. 212-216, том 2) до керівника ІНФОРМАЦІЯ_15 про продовження строків досудового розслідування у кримінальному провадження до трьох місяців, тобто до 19.05.2021 та micro-SD із відеозаписом вручення клопотання підозрюваного ОСОБА_3 (а.п. 217, том 2);

-постанова заступника керівника ІНФОРМАЦІЯ_15 ОСОБА_19 від 13.04.2021 (а.п. 228-232, том 2), про продовження строків досудового розслідування у кримінальному провадження до трьох місяців, тобто до 19.05.2021;

-клопотання слідчого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_16 від 07.05.2021 із супровідним листом до суду (а.п. 24-30, том 3), про продовження строків досудового розслідування до чотирьох місяців, тобто до 19.06.2021;

-ухвала слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_6 від 12.05.2021 (а.п. 31, том 3), якою продовжено строки досудового розслідування до чотирьох місяців, тобто до 19.06.2021;

-постанова прокурора групи прокурорів прокурора ІНФОРМАЦІЯ_16 ОСОБА_20 від 15.03.2021 (а.п. 39-45, том 2), якою з матеріалів кримінального провадженні № 0000373 виділено в окреме провадження матеріали досудового розслідування, які підтверджують причетність невстановлених осіб до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення, про що внести відомості до ЄРДР ;

-витяг з ЄРДР від 19.05.2021 (а.п. 46, том 3), щодо внесення відомостей за № 0000219 виділених в окреме провадження матеріалів досудового розслідування, які підтверджують причетність невстановлених осіб до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення, ;

-повідомлення слідчого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_16 від 04.06.2021 (а.п. 56, том 3) та фіскальні чеки щодо його направлення (а.п. 56-57, том 3), щодо виклику захисника ОСОБА_5 та підозрюваного ОСОБА_3 для участі в додатковому допиті підозрюваного та проведенні інших слідчих дій;

-рапорт слідчого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_16 від 07.06.2021 з додатками (а.п. 65-68, том 3), щодо вжитих слідчим заходів з метою виклику та проведення слідчих дій із підозрюваним ОСОБА_3 ,

-постанова слідчого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_16 від 07.06.2021 (а.п. 60-63, том 3) із супровідним листом (а.п. 59, том 3) про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні, у зв`язку із розшуком підозрюваного ОСОБА_3 ;

-доручення слідчого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_16 від 07.06.2021 з додатками (а.п. 73-75, том 3), співробітникам УКР ГУНП в Дніпропетровській області провести слідчі (розшукові) дії, а саме: оголосити в розшуку підозрюваного ОСОБА_3 ;

-копія документа (а.п. 76, том 3), що підтверджує перетин підозрюваним ОСОБА_52 державного кордону;

-рапорт старшого оперуповноваженого УКР ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_53 (а.п. 58, том 3), з якого вбачається, що в ході виконання доручення щодо розшуку ОСОБА_3 встановлено, що останній 03.06.2021 перетнув державний кордон України та нині перебуває у Туречинні;

-копія документу про розшук підозрюваного ОСОБА_3 (а.п. 64, том 3);

-відповідь ІНФОРМАЦІЯ_17 № 2/3739 від 16.06.2021 (а.п. 84, том 3), з якої вбачається, що ОСОБА_3 03.06.2021 перетнув державний кордон рейсом 5371 Запоріжжя-Анталія;

-лист з ІНФОРМАЦІЯ_18 з додатками про перетин державного кордону підозрюваним ОСОБА_3 (а.п. 86-87, том 3);

-клопотання прокурора групи прокурорів прокурора ІНФОРМАЦІЯ_16 ОСОБА_20 від 11.06.2021 (а.п. 88-93, том 2), щодо обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою;

-ухвала слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_19 від 15.06.2021 (а.п. 94-96, том 3), якою задоволено клопотання про обрання запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою та зобов`язано не пізніше сорока восьми годин після затримання підозрюваного доставити до місця кримінального провадження для розгляду клопотання слідчим суддею;

-постанова слідчого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_16 від 10.06.2021 (а.п. 98-101, том 3) із супровідним листом (а.п. 97, том 3) про оголошення підозрюваного ОСОБА_3 в міжнародний розшук;

-переклад на англійську мову повідомлення про зміну підозри від 15.03.2021 та ухвали слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_19 від 15.06.2021(а.п. 102- 115, том 3), а також квитанції щодо сплати послуг перекладу та супровідний лист;

-доручення слідчого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_16 від 22.06.2021 (а.п. 116-118, том 3) співробітникам УКР ГУНП в Дніпропетровській області провести слідчі (розшукові) дії щодо встановлення місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_3 ;

-запити слідчого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_16 від 10.06.2021, конверт, фіскальний чек (а.п. 129-122, 125, 126, том 3) до ІНФОРМАЦІЯ_20 щодо надання інформації про видачу підозрюваному закордонного паспорту, паспорту громадянина України, висновку про приналежність до громадянства;

-відповідь ІНФОРМАЦІЯ_20 № 1201.4.4-8450/12.2-21 від 03.08.2021 та конверт (а.п. 123-124, том 3), згідно якого ОСОБА_3 має паспорт громадянина України серія НОМЕР_2 , який він отримав у зв`язку з втратою паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого 01.11.1999 ІНФОРМАЦІЯ_21 . Перевіркою встановлено, що вищевказана особа станом на 24.08.1991 зазначена у запиті особа була зареєстрована з матір`ю у м. Дніпропетровську, відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України, ОСОБА_3 є громадянином України;

-відповідь ІНФОРМАЦІЯ_20 № 1201.4.2-8235/12.2-21 від 30.07.2021 та конверт (а.п. 127-128, том 3), згідно якого повідомлено, що згідно якого ОСОБА_3 має паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_4 , виданий 18.09.2017, діючий до 18.09.2027, орган видачі 1202, та паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_5 , виданий 26.12.2008, діючий до 26.12.208, орган видачі 1201 (значиться діючим);

-запит слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_16 від 09.07.2021 та фіскальні чеки (а.п. 129-130, том 3), до ІНФОРМАЦІЯ_19 ;

-запит слідчого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_16 від 09.07.2021 та фіскальні чеки (а.п. 131-133, том 3), до ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_22 » щодо трудових відносин з підозрюваним ОСОБА_3 ;

-відповідь ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_22 » № 25/08 від 25.08.2021 (а.п. 134-135, том 3), з якого вбачається, що станом на день відповіді ОСОБА_3 на даному підприємстві не працює, щодо іншої інформації відмовлено та рекомендовано надати ухвалу слідчого судді про тимчасовий доступ до речей та документів;

-копія підозри та матеріалів у кримінальному провадженні № 0002438 від 05.10.2019 (а.п. 130-174, том 3) відносно ОСОБА_3 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України;

-доручення слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_16 від 19.08.2021 та супровідний лист (а.п. 178-181, том 3), співробітникам УКР ГУНП в Дніпропетровській області провести слідчі (розшукові) дії щодо встановлення місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_3 ;

-рапорт старшого оперуповноваженого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_53 з додатками (а.п. 182-184, том 3), з якого вбачається, що в ході виконання доручення слідчого за адресою місця мешкання підозрюваний ОСОБА_3 відсутній та сусіди повідомили, що близько трьох місяців його та сім`ю не бачили;

-запити слідчого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_16 від 05.08.2021 (а.п. 185-186, том 3), до ІНФОРМАЦІЯ_19 ;

-запити слідчого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_16 від 09.07.2021 (а.п. 192 том 3), до ІНФОРМАЦІЯ_23 з приводу надання інформацію про відрахування до пенсійного фонду чи то отримання пенсійних виплат ОСОБА_3 ;

-відповідь ІНФОРМАЦІЯ_23 № 2800-050202-5/40424 від 18.08.2021 (а.п. 193-199, том 3), яким відмовлено в надані відповіді на запит та в межах компетенції повідомлено, що востаннє відомості відносно зазначеної у запиті особи, надходили від страхувальника ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_22 », код ЄДРПОУ НОМЕР_6 з 01.06.2016 по 31.03.2021;

-заява захисника ОСОБА_5 від 04.08.2021 (а.п. 201, том 3), згідно якої останній просить слідчого виконати ухвалу слідчого ІНФОРМАЦІЯ_19 від 02.08.2021 та скасувати державний і міжнародний розшук підозрюваного ОСОБА_3 ;

-вступна та резолютивна частина ухвали ІНФОРМАЦІЯ_19 від 02.08.2021 (а.п. 202, том 3), якою задоволено скаргу адвоката ОСОБА_5 та скасовано постанову слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_16 від 10.06.2021 про оголошення підозрюваного ОСОБА_3 в міжнародний розшук;

-відповідь слідчого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_16 від 05.08.2021 (а.п. 200, том 3), захиснику ОСОБА_5 з приводу того, що рішення по його заяві буде прийнято після отримання повного тексту ухвали ІНФОРМАЦІЯ_19 від 02.08.2021;

-клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_16 від 10.08.2021 з додатками, фіскальний (а.п. 203-205, том 3), щодо перенесення слухання справи за скаргою ОСОБА_3 , що розглядається слідчим суддею ІНФОРМАЦІЯ_6 ;

-постанова слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_16 від 31.08.2021 (а.п. 207-210, том 3) із супровідним листом (а.п. 206, том 3) про зупинення про оголошення підозрюваного ОСОБА_3 в державний та міжнародний розшук;

-відповідь ІНФОРМАЦІЯ_17 № 214952 від 05.08.2021 з конвертом (а.п. 211-212, том 3), з якої вбачається, що ОСОБА_3 03.06.2021 перетнув державний кордон рейсом 5371 Запоріжжя-Анталія;

-копія документа (а.п. 213, том 3), що підтверджує перетин підозрюваним ОСОБА_52 державного кордону;

-протокол про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, без ухвали слідчого судді або суду від 14.09.2021 (а.п. 214-216, том 3), відповідно до якого ОСОБА_3 затримано 14.09.2021;

-заява ОСОБА_3 про відмові від захисника за рахунок держави та відмови від надання відбитків пальців (а.п. 217-218, том 3)

-копія паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_3 (а.п. 219-220, том 3);

-пам`ятка про процесуальні права та обов`язки підозрюваного (а.п. 221-223, том 3), яка вручена під підпис підозрюваному ОСОБА_3 ;

-постанова слідчого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_16 від 14.09.2021 (а.п. 225-227, том 3) про відновлення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000373 за підозрою ОСОБА_3 , яке було зупинено 07.06.2021;

-ухвала слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_19 від 02.06.2021 (а.п. 233-234, том 3), якою задоволено клопотання прокурора про надання дозволу на затримання підозрюваного ОСОБА_3 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою;

-ухвала слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_19 від 15.06.2021 (а.п. 230-232, том 3), якою задоволено клопотання про обрання запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою та зобов`язано не пізніше сорока восьми годин після затримання підозрюваного доставити до місця кримінального провадження для розгляду клопотання слідчим суддею;

-клопотання прокурора групи прокурорів прокурора ІНФОРМАЦІЯ_24 від 01.09.2021 (а.п. 235-238, том 3) щодо надання на затримання підозрюваного ОСОБА_3 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою;

-ухвала слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_19 від 01.09.2021 (а.п. 239-241, том 3), якою задоволено клопотання прокурора про надання дозволу на затримання підозрюваного ОСОБА_3 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою;

-ухвала слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_19 від 15.09.2021 (а.п. 242-243, том 3), якою клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою залишено без розгляду;

-копія клопотання прокурора групи прокурорів прокурора ІНФОРМАЦІЯ_16 ОСОБА_20 від 11.06.2021 (а.п. 244-249, том 3) щодо обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою;

-вступна та резолютивна частина ухвалу слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_19 від 15.09.2021 (а.п. 250, том 3), якою задоволено клопотання прокурора та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 на строк з 14.09.2021 по 26.09.2021 включно із визначенням розміру застави у сумі 500 000 грн. 00 коп.;

-лист ІНФОРМАЦІЯ_25 від 16.09.2021 (а.п. 251, том 3), згідно якого начальника ДУ « ІНФОРМАЦІЯ_26 » повідомлено щодо зарахування на депозитний рахунок застави у сумі 500 000 грн. 00 коп.;

-постанова прокурора групи прокурорів прокурора ІНФОРМАЦІЯ_16 ОСОБА_20 від 20.09.2021 (а.п. 252-254, том 3), якою скасовано постанову слідчого від 21.10.2020 про визнання потерпілим (малолітнім потерпілим) ОСОБА_12 та визнання її законним представником ОСОБА_11

-постанова прокурора групи прокурорів прокурора ІНФОРМАЦІЯ_16 ОСОБА_20 від 20.09.2021 (а.п. 255-257, том 3), якою скасовано постанову слідчого від 14.12.2020 про визнання потерпілим ОСОБА_54 ;

-постанова прокурора групи прокурорів прокурора ІНФОРМАЦІЯ_16 ОСОБА_20 від 20.09.2021 (а.п. 258-260, том 3), якою скасовано постанову слідчого від 14.12.2020 про визнання потерпілим ОСОБА_9 ;

-актовий запис про смерть № 1358 від 10.07.2021 (а.п. 261-263, том 3), згідно якого ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_27 ;

-актовий запис про смерть № 1045 від 21.05.2021 (а.п. 264-266, том 3), згідно якого ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_28 ;

-лист заступника начальника СУ ГУНП в Дніпровській області ОСОБА_55 від 16.09.2021 (а.п. 267, том 3), до заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_56 з проханням доручити досудове розслідування у кримінальному провадженні СУ ГУНП в Дніпропетровській області;

-постанова заступника керівника Дніпровської обласної прокуратури ОСОБА_19 від 21.09.2021 із супровідним листом (а.п. 269-272, том 3), якою у зв`язку із неефективністю досудового розслідування слідчим СВ ВП № 2 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області здійснення досудового розслідування доручено слідчому управлінню ГУНП в Дніпропетровській області;

-постанова заступника керівника Дніпровської обласної прокуратури ОСОБА_19 від 21.09.2021 (а.п. 273-275, том 3), якою визначено (змінено) групу прокурорів у кримінальному провадженні у складі прокурорів ОСОБА_20 , ОСОБА_4 , ОСОБА_40 , ОСОБА_44 , ОСОБА_57 , ОСОБА_42 , ОСОБА_58 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_49 , ОСОБА_59 ;

-доручення начальника відділу СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_51 від 22.09.2021 (а.п. 143, том 3), згідно якого слідчому СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_16 доручено здійснення досудового розслідування;

-повідомлення слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_16 від 22.09.2021 (а.п. 277, том 3), до керівника ІНФОРМАЦІЯ_15 про початок досудового розслідування;

-характеризуючи матеріали на ОСОБА_3 (а.п. 278-290, том 3);

-повідомлення про надання доступу до матеріалів досудового розслідування, та завершення досудового розслідування від 22.09.2021 (а.п. 300, том 3), вказане повідомлення підписано захисником ОСОБА_5 та ОСОБА_3 24.09.2021;

-заява підозрюваного ОСОБА_3 від 24.09.2021 (а.п. 301, том 3), про відмову від захисника ОСОБА_60 та ОСОБА_61 та повідомлення, що інтереси буде представляти адвокат ОСОБА_5 ;

-заява підозрюваного ОСОБА_3 та захисника ОСОБА_5 (а.п. 302, том 3), про те, що сторона захисту володіє речовими доказами, матеріалами, які згідно ч. 6 ст. 290 КПК України необхідно надавати для ознайомлення стороні обвинувачення;

-протокол про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 24.09.2021 (а.п. 303-304, том 3), згідно якого підозрюваний ОСОБА_3 ознайомився з матеріалами кримінального провадження 28.09.2021 о 17 годині 30 хвилин;

-відомості з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.п. 1-59, том 14), надані ІНФОРМАЦІЯ_29 ;

-постанова заступника керівника Дніпровської обласної прокуратури ОСОБА_19 від 26.02.2021 (а.п. 12-13, том 73), якою визначено (змінено) групу прокурорів у кримінальному провадженні у складі прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_42 , ОСОБА_38 , ОСОБА_43 , ОСОБА_41 ОСОБА_40 , ОСОБА_44 , ОСОБА_39 ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_62 , ОСОБА_20 , ОСОБА_63 , ОСОБА_48 , ОСОБА_64

- висновок №2022/03/14 комплексного судово-експертного дослідження моральної шкоди потерпілого ОСОБА_6 від 14.03.2022 року (а.п. 64-113, т. 9);

- висновок №2022/03/06 комплексного судово-експертного дослідження моральної шкоди потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 від 06.04.2022 року (а.п. 125-176, т. 9);

- висновок №2022/03/13 комплексного судово-експертного дослідження моральної шкоди потерпілої ОСОБА_11 від 13.03.2022 року (а.п. 200-225, т. 9);

- висновок №2022/04/05 комплексного судово-експертного дослідження моральної шкоди потерпілої ОСОБА_12 від 05.04.2022 року (а.п. 13-52, т. 10);

- висновок №2024/03/10 ( повторний і додатковий) комплексного судово-експертного дослідження моральної шкоди потерпілого ОСОБА_6 від 10.03.2024 року (а.п. 51-109, т. 12);

- висновок №2024/03/04 ( повторний і додатковий) комплексного судово-експертного дослідження моральної шкоди потерпілої ОСОБА_7 від 04.03.2024 року (а.п. 113-162, т. 12);

- висновок №2024/03/15 ( повторний і додатковий)комплексного судово-експертного дослідження моральної шкоди потерпілої ОСОБА_12 від 15.03.2024 року (а.п. 166-204, т. 12);

- висновок №2024/03/14 ( повторний і додатковий) комплексного судово-експертного дослідження моральної шкоди потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 від 14.03.2024 року (а.п. 211-258, т. 12).

Враховуючи наведені докази, які були судом досліджені та оцінені в сукупності, суд визнає недоведеним наявність ознак в діях ОСОБА_3 складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України з огляду на наступне.

Так, безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за статтею 296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.

Об`єктивна сторона злочину посягання на громадський порядок, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.

Особлива зухвалість - це грубе порушення громадського порядку, поєднане із завданням потерпілій особі побоїв чи іншим насильством, що спричинило тілесні ушкодження, чи знущанням над потерпілим, знищенням або пошкодженням майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації, руху транспорту тощо.

Винятковий цинізм - це демонстративна зневага щодо норм моральності, наприклад, груба непристойність, публічне оголення, знущання над немічними особами та ін. (Детальніше про ці поняття див. п. 5 ППВСУ «Про судову практику у справах про хуліганство» від 22.12.2006 р. №10).

Суб`єктивна сторона хуліганства характеризується умисною виною і мотивами явної неповаги до суспільства.

Суб`єктивна сторона злочину прямий умисел і мотиви явної неповаги до суспільства. Винний усвідомлює, що своїми діями грубо порушує громадський порядок, виражаючи тим самим явну неповагу до суспільства, і бажає цього.

Згідно з п. 1, 3, 4, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 22.12.2006 «Про судову практику у справах про хуліганство» при вирішенні питання про відмежування кримінально караного хуліганства від дрібного слід виходити з того, що відповідно до ст. 296 КК хуліганство - це умисне грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.

У свою чергу, Верховний Суд у складі Касаційного кримінального суду від 06.02.2025 р. у справі №761/22668/19 (провадження №51-3228км24) зауважив наступне:

«Безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за ст. 296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також морально-етичних засад, звичаїв, традицій та інших поза юридичних чинників і полягають у дотриманні усталених правил співжиття.

Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.Таке посягання, як правило, здійснюється в людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

За зовнішніми ознаками хуліганство певним чином схоже на ряд інших злочинів, зокрема на ті з них, що посягають на здоров`я, честь і гідність людини, її майно. Критеріями розмежування цих діянь є, насамперед, об`єкт посягання, що визначає правову природу та суспільну небезпечність кожного з них, і мотив як ознака суб`єктивної сторони злочину.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо. Винятковим цинізмом у контексті ст. 296 КК України визнаються дії, що демонструють брутальну зневагу до загальноприйнятих норм моралі, зокрема прояви безсоромності чи грубої непристойності, публічне оголення, знущання з хворих, дітей, людей похилого віку, осіб, що знаходяться в безпорадному стані.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.

Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Зазначені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, у тому числі спроба їх припинити, стає приводом для подальшого насильства.

З урахуванням зазначеного дії, що супроводжувалися погрозами вбивства, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень,обумовлені особистими неприязними стосунками, підлягають кваліфікації за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи.Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувалися особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Такимчином, для юридичної оцінки діяння за ст. 296 КК України обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.

За відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації цих дій як хуліганства.

Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, у кожному конкретному випадку визначається виходячи із часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними».

Така правова позиція щодо кримінально-правової оцінки діяння, кваліфікованого судом за ст. 296 КК України, міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 р. у справі №288/1158/16-к та постановах Верховного Суду 30.01.2025 р. у справі №369/7807/21 (провадження №51-7504км23), від 31.01.2024 р. у справі №727/10599/21 (провадження №51-7634 км 23),від03.10.2023 р. у справі №756/5198/20 (провадження №51-3980км22).

Так, відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 р., за відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам по собі факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства.

Верховний Суд у постанові від 03.10.2023 р. у справі №756/5198/20 (провадження №51-3980км22), дійшов висновку, що сам по собі факт вчинення протиправних дій у громадському місці не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства (ст. 296 КК). Пошкодження майна шляхом підпалу приміщення магазину за попередньою змовою групою осіб, яке хоча й мало місце в громадському місці, однак свідчить про посягання саме на чуже майно, а не на порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та підлягає кваліфікації за ст. 194 КК України.

Вказана практика Великої Палати Верховного Суду залишається сталою і відступів від неї не було.

Крім того, Верховний Суд у п. 33 постанови від 05.07.2022 р. у справі №206/5773/20 також відзначив, що хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені вище об`єкти захисту. Особливість мотиву хуліганства (явна неповага до суспільства) полягає у причинній зумовленості. Спонукання вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони здебільшого позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), протиставити себе іншим чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і установлених у суспільстві правил поведінки.

Системний аналіз положень ст. 296 КК України, вказаної практики Верховного Суду, Постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 22.12.2006 р. «Про судову практику у справах про хуліганство», виходячи з правової природи правовідносин та родового об`єкту кримінальних правопорушень проти громадського порядку та моральності, дає підстави вважати,що для надання правильної правової оцінки діянням особи в кожному випадку необхідно з`ясовувати чи посягнула ця особа саме на правоохоронювані цінності, задля збереження яких підтримується громадський порядок, чи були ці діяння безсумнівно хуліганськими, як для обвинуваченого, так і для оточуючих, чи мало діяння характер грубого порушення громадського порядку.

Також необхідно звертати увагу і на обставини події, зокрема, обстановку, місце та час, кількість присутніх при цьому інших осіб, поведінку обвинуваченого та потерпілого і стосунків, що склалися між ними.

Таким чином, для юридичної оцінки діяння за статтею 296 КК обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.

За відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства.

Відповідно до фактичних обставин справи, встановлених на підставі безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, зокрема, відеозаписів, показань обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_24 , та свідків, між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 виник конфлікт через те, що будучи сусідами, в них постійно виникали побутові спори з приводу гучної музики та лаю собак. Так потерпілий ОСОБА_7 вказав, що він не мав неприязні стосунки з ОСОБА_3 , лише зробив зауваження щодо того, що собаки вили та гучно лаяли на подвір`ї сусіда та щоб він прибрав їх до іншого місця, а не під вікнами його будинку. Щодо поливної системи зазначив, що вона відповідає санітарним нормам, так як дорога повинна бути вологою. Так, в свою чергу ОСОБА_65 зазначив, що дійсно, він має собак, які лаяли, однак потерпілий також має собаку овчарку, яка лає. Але він пішов назустріч прохання сусіда та збудував вольєр для собак на іншому кінці подвір`я. Окрім того, ОСОБА_3 вказав, що потерпілий навмисно гучно вмикав музику, та повертав колонку до його будинку, в той час, як вдома у ОСОБА_3 знаходилась маленька дитина, та це впливало на її фізичний стан. Також зазначив, що камери відеоспостереження потерпілого направлені на його подвір`я, що порушує приватнясть особистого життя його та його родини.

Допитана судом свідок ОСОБА_13 безпосередньо в судовому засіданні, приведена до присяги та попереджена про кримінальну відповідальність повідомила суду, що у квітні 2020 року вона працювала нянею в сім`ї ОСОБА_66 . Взагалі вона працювала у цій сім`ї з грудня місяця 2020 року. З потерпілим не знайома, з його дружиною розмовляла, коли була у дворі на прогулянці з дитиною, щоб музику, яка грала у їх дворі, вимкнули або колонки відвернули в бік свого двору. У той день вона як завжди прийшла доглядати за дитиною приблизно о 08.30 години, музика почала гучно. Приблизно об 11.00 годині, вона була у дворі на прогулянці з дитиною, коли у двір зайшов ОСОБА_65 та сказав зайти до будинку бо до двору наближається потерпілий з погрозою, що буде стріляти, зброї вона не бачила, та подальші події конфлікту також не бачила, так як знаходилася з дитиною в будинку.

Обстановка й обставини подій, динаміка їх розвитку й об`єктивні ознаки поведінки ОСОБА_3 свідчать про те, що вона була зумовлена особистою неприязню до потерпілого ОСОБА_7 , яка виникла через їхні побутові питання, як сусідів, а не бажанням протиставити себе суспільству і продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки, що підтверджується показами свідка ОСОБА_13 ..

Допитаний судом свідок ОСОБА_67 безпосередньо в судовому засіданні, приведений до присяги та попереджений про кримінальну відповідальність повідомив суду, що у кінці квітня 2020 року він був на АДРЕСА_5 . Знаходився за вказаною адресою по роботі приблизно пів години, згодом пішов на кінцеву зупинку транспорту. На вулиці на відстані 20-30 метрів він побачив потерпілого ОСОБА_6 , який стояв біля високого паркану. Відбувалась словесна перепалка між обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_6 .. Потім потерпілий ОСОБА_6 зник, ОСОБА_68 почав рухатися йому на зустріч, але вибігла жінка з двору і почала кричати. Жінка швидко рухалася в сторону обвинуваченого. Потім вибіг потерпілий, який в руці тримав пістолет. Потім, зі сторони свідка, йшли 3 чи 4 рибалки, які почали заспокоювати потерпілого, зброї у рибалок не було. Пострілів не чув, плач дитини також не чув. Приїхала поліція, він бачив ОСОБА_68 , який з`явився з собакою з іншої сторони, віддав їм зброю та надав пояснення поліції, рибалки також надавали пояснення поліції. З ОСОБА_69 він знайомий 3-5 років, ніяких стосунків з ним не має, іноді бачить його у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_30 ». Потім слідчий йому повідомив, що потерпілий написав на нього заяву про наданя неправдивих свідчень, що він розцінює як тиск на нього як на свідка.

Підтвердження того, що потерпілий ОСОБА_6 після спілкування з обвинуваченим ОСОБА_3 зник, а потім вибіг та в руці тримав пістолет, також відсутнє на наданих відеофайлах, як і відсутній момент повернення потерпілої ОСОБА_24 до свого двору.

Щодо подій 29.04.2020 року, потерпілим ОСОБА_6 18.05.2020 року надано диски з відеозаписом «vid05-Обрезка 01», який міститься на DVD-R диску із серійним номером 1213 та відеозаписом «vid02», який міститься на DVD-R диску із серійним номером 1213 (а.п. 30, том 1) Зазначені диски постановою слідчого від 18.05.2020 визнано зазначені матеріальні об`єкти документами у кримінальному провадженні від 18.05.2020 (а.п. 31 том 1). Також за клопотанням потерпілої ОСОБА_24 24.11.2020 року надано диски (а.п. 234-236, том 1), з файлом від 25.11.2020 року, яким слідчому спрямовано два диски з відеозаписами подій від 29.04.2020 та просила оглянути надані відеозаписи і залучити їх до кримінального провадження у якості речових доказів. Відеозаписом « ОСОБА_70 » та «vid 05», який міститься на диску № 1, доданого до клопотання зафіксовані ообставини події та є аналогічними відеозаписам «vid02», «vid05-Обрезка 01» (а.п. 30, том 1). Відеозаписом «vid 06», який міститься на диску № 2, доданого до клопотання зафіксовано групу осіб, в тому числі обвинувачений ОСОБА_3 без зброї в руках та в іншому одязі, як зазначено на відеозапису «vid02», що міститься на DVD-R диску із серійним номером 1213 (а.п. 30, том 1), який сперечається з потерпілим ОСОБА_6 нецензурною лайкою, на задньому плані чути голос потерпілої ОСОБА_7 .. Зазначені події різняться між собою, та з наданих доказів неможливо встановити характер дій обвинуваченого, їх тривалість та послідовність, дату та час дій пошкодження належного потерпілому майна. Також слід зазначити, що на відеозаписах «vid 02» та «vid 05»,«vid02», «vid05-Обрезка 01» відсутній звук. Тобто надані потерпілим відеодокази позбавляють суд можливості відтворити місце події, характер дій обвинуваченого, їх тривалість та послідовність, у тому числі і дій по пошкодженню належного потерпілому майна та присутності малолітньої ОСОБА_12 під час вказаних подій.

Так, DVD-R дискне є сам по собі інформацією (електронним документом), а є тільки матеріальним носієм інформації.

При цьому матеріальний носій інформації - лише спосіб збереження інформації, який має значення тільки коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія.

Таким чином,DVD-R диск(т. 1 а.с. 30) як матеріальний носій не слід ототожнювати з відеозаписами, а тому визнання його документом, що використовується як доказ у кримінальному провадження не тягне за собою автоматичного визнання доказами електронних файлів, що на ньому знаходяться.

Зокрема, у вказаній постанові (т. 1, а.с. 31) окрім назви електронних файлів «vid02» та « ІНФОРМАЦІЯ_31 »взагалі не зазначено їх жодних характеристик, в тому числі часу відеозаписів, написів на зображенні відеозаписів тощо.

Крім того, опис таких характеристик, так само як інформація про кількість та назви електронних файлів на DVD-R диск(т. 1 а.с. 30), відсутні і в клопотанні ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 28).

Таким чином, електронні файли «vid02» та « ІНФОРМАЦІЯ_31 », в порушення вимог ст. 98-100 КПК України, не було визнано доказами у цьому кримінальному провадженні.

Також, DVD-R диск, конверт в якому він знаходиться(т. 1 а.с. 30) не підписаний особами, що здійснювали огляд електронних файлів, що нібито знаходилися на такому. Зокрема, відсутні підписи слідчого та ОСОБА_6 ..

Відповідно до ст. 105 КПК України, додатками до протоколу, окрім іншого можуть бути: аудіо-, відеозапис процесуальної дії; фототаблиці, схеми, зліпки, носії комп`ютерної інформації та інші матеріали, які пояснюють зміст протоколу. Додатки до протоколів повинні бути належним чином виготовлені, упаковані з метою надійного збереження, а також засвідчені підписами слідчого, прокурора, спеціаліста, інших осіб, які брали участь у виготовленні та/або вилученні таких додатків.

Однак,до протоколу огляду відеозаписів (т. 1 а.с. 32-36), як і до будь-якого іншого протоколу, не долучено жодних відеозаписів, інших електронних файлів.

При цьому розпакування паперового конверту, в якому знаходився DVD-R диск, відбувався лише в присутності самого слідчогота ОСОБА_6 , який є потерпілим у вказаному кримінальному провадженні.

Жодних понятих, свідків для проведення процедури розпакування паперового конверту, та взагалі огляду електронних файлів на диску (т. 1 а.с. 30)слідчим залучено не було.

Фактично «огляд» диску було зведено до допиту ОСОБА_6 , а не реальної фіксації змісту електронних файлів з наступним визнанням їх доказами, чого у цій справі згодом так і не відбулося та вказані електронні файли «vid02» та « ІНФОРМАЦІЯ_31 » не були визнані доказами у порядку встановленому КПК України.

При цьому усі надані потерпілим ОСОБА_6 відеозаписи зняті фрагментами з перервами, а не цілком, тобто мають неприродні паузи між собою і за своїм характером є непослідовними. Крім того, на всіх вказаних відеозаписах відсутні написи щодо дати та часу відеозйомки. Також на всіх відеозаписах відсутній звук, що, зокрема, унеможливлює точне співвідношення відеозаписів з різних камер відеоспостереження один з одним для перевірки, що вони охоплюють один і той самий час. В результаті вказані відеозаписи демонструють лише короткі вибіркові фрагменти інкримінованих подій без звуку.

Щодо малолітньої потерпілої ОСОБА_12 слід зазначити, що з наданих ОСОБА_6 відеозаписів вбачається, що малолітня потерпіла ОСОБА_12 не бачила інкримінованих подій та жодним чином на них не реагувала, а лише гралася та займалася своїми справами, які не пов`язані з діями ОСОБА_3 .. При розгляді клопотання потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_11 про визнання малолітньої ОСОБА_12 потерпілою, потерпіла ОСОБА_11 пояснила, що малолітня ОСОБА_12 почала робити якісь дії виключно після того, як сама ОСОБА_11 криком наказала їй ховатися. На наданому відеозапису вбачається, що дії дитини не відповідали тій обстановці, яка була на наданому відеозаписі. З наданих показань ОСОБА_11 , рух малолітньої ОСОБА_12 почався тільки після її вказівки, чого з відео неможливо побачити, враховуючи відсутність на ньому звуку.

Також, слід зауважити, що малолітня ОСОБА_12 не допитувалася, ані під час досудового розслідування, ані безпосередньо під час судового розгляду, у зв`язку з чим стверджувати, що саме бачила або чула малолітня ОСОБА_12 замість неї самої є неприпустимим. Зокрема, під час розгляду справи сама потерпіла ОСОБА_11 заявляла, що вона проти допиту її доньки в залі судового засідання.

Відповідно надані відеодокази є нарізкою, які були досліджені в порядку ст. 359 КПК України та як було зазначено потерпілим, що інші відеоматеріали відсутні.

Клопотання щодо проведення експертизи, залучення спеціаліста, заяви про підробку відеозаписів, сторонами суду не заявлялися.

Щодо наданих потерпілими комплексних судово-експертних досліджень моральної шкоди потерпілих та мололітньої потерпілої ОСОБА_12 , слід зазначити, що відповідно до ч. 5 ст. 128 Кримінального процесуального кодексу України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Як вбачається зі змісту зазначених комплексних судово-експертних досліджень моральної шкоди потерпілих, висновки, що складені у 2022 році, та висновки, що складені у 2024 році, фактично є ідентичними за своїм змістом.

Так, перелік питань у висновках від 2022 року та висновках від 2024 року є ідентичним, їх зміст фактично скопійовано слово у слово.

Таким чином, у висновках від 2024 року жодних нових питань перед експертом ОСОБА_71 не ставилося та нових матеріалів і документів експерту для дослідження також не надавалося.

Так само у висновках від 2022 року та висновках від 2024 року застосовуються ідентичні методи проведення психологічної експертизи та ідентичні нормативно-правові акти, а також використано ідентичну літературу.

В порушення п. 3 ч. 1 ст. 102 КПК України, у висновках від 2024 року не зазначено всіх осіб, хто був присутній при проведенні експертизи; не вказано опис отриманих експертом матеріалів та які матеріали були використані експертом. Так, не зазначено матеріали якого саме кримінального провадження були використані ОСОБА_71 (у описі відсутні його номер, дата відкриття провадження тощо), якого самого цивільного позову та якої саме позовної заяви з додатками (у описі відсутні предмет, підстави, ким та до кого подано цивільний позов та позовну заяву).

Не зазначено також і який саме стимульний матеріал використовувався ОСОБА_72 .. Залишається незрозумілим, які саме заява, договір на проведення експертного дослідження та паспорт були досліджені, кому належить такі документи, навіщо їх взагалі необхідно було досліджувати. Також у висновку не зазначено конкретних рішень ЄСПЛ та судової практики в України.

Також, в порушення п. 7 ч. 1 ст. 102 КПК України та п. 4.14. Інструкції №53/5, у висновку відсутні обґрунтовані відповіді на кожне поставлене питання, зокрема у заключній частині висновку немає обґрунтованих відповідей на поставлені у вступній частині висновку питання.

Отже, чіткі та конкретні відповіді на вказані питання у вступній частині Висновків відсутні, так само як і не зазначено причин неможливості їх вирішення.

Також, згідно з п. 6.9. НМР №53/5, для проведення дослідження орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), надає експерту можливість психологічного обстеження підекспертної особи та матеріали справи.

Для проведення психологічної експертизи (з огляду на вік підекспертної особи та виходячи з питань, поставлених перед експертом) експерту необхідно надати: медичну документацію, особову справу, шкільні характеристики і характеристики з місця роботи, свідчення співучнів, педагогів, колег, друзів, знайомих, родичів та інших людей, з якими підекспертна особа близько спілкувалася. У свідченнях рідних та близьких повинні бути відображені особливості її розвитку та поведінки, умов життя, оточення, притаманні їй схильності, захоплення, інтереси. За наявності також надаються щоденники, листи, зразки творчості підекспертної особи.

Відповідно до п. 6.10. НМР №53/5, органу (особі), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), особливу увагу слід приділити свідченням або відомостям про особливості поведінки підекспертної особи у проблемних ситуаціях (конфлікти, покарання, втрати тощо) та свідченням про особливості її емоційного стану в певних обставинах (безпосередньо у момент подій, у час, що передував подіям, а також після їх завершення).

Однак, у висновкахвід 2024 року та матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які відомості, що ОСОБА_73 отримував вищевказані документи для аналізу.

У зв`язку з цим у вказаних висновках, та взагалі в матеріалах цього кримінального провадження відсутні свідчення або відомості про особливості поведінки досліджуваної особи у проблемних ситуаціях (конфлікти, покарання, втрати тощо), а також свідчення про особливості емоційного стану такої особи в певних обставинах (безпосередньо у момент подій, у час, що передував подіям, а також після їх завершення).

Таким чином, оскільки ОСОБА_71 не було виконано вимог Науково-методичних рекомендацій №53/5, а саме висновки від 2024 року складені без урахування індивідуально-психологічних особливостей та інших якостей особи (в тому числі проявів поведінки у проблемних ситуаціях), то такий висновок не є об`єктивним, допустимим та належним доказом завдання Відповідачем моральної шкоди особі.

Так, з огляду на положення ЦПК України та постанови Пленуму ВСУ №8 від 30.05.1997 р. «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах»

Додаткова судова експертиза призначається у випадку неповноти або неясності висновку експерта, а повторна - лише у разі обґрунтованих сумнівів у правильності висновку експерта та порушень у її проведенні

Також додаткова експертиза може бути доручена судом тому самому, або ж іншому експерту, а повторна експертиза доручається іншому експерту ніж той, що робив попередню.

Таким чином, законодавством містить принципову різницю між додатковою та повторною експертизою.

Однак, як в першому, так і в другому випадку, для початку саме суд повинен дати оцінку висновку експерта з точки зору достатності цього виду доказу, а також його зв`язок та відповідність з іншими доказами у справі, зокрема за клопотаннями учасників справи.

Проте зазначені висновки є одночасно, і повторними, і додатковими, що суперечить зазначеним вимогам законодавства.

Водночас, замовлення та виготовлення зазначеного висновку відбулося без попередньої оцінки судом висновку первісної експертизи.

Таким чином, у потерпілих не було підстав на власний розсуд проводити повторну експертизу, до того ж доручати її проведення тому ж самому експерту, що виконував первинну експертизу, на час проведення якої він взагалі не мав статусу атестованого експерта.

Щодо пошкодження поливної системи у будинку потерпілого слід зазначити наступне. Станом на дату інкримінованих подій, а саме 29.04.2020 р., власниками домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 були виключно ОСОБА_14 та малолітня ОСОБА_15 , що було зазначено потерпілим в судовому засіданні. Тобто на дату інкримінованих подій ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та малолітня ОСОБА_12 були лише користувачами вказаного домоволодіння.

Так, вказаний звіт від 30.06.2020 р. за своєю суттю є лише оглядом, що зазначено у самому звіті (т. 1, а.с. 114 «замовником огляду є…», «огляд проводився…», т. 1 а.с. 115 «на час огляду…»).

Далі, вказаний звіт містить роз`яснення суми, яка застосовується стороною обвинувачення як обґрунтування матеріальної шкоди у розмірі 110938 грн. 67 коп. внаслідок пошкодження однієї водяної труби системи поливу та одного форсунку (розприскувача) (т. 1 а.с. 115):

«…Для з`ясування збитків складено кошторис на роботи по влаштуванню поливної системи. Сума цього кошторису складає 28З04 гривень 81 копiйка. (Двадцять вісім тисяч триста чотири гривни вісімдесят одну копійки).

Також для з`ясування збитків складено кошторис на роботи по влаштуванню системи водовідведення. Сума цього кошторису складає 22120 гривен 80 копiйок. (Двадцять дві тисячі сто двадцять гривен вісімдесят копійок).

Далі планується влаштування відкритих лоткiв з монолітного залізобетону для відведення опадів з ділянки дороги у межах домоволодіння. Довжина відкритих лоткiв включає в себе довжину вдовж бордюру та п`ять рядів лоткiв поперек дороги.

Складено кошторис на роботи по влаштуванню відкритих лоткiв з монолітного залізобетону для відведення опадів. Сума цього кошторису складає 60513 гривен 06 копiйок. (Шістдесят тисяч п`ятсот тринадцять гривен шість копiйок).»

Таким чином, 82633 грн. 86 коп. нібито завданої матеріальної шкоди жодним чином не стосується пошкодження системи поливу та одного форсунку (розприскувача). У вказаному звіті взагалі не міститься конкретного переліку пошкоджень та не міститься жодних згадок про форсунок (розприскувач).

Сума у розмірі 60513 грн. 06 коп. стосується тільки запланованих робіт, а не вже виконаних, а жодні відомості про пошкодження відкритих лоткiв з монолітного залізобетону у звіті взагалі відсутні.

Більше того, вказаний звіт не містить відомостей щодо причин пошкодження поливної системи та системи водовідведення, способи та знаряддя, що могли бути використані для завдання таких пошкоджень, дату завдання пошкоджень тощо. У зв`язку з цим такий звіт не встановлює причинно-наслідковий зв`язок між діями невідомих осіб та наявними пошкодженнями.

Також слід зазначити те, що огляд, відповідно до звіту, було проведено лише 30.06.2020 р., в той час як нібито подія правопорушення відбулася 29.04.2020 р., тобто більше ніж за два місця до проведення огляду. Отже, відповідні пошкодження могли відбутися в будь-який час протягом вказаного періоду, а не лише 29.04.2020 р..

Наявні у звіті фотознімки дороги взагалі жодним чином не прокоментовані, не пронумеровані, а посилання на будь-які фотознімки у тексті звіту відсутні, у зв`язку з чим такі не заслуговують жодної уваги, оскільки з них не зрозуміло, що саме хотів показати виконавець звіту.

До того ж, відповідно до відомостей реєстру атестованих судових експертів (веб-сайт: ІНФОРМАЦІЯ_32 жодні відомості про виконавця вказаного звіту, ОСОБА_23 відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 КПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

Положеннями ст. 102 КПК України встановлено, що у висновку експерта повинно бути зазначено:

1) коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта) та на якій підставі була проведена експертиза;

2) місце і час проведення експертизи;

3) хто був присутній при проведенні експертизи;

4) перелік питань, що були поставлені експертові;

5) опис отриманих експертом матеріалів та які матеріали були використані експертом;

6) докладний опис проведених досліджень, у тому числі методи, застосовані у дослідженні, отримані результати та їх експертна оцінка;

7) обґрунтовані відповіді на кожне поставлене питання.

Зазначеним нормам КПК України кореспондують і положення статей 102, 106 ЦПК України.

Підпунктом 5.1. розд. IІ Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08.10.1998 р. (далі Наказ №53/5) встановлено, що основними завданнями будівельно-технічної експертизи, зокрема, є:

?визначення, перевірка обсягів і вартості виконаних будівельних робіт та складеної первинної звітної документації з будівництва та їх відповідність проектно-кошторисній документації, вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва;

?визначення групи капітальності, категорії складності, ступеня вогнестійкості будівель і споруд та ступеня будівельної готовності незавершених будівництвом об`єктів;

?визначення технічного стану будівель, споруд та інженерних мереж, причин пошкоджень та руйнувань об`єктів та їх елементів;

?визначення вартості будівельних робіт, пов`язаних з переобладнанням, усуненням наслідків залиття, пожежі, стихійного лиха, механічного впливу тощо.

В той же час, звіт від 30.06.2020 р. не містить жодних відомостей ані з переліку, наведеного в ст. 102 КПК України, ані з перелікузазначеного вп.п. 5.1. розд. IІ Наказу №53/5, та не є висновком експерта в розумінні чинного законодавства України.

Згідно з ч. 2 ст. 102 КПК України, у висновку експерта обов`язково повинно бути зазначено, що його попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Відповідно до абз. 14 п. 4.14 розд. IV Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 р. №53/5 (в редакції на час складення вказаного звіту), у вступній частині висновку експерта зазначаються, зокрема, попередження (обізнаність) експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за статтею 384 Кримінального кодексу України або за відмову від надання висновку за статтею 385 Кримінального кодексу України.

Однак в порушення імперативної вимоги, передбаченої ч. 2 ст. 102 КПК України, у вказаному звіті відсутня інформація про попередження (обізнаність) експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за статтею 384 Кримінального кодексу України або за відмову від надання висновку за статтею 385 Кримінального кодексу України.

Таким чином, вказана майнова шкода не підлягає стягненню на користь ОСОБА_6 оскільки він не є та не був на дату інкримінованих подій власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , а сама майнова шкода обґрунтовується недопустимими доказами, у зв`язку з чим позовну вимогу про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 майнової шкоди необхідно залишити без задоволення.

Щодо наявних у матеріалах справи доказів, а саме проведення слідчих експериментів із працівниками ОСОБА_9 та ОСОБА_10 слід зазначити наступне. Стороною захисту заявлено клопотання щодо визнання недопустимими доказами протоколів слідчих експериментів від 14.12.20020 (а.п. 20-21, том 2) з ОСОБА_10 , відеозаписом до нього (а.п. 22, том 2) та від 14.12.20020 (а.п. 23-24, том 2) з ОСОБА_9 , відеозаписом до нього (а.п. 25, том 2), у зв`язку із тим, що вони мають ознаки допиту та вищевказані особи приймали участі у слідчій дії як потерпілі, тоді як постанови щодо їх визнання потерпілими скасовано.

Надаючи оцінку вищевказаним доказам щодо їх допустимості чи недопустимості, суд звертає увагу на те, що зазначені особи ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , оскільки їх допит безпосередньо судом є неможливим внаслідок того, що такі свідки померли.

Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу.

Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 13.03.2025 р. у справі №192/857/19 (провадження №51-4113 км 24) зазначив наступне:

«Так, однією із загальних засад кримінального провадження є безпосередність дослідження показань, речей і документів (п. 16 ч. 1 ст. 7 КПК України).

Суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом. Сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом (ст. 23 КПК України).

Недотримання засади безпосередності призводить до порушення інших засад кримінального провадження, тобто вона виступає необхідним елементом процесуальної форми судового розгляду, недотримання її судом, виходячи зі змісту статей 23 та 86 КПК України, означає, що докази, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані допустимими та враховані під час постановлення судового рішення судом, крім випадків, передбачених КПК України.

Безпосередність у дослідженні судом показань вбачається в тому, що він у ході судового розгляду особисто сприймає відомості щодо обставин кримінального провадження, які відомі обвинуваченому, потерпілому, свідкам, експерту та мають значення для цього кримінального провадження.

Деталізація засад безпосередності, за змістом КПК України, передбачає, імперативну заборону використання судом показань особи без їх безпосереднього сприйняття судом (слідчим суддею). Так, ч. 4 ст. 95 КПК України встановлено, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Тобто кримінальним процесуальним законодавством України передбачено, що суд може обґрунтовувати свої висновки показаннями свідка чи потерпілого, яких безпосередньо не допитував під час судового засідання, лише в разі коли вказані особи були допитані слідчим суддею в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 225 КПК України.

Принцип безпосередності дослідження доказів спрямований передусім на забезпечення права сторін на перехресний допит особи, яка дає показання, що дає стороні можливість з`ясувати всі обставини, які вона вважає важливими для вирішення справи, уточнити показання свідка та поставити під сумнів ті чи інші повідомлення особи або її репутацію. Це право забезпечується стороні захисту також п. «d» ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо якого Європейський суд з прав людини зазначав, що, до того як визнати особу винуватою, усі докази проти неї мають зазвичай бути представлені в її присутності під час публічного розгляду з метою надати можливість для спростування. Винятки із цього принципу є можливими, але не можуть порушувати права захисту, які, як правило, вимагають, щоб обвинуваченому було надано адекватну та відповідну можливість викликати й допитати свідка проти нього або коли свідок надає показання, або на наступних етапах провадження.

Правило недопустимості позасудових свідчень визначене законодавцем для забезпечення низки фундаментальних прав особи в контексті права на справедливий судовий розгляд, передбачений, зокрема, ст. 6 згаданої вище Конвенції, про це йшлося в низці рішень Європейського суду з прав людини, наприклад, від 06 жовтня 2015 року у справі «Карпюк та інші проти України», від 19 листопада 2008 року у справі «Колесник проти України», від 12 грудня 2008 року у справі «Луценко проти України» та інших.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції за наслідками дослідження доказів, серед яких показання ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 , свідків, і письмових документів дійшов висновку про недоведеність того, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченою, тому ухвалив стосовно неї виправдувальний вирок… Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, щоОСОБА_9 є важливим і фактично ключовим свідком у цьому кримінальному провадженні, однак забезпечити її явку до суду для допиту не виявилося можливим, оскільки, як пояснили свідки, остання також померла.

Суд апеляційної інстанції, переглянувши це рішення за касаційною скаргою прокурора, повторно дослідив ті ж докази, зокрема допитав обвинувачену ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , дослідив показання померлого потерпілого, надані в суді першої інстанції, А ТАКОЖ ВІДОМОСТІ, ЩО ЗАФІКСОВАНІ В ПРОТОКОЛІ СЛІДЧОГО ЕКСПЕРИМЕНТУ ЗА УЧАСТЮ ОСТАННЬОГО, та інші письмові докази. Разом з тим апеляційний суд, на відміну від суду першої інстанції, визнав допустимими показання свідка ОСОБА_9 , надані слідчому під час досудового розслідування, обґрунтувавши можливість використання цих показань тим, що свідок померла. Пославшись на позасудові показання свідка ОСОБА_9 , які є несприятливими для ОСОБА_7 , оцінивши ці відомості відповідно до ст. 94 КПК України, апеляційний суд з урахуванням цих показань скасував вирок місцевого суду й ухвалив новий вирок, яким визнав ОСОБА_7 винуватою у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Отже, апеляційний суд урахував показання допитаного слідчим ключового свідка, що мало вагоме значення для підтвердження винуватості ОСОБА_7 і суттєво вплинуло на ухвалення обвинувального вироку, тоді як обґрунтовування винуватості особи показаннями, отриманими в указаний спосіб, є порушенням вимог кримінального процесуального закону. Оскільки дослідження апеляційним судом зазначеного доказу шляхом безпосереднього сприйняття під час судового засідання на виконання вимог п. 4 ст. 95 КПК України виключалося у зв`язку зі смертю свідка, а порядок їх отримання не відповідав установленому ст. 225 КПК України, тому цей суд необґрунтовано визнав показання свідка ОСОБА_9 , зафіксовані в зазначеному протоколі, допустимим доказом, про що правильно зазначив захисник у касаційній скарзі.

Таким чином, апеляційний суд, безпідставно визнавши допустимим доказом позасудові показання свідка та обґрунтувавши ними доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне й обґрунтоване рішення, тому вирок апеляційного суду не відповідає положенням статей 370, 420 КПК України».

Слід зауважити, що вказана практика Верховного Суду є усталеною, оскількище у постанові від 13.05.2021 р. у справі №725/2125/20 Верховний Суд зазначив наступне: «…з огляду на приписи кримінального процесуального закону та враховуючи принцип безпосередності дослідження доказів, місцевий суд, обґрунтовуючи свої висновки, позбавлений можливості використовувати протоколи допиту свідків як джерело доказів.…».

Аналогічно у постанові від 19.11.2019 р. у справі №750/5745/15-к Верховний Суд зазначив таке: «…на відміну від позасудових показань, які прямо визнаються недопустимими доказами (друге речення ч. 4 ст. 95 КПК), Кодекс не містить положення, яке вирішує питання допустимості показань свідка, допитаного в суді в тій же справі, але під час минулого розгляду…».

Також у постанові від 22.11.2018 р. у справі №414/875/17 Верховний Суд зазначив: «…національним законодавством закріплено обов`язок суду досліджувати докази безпосередньо, а тому кримінальний процесуальний закон містить заборону обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них….».

Отже, друге речення ч. 4 ст. 95 КПК України говорить про те, що позасудові показання,зокрема викладені у протоколі проведення слідчого експерименту, які не були підтверджені в судовому засіданні, прямо визнаються недопустимими, що передбачено також й усталеною практикою Верховного Суду, зокрема постановою від 13.03.2025 р. у справі №192/857/19 (провадження №51-4113 км 24).

У свою чергу, згідно з наявними в матеріалах кримінального провадження актовими записами про смерть ОСОБА_10 (т. 3 а.с. 261-263) та ОСОБА_9 (т. 3 а.с. 264-266) підтверджується смерть останніх, а тому допитати їх безпосередньо, зокрема для перевірки відомостей зазначених у вказаних протоколах проведення слідчого експерименту, є неможливим.

Таким чином, недопустимим суд вважає наступні докази:

- DVD-R диск (т. 1 а.п. 30);

- два DVD-R диска (а.п. 234-236, том 1)

- протокол огляду відеозаписів від 18.05.2020 р. (т. 1 а.п. 32-36);

-звіт про обстеження споруд та території з відведення дощових стоків до каналізації житлового будинку АДРЕСА_3 від 30.06.2020 р. (т. 1, а.п. 112-138);

-протоколів слідчих експериментів від 14.12.20020 (а.п. 20-21, том 2) з ОСОБА_10 , відеозаписом до нього (а.п. 22, том 2)

- протокол від 14.12.20020 (а.п. 23-24, том 2) з ОСОБА_9 , відеозаписом до нього (а.п. 25, том 2).

- висновок №2024/03/10 ( повторний і додатковий) комплексного судово-експертного дослідження моральної шкоди потерпілого ОСОБА_6 від 10.03.2024 року (а.п. 51-109, т. 12);

- висновок №2024/03/04 ( повторний і додатковий) комплексного судово-експертного дослідження моральної шкоди потерпілої ОСОБА_7 від 04.03.2024 року (а.п. 113-162, т. 12);

- висновок №2024/03/15 ( повторний і додатковий)комплексного судово-експертного дослідження моральної шкоди потерпілої ОСОБА_12 від 15.03.2024 року (а.п. 166-204, т. 12);

- висновок №2024/03/14 ( повторний і додатковий) комплексного судово-експертного дослідження моральної шкоди потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 від 14.03.2024 року (а.п. 211-258, т. 12).

Оцінюючи, чи було все відповідне провадження в цілому справедливим, слід взяти до уваги якість існуючих доказів і, зокрема, те, чи породжують обставини, за яких вони були здобуті, які-небудь сумніви щодо їхньої достовірності й точності (п. 48 рішення в справі «Луценко проти України» від 18.12.2008 року N 30663/04).

Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок і який оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Згідно ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, отриманих незаконним шляхом (недопустимих доказах), а також на припущеннях.

За змістом ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

У відповідності до ч. 1ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Згідно з ч. 2 ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

При цьому системний аналіз ст. 89 КПК України дозволяє дійти висновку, що законодавець ознаки недопустимості доказів поділяє на очевидні та неочевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду. Очевидно недопустимими є ті докази, про недопустимість яких прямо вказується в КПК України. Це означає, що очевидно недопустимим є доказ, будь-яке порушення процедури отримання якого згідно положень КПК України є безумовною підставою визнання його недопустимим.

Існують також умовно недопустимі докази, допустимість чи недопустимість яких визначається судом у кожному конкретному випадку в залежності від встановлених обставин кримінального провадження. Саме тому, процесуальну конструкцію «очевидна недопустимість доказу», слід розглядати крізь призму положень інституту доказового права у його нерозривному зв`язку з кримінально процесуальними правовідносинами.

Аналогічна позиція викладена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі №223-1446/0/4-12 від 05 жовтня 2012 року «Про деякі питання порядку здійснення судового розгляду в судовому провадженні у першій інстанції відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», де зазначено, що відомості, матеріали та інші фактичні дані, отримані органом досудового розслідування в непередбаченому процесуальним законом порядку чи з його порушенням, є очевидно недопустимими, а це відповідно до ч. 2 ст. 89 КПК України тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Зазначене правило застосовується і щодо доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ст. 87 КПК України) за умови підтвердження сторонами кримінального провадження їх очевидної недопустимості. В іншому випадку суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення (п.8).

Правила оцінки доказів, особливо вимога дотримуватися передбаченого законом порядку при отриманні доказів, мають за мету запобігання неправомірному втручанню держави та заохочення доброчесної поведінки правоохоронних органів (постанова Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 601/1143/16).

У контексті такого елементу допустимості доказів як належний процесуальний порядок отримання доказів, суд додатково звертає увагу, що метою встановлення та дотримання такого порядку є насамперед (1) унеможливлення істотного порушення прав і свобод людини в ході збирання (отримання) доказів та (2) забезпечення достовірності отриманих фактичних даних.

У зв`язку із цим, при наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли такі порушення: (1) прямо та істотно порушують права і свободи людини; чи (2) зумовлюють сумніви у достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути.

Із врахуванням зазначеного саме різні критерії визнання доказів недопустимими, які наведені вище, обумовлюють диференційований порядок вирішення питання щодо їх недопустимості:(1) під час будь-якого судового розгляду у разі встановлення очевидної недопустимості доказу (ч. 4 ст. 87, ч. 2 ст. 89 КПК України) - у випадках, коли: 1) такі докази, отримані внаслідок істотного та очевидного порушення прав та свобод людини і 2) їх недопустимість обумовлена такими обставинами, які у будь-якому випадку не можуть бути усунуті в ході подальшого судового розгляду; (2) у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті (частина 1статті 89 КПК) - якщо при отриманні доказів допущено процесуальні порушення, які: 1) тягнуть інші порушення прав людини та потребують оцінки на підставі всієї сукупності доказів; 2) зумовлюють сумніви у достовірності здобутих відомостей та суд має вирішити питання щодо можливості усунення вказаного сумніву на підставі сукупності інших зібраних допустимих доказів. У разі, якщо б була можливість визнати доказ недопустимим лише на підставі формального порушення порядку його отримання без співставлення його з іншими доказами, не було б необхідності передбачати в КПК вирішення цього питання саме у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті.

При вирішенні питання щодо допустимості похідних доказів, суд має встановити не лише те, що первісний доказ отриманий з істотним порушенням фундаментальних прав і свобод людини і використовувався в процедурах, які призвели до отримання похідного доказу, а також те, що похідний доказ здобутий саме завдяки тій інформації, яка міститься в первісному доказі, що визнаний недопустимим на підставі частин 1-3статті 87 КПК. Визнання недопустимими первісних доказів за іншими правилами допустимості, передбаченими КПК, саме по собі не дає підстав для визнання недопустимими похідних доказів на підставі частини 1статті 87 КПК /правова позиція, викладена Верховним Судом у постановах від 08.10.2019 у справі № 639/8329/14-к та від 12.11.2019 у справі № 236/863/17/.

При визнанні того чи іншого доказу недопустимим, суд має зазначати конкретну норму процесуального закону, порушення якої, з урахуванням наслідків такого порушення та можливістю (неможливістю) їх усунення, дає підстави дійти висновку щодо недопустимості того чи іншого доказу (постанова Верховного Суду від 25.09.2018 у справі № 210/4412/15-к). Щодо існування інших (умовних) підстав для визнання доказів недопустимими, судам необхідно у кожному конкретному кримінальному провадженні з`ясувати, до яких наслідків порушення вимог кримінального процесуального закону призвели і чи є ці наслідки незворотними (тобто такими, що не можуть бути усунені під час судового розгляду). Якщо мова йде про визнання доказів, отриманих під час слідчих (розшукових) дій, недопустимими, це здебільшого стосується наявності сумнівів у достовірності відомостей, отриманих в результаті їх проведення (постанова Верховного Суду від 05.08.2020 у справі № 334/5670/18).

Так, стороною захисту подано скарги на постанови заступника керівника Дніпровської обласної прокуратури ОСОБА_19 про доручення здійснення досудового розслідування у кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування від 26.02.2021 та 21.09.2021 та вимогою щодо їх скасування, як такі, що постановлені без належного обґрунтування та як наслідок недопустимості всіх зібраних після їх постановлення доказі.

З аналогічних підстав, сторона захисту наполягає на скасуванні постанов заступника керівника ІНФОРМАЦІЯ_15 ОСОБА_19 від 15.03.2021, 18.03.2021, 19.03.2021 та 21.09.2021, якими визначалася та змінювалася група прокурорів у кримінальному провадженні.

Надаючи оцінку доводам сторони захисту, слід зазначити, що відповідно до ч. 5 ст. 36 КПК України (в редакції станом на день прийняття процесуальних рішень) Генеральний прокурор, керівник обласної прокуратури, їх перші заступники та заступники своєю вмотивованою постановою мають право доручити здійснення досудового розслідування будь-якого кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування, у тому числі слідчому підрозділу вищого рівня в межах одного органу, у разі неефективного досудового розслідування. Забороняється доручати здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, іншому органу досудового розслідування.

В своїй постанові від 16.01.2023 у справі № 369/13131/18 Верховний Суд зазначив, що при розгляді питання щодо безпідставної передачі кримінального провадження іншому органу, здійснення досудового розслідування неуповноваженими особами, що в кінцевому рахунку мало призвести до визнання усіх доказів у кримінальному провадженні недопустимими слід керуватися висновком, викладеним у постанові ІНФОРМАЦІЯ_33 від 31 серпня 2022 року у справі № 756/10060/17.

Зокрема, у вказаній справі Велика Палата зазначила, що відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Послідовність викладення в диспозиції правової норми наведених вище завдань дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів кримінального судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, - захисту особи, суспільства та держави від злочинних посягань, охорони прав і свобод людини, забезпечення оперативного й ефективного розкриття кримінальних правопорушень і справедливого судового розгляду.

Невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного й обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.

В основі встановлених кримінальним процесуальним законом правил допустимості доказів лежить концепція, відповідно до якої в центрі уваги суду повинні знаходитися права людини і виправданість втручання в них держави незалежно від того, яка саме посадова особа обмежує права.

На користь відповідного висновку свідчить зміст ст. 87 КПК України, якою визначено критерії недопустимості засобів доказування у зв`язку з недотриманням законного порядку їх одержання. Згідно з частиною першою цієї статті недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, одержаній унаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Частинами другою і третьою цієї статті передбачено безальтернативний обов`язок суду констатувати істотне порушення прав людини і основоположних свобод і визнати недопустимими засоби доказування, отримані: в результаті процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, здійснених без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози його застосування; з порушенням права особи на захист; з показань чи пояснень, відібраних із порушенням права особи відмовитися від давання показань і не відповідати на запитання, або без повідомлення про таке право; з порушенням права на перехресний допит; з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування та прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; в результаті обшуку житла чи іншого володіння особи, якщо до проведення даної слідчої дії не було допущено адвоката.

З наведеного слідує, що імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини - заборони катування й нелюдського поводження (ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ч. 1 ст. 28 Конституції України), прав підозрюваного, обвинуваченого на захист, у тому числі професійну правничу допомогу (п. «с» ч. 3 ст. 6 Конвенції, ст. 59 Конституції України), на участь у допиті свідків (п. «d» ч. 3 ст. 6 Конвенції), права людини на повагу до свого приватного життя, недоторканність житла (ст. 8 Конвенції), на відмову давати показання щодо себе, членів своєї сім`ї та близьких родичів (ч. 1 ст. 63 Конституції України).

Відтак у кожному з вищезазначених випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України.

З огляду на зазначене суд, вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.

З урахуванням наведеного, суд звертає увагу, що під час судового розгляду сторона захисту не навела конкретних та переконливих аргументів, стосовного того, яким чином передача цього кримінального провадження для подальшого здійснення досудового розслідування до СВ ВП № 2 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області та СУ ГУНП в Дніпропетровській області, зокрема в порівнянні з тим становищем, в якому вона перебувала, якщо б його розслідувало СВ Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області.

Хоча наведені в постановах заступника керівника Дніпровської обласної прокуратури ОСОБА_19 про доручення здійснення досудового розслідування у кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування від 26.02.2021 та 21.09.2021 мотиви сформульовані лише в загальній формі, що можна вважати їх недоліком, але оцінюючи ці процесуальні документи в контексті кримінального провадження в цілому, суд погоджується, що воно було достатньо складним, потребувало залучення відповідних фахівців і ресурсів для забезпечення ефективного, повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування,

У зв`язку із чим, суд не може вважати вищезазначені постанови явно безпідставними, а відтак наведені обставини не свідчать про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону і прав підозрюваного.

При цьому, суд звертає увагу і на наявність в матеріалах кримінального провадження листа заступника начальника СУ ГУНП в Дніпровській області ОСОБА_55 від 16.09.2021 (а.п. 267, том 3), до заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_56 з проханням доручити досудове розслідування у кримінальному провадженні СУ ГУНП в Дніпропетровській області.

Окремо слід зазначити, що відомості про кримінальне провадження внесені до ЄРДР 30.04.2020 і до моменту його передачі 26.02.2021 іншому органу досудового розслідування, воно майже рік перебувало в СВ Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області. Тоді як, після передачі його до іншого органу досудового розслідування протягом дев`яти місяців було проведено ряд слідчих розшукових дій та зібрано докази із направленням кримінального провадження, з яких приблизно чотири місяці досудове розслідування було зупинено, у зв`язку із розшуком обвинуваченого. Вищевказане, на думку суду, свідчить про ефективність прийнятих процесуальних рішень з метою виконання завдань кримінально-процесуального законодавства передбаченого ст. 2 КПК України та відсутністю підстав для їх скасування.

Невмотивованими суд вважає посилання захисника щодо неправильного зазначення назви органу досудового розслідування в постанові заступника керівника Дніпровської обласної прокуратури ОСОБА_19 від 26.02.2021 та знову ж таки недопустимості усіх зібраних доказів, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_5 було реорганізовано з одночасним утворенням ІНФОРМАЦІЯ_5 . Тому, на думку суду неправильне зазначення в постанові від 26.02.2021 назву органу досудового розслідування є нічим іншим як технічною опискою, про що свідчить запис № 10 а.п. 50 том 14 відомостей з Єдиного реєстру досудових розслідувань в якому орган досудового розслідування зазначений: « ІНФОРМАЦІЯ_34 ». В підтвердження цьому факту є також листи ІНФОРМАЦІЯ_4 від 03.08.2022 (а.п. 110, том 6), від 03.11.2022 (а.п. 180, том 6), Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області (а.п. 112, том 6).

Поза увагою суду не може залишитися і той факт, що в період часу з 26.02.2020 (перша зміна органу досудового розслідування) по 21.09.2021 (друга зміна органу досудового розслідування), всі слідчі (розшукові) дії та прийняті процесуальні рішення були здійснені слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_16 або процесуальнимм керівниками, що визначалися відповідними постановами заступника керівника ІНФОРМАЦІЯ_15 ОСОБА_19 .

Поміж іншого, частиною 1 ст. 37 КПК України прокурор, який здійснюватиме повноваження у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів.

Частиною 2 ст. 37 КПК України прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення. Здійснення повноважень прокурора в цьому самому кримінальному провадженні іншим прокурором можливе лише у випадках, передбачених частинами четвертою та п`ятою статті 36, частиною третьою статті 313, частиною другою статті 341 цього Кодексу та частиною третьою цієї статті.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 110 КПК України процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що постанови заступника керівника ІНФОРМАЦІЯ_15 ОСОБА_19 від 15.03.2021, 18.03.2021, 19.03.2021 та 21.09.2021 прийняті ним в межах повноважень, не суперечать кримінальному процесуальному кодексу та жодним чином не звузили, чи то іншим негативним шляхом вплину на реалізацію основоположних права підозрюваного, в даному кримінальному проваджені.

Щодо ухвалення заступником керівника ІНФОРМАЦІЯ_15 ОСОБА_19 постанови про доручення здійснення досудового розслідування у кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування від 26.02.2021 під час дії постанови слідчого ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_21 від 29.12.2020 (а.п. 45, том 2), якою кримінальне провадження зупинено, у зв`язку із розшуком підозрюваного ОСОБА_3 , суд звертає увагу на наступне.

Відповідно ч. 5 ст. 280 КПК України після зупинення досудового розслідування проведення слідчих (розшукових) дій не допускається, крім тих, які спрямовані на встановлення місцезнаходження підозрюваного.

Згідно положень ч. 1 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Тому, в аспекті положень ч. 1 ст. 223 та ч. 5 ст. 280 КПК України постанова від 26.02.2021 не є слідчою (розшуковою) дією, та вданому випадку жодним чином не впливає на допустимість доказів чи то перебігу строків досудового розслідування.

Суд вважає частково прийнятними доводи сторони обвинувачення щодо відсутності паперової постанови про призначення у кримінального провадження слідчого ОСОБА_18 від 15.03.2021, хоча така інформація міститься у відомостях з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.п. 50, том 14), надані ІНФОРМАЦІЯ_29 .

Натомість, відсутність в матеріалах кримінального провадження вказаної постанови, на думку суду, не впливає на допустимість інших зібраних у кримінальному провадженні доказів.

В судовому засіданні досліджено постанову т.в.о. начальника СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_17 від 24.03.2021 (а.п. 140, том 2), про створення групи слідчих у кримінальному провадженні у складі слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_16 та слідчого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_18 ..

Суд звертає увагу, що згідно матеріалів кримінального провадження в період часу з 15.03.2021 по 24.03.2021 (а.п. 110-140, том 2) слідчим ОСОБА_18 не проводилася жодна слідча (розшукова) дія та не приймалося жодне процесуальне рішення та не зібрано жодного доказу, тому у суду немає жодної підстави визнавати той чи інший доказ недопустимим.

Слід також зауважити, що зі сторони обвинувачення збирати докази мають право прокурор, слідчий (дізнавач), які діють згідно статей 36, 40, 401 КПК України, а також співробітник оперативного підрозділу в порядку ст. 41 КПК України за дорученням слідчого або прокурора

Зі змісту ч. 1 ст. 278 КПК України вбачається, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Частиною 1 ст. 279 КПК України передбачено, що у випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені статтею 278 цього Кодексу. Якщо повідомлення про підозру здійснив прокурор, повідомити про нову підозру або змінити раніше повідомлену підозру має право виключно прокурор.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 15.03.2021 (а.п. 118-127, том 2), здійснено особисто прокурором групи прокурорів прокурор Західної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_20 який діяв в межах повноважень і на підставі постанови заступника керівника Дніпровської обласної прокуратури ОСОБА_19 від 15.03.2021 (а.п. 110-111, том 2). Крім того, всі інші процесуальні рішення та дії в період часу з 15.03.2021 по 24.03.2021 ухвалені прокурором групи прокурорів прокурор Західної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_20 .

Щодо внесення відомостей до ЄРДР про вручення зміни раніше повідомленої підозри від 15.03.2021, саме слідчим ОСОБА_18 , суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту 3 глави 1 розділу І Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого Наказом Генерального прокурора від 30.06.2020 № 298, реєстр це електронна інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, захисту, оброблення, обліку, пошуку, узагальнення даних, зазначених у пункті 1 глави 1 розділу I цього Положення, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до Реєстру, з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства та законодавства, яким урегульовано питання захисту персональних даних та доступу до інформації з обмеженим доступом.

В той самий час, згідно пунктом 6 глави 2 розділу І Положення службові особи органу Національної поліції, органу безпеки, органу Державного бюро розслідувань, органу Бюро економічної безпеки України, Головного підрозділу детективів, підрозділу детективів, відділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України (далі - Національне бюро), уповноважені в межах компетенції, передбаченої КПК України, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень (далі слідчий) є Реєстраторами.

Суд вважає вірними доводи сторони захисту, про те що внесення відомостей до ЄРДР про вручення зміни раніше повідомленої підозри від 15.03.2021, слідчим ОСОБА_18 16.03.2021 дійсно вчинена з порушенням термінів встановлених пунктом 1 глави 2 розділу ІІ Положення. Натомість такі дії здійснені слідчим, як Реєстратором та не є слідчою чи то процесуальною дією або рішенням, тому порушення строків внесення відомостей до ЄРДР не впливає на допустимість доказів у кримінальному провадженні.

Суд наголошує на тому, що реєстр є лише електронною базою даних, відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, а не доказом у кримінальному провадженні.

Вказані висновки суду узгоджуються з правовими позиціям ІНФОРМАЦІЯ_35 , що викладені в постановах від 09.09.2020 № № 761/28347/15-к та від 11.07.2024 у справі 757/21858/22.

При цьому, на думку суду, не може мати наслідок недопустимості доказів відсутність паперової постанови про призначення прокурорів (а.с. 50, п. 22, том 14, реєстратор ОСОБА_74 від 03.06.2021), оскільки в матеріалах кримінального провадження є паперова постанова постанову заступника керівника Дніпровської обласної прокуратури ОСОБА_19 від 19.03.2021 (а.п. 138-139, том 2), якою визначено (змінено) групу прокурорів у кримінальному провадженні у складі прокурорів ОСОБА_4 ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_20 , ОСОБА_50 , ОСОБА_48 , ОСОБА_75 .

Крім того, вирішуючи це питання в контексті цієї справи, суд звертає увагу на висновки Верховного Суду, що викладені в постанові від 01.11.2022 у справі № 344/2995/15-к про те, що не будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання його недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи.

Якщо доказ визнається недопустимим з посиланням на ч. 1 ст. 87 КПК України, суд має зазначити, наслідком порушення якого саме фундаментального права або свободи стало отримання цього доказу та хто саме зазнав такого порушення. Обґрунтовуючи наявність такого порушення, суд має послатися на конкретні норми Конституції та/або міжнародних договорів, якими гарантуються ці права і свободи, і за потреби на практику відповідних органів, уповноважених тлумачити ці норми, і має обґрунтувати, чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб зумовити визнання доказу недопустимим. За наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли вони: прямо та істотно порушують права і свободи людини; та/або надають підстави для сумнівів у достовірності отриманих фактичних даних, які не видалося за можливе усунути в ході судового розгляду.

Щодо аргументів захисника, про відсутність процесуального рішення наведеного на а.с. 50, п. 26, том 14, «призначення слідчого», «реєстратор ОСОБА_76 », «22.09.2021», то суд вважає їх безпідставними, оскільки в судовому засіданні досліджено доручення начальника відділу СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_51 від 22.09.2021 (а.п. 143, том 3), згідно якого слідчому СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_16 доручено здійснення досудового розслідування

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що слідчий службова особа органу Національної поліції, органу безпеки, органу Державного бюро розслідувань, органу Бюро економічної безпеки України, Головного підрозділу детективів, підрозділу детективів, відділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України, уповноважена в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень (п. 17 ч. 1 ст. 3 КПК України).

Зі змісту положень п. 1 ч. 2 ст. 39 та ч. 1 ст. 214 КПК України слідує, що визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою - визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих, належить до компетенції керівника органу досудового розслідування.

В аспекті п. 8 ч. 1 ст. 3 ст. 39 КПК України, заступник слідчого відділу відділення органу Національної поліції також наділений повноваженнями керівника органу досудового розслідування, в тому числі: визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих та здійснювати досудове розслідування, користуючись при цьому повноваженнями слідчого.

Так, Об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 04.10.2021 у справі № 724/86/20 сформулювала правовий висновок про те, що за приписами статей 39, 110, ч. 1 ст. 214 КПК України рішення про призначення (визначення) групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування, визначення старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих, обов`язково приймається у формі, яка повинна відповідати визначеним кримінальним процесуальним законом вимогам до процесуального рішення у формі постанови. Відсутність такого процесуального рішення в матеріалах кримінального провадження обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані неуповноваженою на те особою.

Рішення керівника органу досудового розслідування, складене у формі доручення, а не постанови, наділяє слідчого повноваженнями на проведення досудового розслідування, що не суперечить висновкам, які містяться у зазначеній вище постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 04.10.2021, а також у постановах від 22.02.2021 у справі № 754/7061/15, від 14.02.2022 у справі № 477/426/17 та 24.01.2023 у справі № 663/3293/20.

Поміж іншого, в матеріалах кримінального провадження міститься та в судовому засіданні також була досліджена постанову т.в.о. начальника СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_17 від 24.03.2021 (а.п. 140, том 2) про створення групи слідчих у кримінальному провадженні та доручення т.в.о. начальника відділу СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_51 від 24.03.2021 (а.п. 143, том 2), згідно якого слідчому СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_16 доручено здійснення досудового розслідування.

З аналогічних підстав суд вважає необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу доводи сторони захисту щодо відсутності повноважень у слідчого СВ Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській ОСОБА_21 , оскільки в матеріалах справи є доручення заступника начальника відділу поліції начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_25 від 30.04.2020 (а.п. 3, том 1), та окрема постанова заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_26 від 30.04.2020 (а.п. 5 том 1), яка хоча і містить неточності, але підтверджує повноваження вищевказаного слідчого на здійснення досудового розслідування.

Судом також надана оцінка доводам сторони захисту щодо порушення права на захист, у зв`язку із винесення заступником керівника ІНФОРМАЦІЯ_15 ОСОБА_19 постанови від 13.04.2021 (а.п. 228-232, том 2), якою продовження строків досудового розслідування у кримінальному провадження до трьох місяців, без дотримання п`ятиденного строку після вручення клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_16 від 09.04.2021 (а.п. 212-216, том 2) та встановлено наступне.

Як вбачається з клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_16 від 09.04.2021 (а.п. 216, том 2) обвинувачений ОСОБА_3 та захисника ОСОБА_5 отримали вищевказане клопотання 09.04.2021, тобто за чотири дні до прийняття рішення від 13.04.2021.

Частина 1 ст. 113 КПК України визначає процесуальні строки як встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.

Оскільки за своєю юридичною природою процесуальні дії або утримання від них виступають засобом реалізації суб`єктивних прав і юридичних обов`язків учасників правовідносин, то й процесуальні строки поділяються на строки реалізації права та строки виконання обов`язку. Їх недотримання спричиняє різні правові наслідки.

Закінчення строків реалізації права призводить до втрати можливості з боку носія цього права ним скористатися. Саме строк реалізації права може бути поновлений у встановленому порядку з відновленням і втраченої у зв`язку із закінченням строку можливості реалізувати право.

Закінчення строку виконання обов`язку не спричиняє його припинення. Обов`язкова дія повинна бути виконана і після закінчення строку, крім випадків коли виконання обов`язку призведе до порушення процесуальних прав учасників провадження. Пропуск строку виконання обов`язку, на відміну від пропуску строку реалізації права, спричиняє застосування до осіб, що пропустили строк, дисциплінарних стягнень, якщо строк пропущений оперативним підрозділом, слідчим, прокурором, слідчим суддею або суддею, або заходів забезпечення кримінального провадження, якщо строк пропущений учасником кримінального провадження.

Положеннями ст. 294 КПК України передбачено, що якщо внаслідок складності провадження неможливо закінчити досудове розслідування з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку (дізнання) у строк, зазначений у пунктах 1 і 2 частини третьої статті 219 цього Кодексу, такий строк може бути продовжений прокурором у межах строку, встановленого пунктом 1 частини четвертої статті 219 цього Кодексу.

Якщо з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину досудове розслідування (досудове слідство) неможливо закінчити у строк, зазначений у пункті 4частини третьої статті 219 цього Кодексу, такий строк може бути продовжений у межах строків, встановлених пунктами 2 і 3частини четвертої статті 219 цього Кодексу:

1) до трьох місяців керівником окружної прокуратури, керівником обласної прокуратури або його першим заступником чи заступником, заступником Генерального прокурора;

2) до шести місяців слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з керівником обласної прокуратури або його першим заступником чи заступником, заступниками Генерального прокурора;

3) до дванадцяти місяців слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим із Генеральним прокурором чи його заступниками.

Строк досудового розслідування злочину може бути продовжений до трьох місяців, якщо його неможливо закінчити внаслідок складності провадження, до шести місяців - внаслідок особливої складності провадження, до дванадцяти місяців - внаслідок виняткової складності провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 294 КПК України клопотання про продовження строку досудового розслідування подається не пізніше п`яти днів до спливу строку досудового розслідування, встановленого статтею 219 цього Кодексу. Строк досудового розслідування, що закінчився, поновленню не підлягає.

Відповідно до ч. 3 ст. 295 КПК України копія клопотання вручається слідчим або прокурором, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення цього досудового розслідування, підозрюваному та його захиснику не пізніше ніж за п`ять днів до дня подання клопотання прокурору, уповноваженому на розгляд питання про продовження строку досудового розслідування.

Підозрюваний, його захисник мають право до подання клопотання про продовження строку досудового розслідування подати слідчому або прокурору, який ініціює це питання, письмові заперечення, які обов`язково долучаються до клопотання і разом з ним подаються прокурору, уповноваженому на його розгляд.

Згідно 4 ст. 295 КПК України прокурор, уповноважений розглядати питання продовження строку досудового розслідування, зобов`язаний розглянути клопотання не пізніше трьох днів з дня його отримання, але в будь-якому разі до спливу строку досудового розслідування.

Таким чином, статті 294 та 295 КПК встановлюють два процесуальних строки: 1) п`ятиденний строк на звернення з клопотанням про продовження строку досудового розслідування; 2) строк розгляду клопотання прокурором .

Ці строки є строками виконання обов`язку, а отже не можуть бути поновлені. Перший тому, що він носить виключно процедурний (організаційно-забезпечувальний) характер і ч. 4 ст. 295 КПК України не пов`язує обов`язок прокурора відмовити у продовженні строку досудового розслідування, у зв`язку з його недотриманням; другий, для порівняння, - тому, що його поновлення призведе до порушення гарантованих Конституцією прав підозрюваного, обвинуваченого.

Оскільки звернення з клопотанням про продовження строку досудового розслідування та направлення його уповноваженому прокурора є обов`язком слідчого, то передчасне звернення з ним не спричиняє його припинення. Допущені порушення встановлених процесуальним кодексом строків, порушує порядок кримінального процесу, невід`ємною складовою якої є встановлені законом строки передачі клопотання прокурора. Втім, таке порушення не має істотного впливу на права обвинуваченого, зокрема й на захист і, з огляду на це, не містить ознак істотного порушення кримінального процесуального закону. Допущене порушення може впливати на оперативність досудового розслідування і своєчасність прийняття рішень прокурором задля його забезпечення у встановлені процесуальні строки.

Вищезазначені висновки суду узгоджуються з висновком щодо застосування норм права, викладеним у постанові Верховного Суду від 18.04.2020 у справі № 263/15845/2019 за подібних обставин.

Суд також звертає увагу на те, що сторона захисту в судовому засіданні лише констатувала факт передчасного винесення заступником керівника Дніпровської обласної прокуратури ОСОБА_19 постанови від 13.04.2021, натомість знову не зазначає яким саме чином це вплинуло на захист обвинуваченого, не надає жодних доказів в підтвердження подання письмових заперечень на клопотання слідчого чи хоча б їх підготовку, не вказує чи вплинуло це на обґрунтованість та законність вищевказаної постанови.

Доводи сторони захисту щодо відсутності у прокурора групи прокурорів Дніпровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_38 повноважень на винесення постанови від 01.03.2021 (а.п. 101, том 2), якою відновлено досудове розслідування у кримінальному провадженні, суд вважає необґрунтованими виходячи з наступного.

Так, ІНФОРМАЦІЯ_36 у постанові від 14.02.2022 у справі № 477/426/17, сформовала висновок про те, що постанови керівника органу досудового розслідування про визначення слідчого або групи слідчих, старшого групи слідчих, які здійснювали досудове розслідування, можуть бути надані прокурором та оголошені під час судового розгляду у випадку, якщо під час дослідження доказів в учасників провадження виникне сумнів у їх достовірності, з огляду на те, що ці докази було зібрано неуповноваженими особами.

Враховуючи таку позицію суду, суд вважає, що надання прокурором постанови про визначення групи прокурорів під час розгляду справи в суді першої інстанції для підтвердження повноважень під час досудового розслідування, не є порушенням вимог КПК України (в тому числі ст. 290 КПК України), що має наслідком визнання доказів недопустимими.

Аналогічні висновки викладено в постанові Верховного Суду від 11.03.2024 у справі № 459/3664/18.

Суд звертає увагу, що прокурором до суду надавалася копія постанови про визначення (зміну) групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000373 від 26.02.2021 року (а.п. 12-13, том 7) ухвалена заступником керівника обласної прокуратури ОСОБА_19 , яка досліджена судом, зі змісту якої вбачається, що до складу процесуальних керівників по зазначеному кримінальному провадженню включений прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури ОСОБА_77 .

Дійсність існування такого процесуального рішення підтверджена додатково відомостями з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.п. 4, том 14), надані ІНФОРМАЦІЯ_29 .

Тому, при наявності документально підтверджених повноважень прокурора доводи сторони захисту про визнання сукупності доказів недопустимим після відновлення прокурором ОСОБА_78 01.03.2021 кримінального провадження не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Суд також вважає безпідставними аргументи сторони захисту з приводу того, що в протоколі про прийняття заяви про вчинення кримінальним правопорушення від 29.04.2020 потерпілий зазначав дещо інші обставини справи, оскільки Законодавство України не передбачає особливих вимог або певної форми щодо складання заяви про вчинення кримінального правопорушення. Обов`язково у заяві має міститися конкретні відомості про вчинення злочину та прохання особи прийняти невідкладних дій щодо реєстрації даної заяви у ЄРДР та початку досудового розслідування (постанова Верховного Суду від 04.04.2023 у справі № 572/1684/19).

Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_37 в своїй постанові від 03.11.2021 у справі № 621/2519/19 зазначив, що Закон не покладає на потерпілого обов`язку встановлення обставин кримінального правопорушення та його кваліфікації. Зазначене є винятковою компетенцією органів досудового розслідування, публічного обвинувачення і суду.

Суд також вважає безпідставними доводи сторони захисту щодо наявності в матеріалах кримінального провадження декількох витягів з ЄРДР з різними фабулами та датами, від 05.08.2020 (а.п. 1 том 1) та 22.09.2021 (а.п. 2 том 1), як ту обставину, що підтверджує несвоєчасне внесення відомостей до ЄРДР, оскільки в судовому засіданні встановлено, що протокол про прийняття заяви потерпілого ОСОБА_6 про вчинення кримінальним правопорушення складено 29.04.2020, а відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.04.2020, тобто в межах строку передбаченого ст. 214 КПК України. Тоді як дати, що зазначені у витягах, є датами їх формування, а різні фабули, результатом їх редагування уповноваженими особами відповідно до положень п. 6 ч. 2 розділу І, п. 1 ч. 10 розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого Наказом Генерального прокурора від 30.06.2020 № 298.

Щодо заявленого стороною захисту клопотання про недопустимість протоколу огляду від 29.04.2020 з фототаблицею до нього (а.п. 17-18, том 1) та як наслідок висновків експертів № 19/104-7/1/559 від 20.05.2020 (а.п. 72-74, том 1) та № 19/104/-7/5/348 від 24.06.2020 (а.п. 86-92, том 1), з підстав відсутності відомостей про пакування в протоколі та відповідних зображень у фототаблиці з біркою, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 237 КК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних.

Згідно ч. 4 ст. 237 КК України особи, у присутності яких здійснюється огляд, при проведенні цієї слідчої (розшукової) дії мають право робити заяви, що підлягають занесенню до протоколу огляду.

Як видно із заяви обвинуваченого ОСОБА_3 (а.п. 13, том 1), останній самостійно надав дозвіл на проведення огляду та вилучення страйкбольного автомату слідчому та вказаний факт стороною захисту в судовому засіданні не оскаржувався. При цьому, як вже зазначалося вище в протоколі огляду від 29.04.2020 з фототаблицею до нього (а.п. 17-18, том 1), проведеного за участю обвинуваченого ОСОБА_3 та двох понятих ОСОБА_79 та ОСОБА_80 , під час огляду біля будинку АДРЕСА_2 , було оглянуто предмет схожий на автомат пневматичний або страйкбольний. Вищевказаний металевий предмет опечатаний у два полімерних пакета липкою стрічкою та паперовою біркою. Протокол прочитаний, записаний, зауважень не надходило. Після його складання та зачитування поняті та обвинувачений проставили особисті підписи.

Також, як вбачається із висновку експерта № 19/104-7/1/559 від 20.05.2020 (а.п. 72 на звороті та а.п. 73, том 1) «об`єкт наданий на дослідження ІНФОРМАЦІЯ_10 представлений ініціатором проведення експертизи, упакованим в два склеєні між собою сейф-пакети Національної поліції України». У зв`язку з тим, що сейф-пакети склеюються між собою номер читається тільки на одному сейф-пакеті (EXP 03848194)… Цілісність упаковки не порушена та забезпечує зберігання об`єкта дослідження показаний на зображеннях 1, 2. При відкритті сейф-пакета з нього вилучене додаткове упакування полімерний пакет білого кольору. На пакеті за допомогою липкої стрічки закріплена паперова бирка… В графах барвником синього та чорного кольорів виконані друковані та рукописні пояснювальні написи та підписи…».

Крім того, як вбачається з висновку експертів № 19/104/-7/5/348 від 24.06.2020 (а.п. 87, а.п. 87 на звороті та а.п. 88, том 1) первинні пакуванні також знаходилися в опечатаному вигляді з об`єктом дослідженні та їх зображення містяться у висновку експерта.

Зважаючи на вище викладене, суд вважає хибними, а протокол огляду від 29.04.2020 з фототаблицею до нього (а.п. 17-18, том 1), висновки експертів № 19/104-7/1/559 від 20.05.2020 (а.п. 72-74, том 1) та № 19/104/-7/5/348 від 24.06.2020 (а.п. 86-92, том 1) належними та допустимими доказами у кримінальному провадженні.

Суд також вважає неґрунтовними припущення щодо не ухвалення слідчим відповідної постанови про визнання вищевказаного предмету речовим доказом, оскільки в судовому засіданні було досліджено постанову про визнання матеріальних об`єктів речовими доказами у кримінальному провадженні від 02.07.2020 (а.п. 93, том 1), якою предмет, за загальними ознаками схожий на автомат електропневматичну рушницю, з магазином, протяжкою каналу ствола та первинним упакуванням, визнано речовим доказом та передано на зберігання до камери схову речових доказів ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Щодо посилання сторони захисту на те, що в матеріалах кримінального провадження, відсутні будь-які ухвали слідчого судді з приводу накладення арешту на вилучене під час проведення огляду місця події майно, суд звертає увагу на те, що арешт майна є одним із заходів забезпечення збереження речових доказів, тому не накладення арешту на майно не тягне за собою наслідків у вигляді визнання доказів недопустимими (постанови ІНФОРМАЦІЯ_35 від 27.09.2022 у справі № 233/5393/20 та від 06.05.2024 у справа № 756/5335/24).

До аналогічних висновків суд приходить при наданні оцінці зауваження захисника щодо недопустимості протоколу огляду та вилучення металевих дверей від 15.06.2020 (а.п. 79, том 1), оскільки належність вилучення та пакування підтвердженні висновком експерта № 19/104/-7/5/348 від 24.06.2020 (а.п. 86-92, том 1). При цьому суд критично ставиться до аргументів сторони захисту з приводу дати його проведення, оскільки наявність та характер пошкодження металевих дверей, які були наслідком дій обвинуваченого зафіксованих на відеозаписах та є ідентичними у всіх досліджених в судовому засіданні процесуальних документах та доказах, а саме: протокол огляду від 15.06.2020 (а.п. 79, том 1), висновок експерта № 19/104/-7/5/348 від 24.06.2020 (а.п. 86-92, том 1), висновок судового експерта № 4283/20 від 11.12.2020 (а.п. 16-19, том 2), протокол слідчого експерименту від 14.12.2020 (а.п. 20-21, том 2) з потерпілим ОСОБА_10 , відеозаписом до нього (а.п. 22, том 2), висновок судового експерта № 4283/20 від 11.12.2020 (а.п. 16-19, том 2).

В постанові від 12.03.2019 року у справі № 664/506/16-к Верховний Суд зазначив, що для визнання недопустимим кожний доказ має бути оцінений судом як автономно, так і в сукупності з іншими доказами, а в рішенні суду наведено належне обґрунтування та мотиви, які би вказували на підставу визнання цього доказу недопустимим. Стосовно ж визнання доказу недопустимим за правилом «плодів отруєного дерева», то у рішенні суду має бути чітко доведено похідний характер інформації, яка стала фактичною підставою для проведення відповідної слідчої (розшукової) дії, від дій, якими були істотно порушені права та свободи людини.

Враховуючи вищенаведене, суд приймає протокол огляду від 15.06.2020 (а.п. 79, том 1) та висновок судової товарознавчої експертизи від 05.10.2020 року (а.п. 16-19, том 2) в якості допустимого доказу, як такий, що підтверджує встановлений розмір заподіяної матеріальної шкоди станом на 29.04.2020 року складає 2603 грн. 25 коп.;

Згідно ч. 6 ст. 228 КПК України за необхідності впізнання може провадитися за фотознімками, матеріалами відеозапису з додержанням вимог, зазначених у частинах першій і другій цієї статті. Проведення впізнання за фотознімками, матеріалами відеозапису виключає можливість у подальшому пред`явленні особи для впізнання.

Відповідно до ч. 7 ст. 228 КПК України фотознімок з особою, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими фотознімками, яких повинно бути не менше трьох. Фотознімки, що пред`являються, не повинні мати різких відмінностей між собою за формою та іншими особливостями, що суттєво впливають на сприйняття зображення. Особи на інших фотознімках повинні бути тієї ж статі і не повинні мати різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі з особою, яка підлягає впізнанню.

Верховний Суд у своїй постанові від 26.02.2020 у справі № 742/2200/19 зазначив, що жодних імперативних вимог щодо пред`явлення для впізнання виключно безпосередньо самої особи, а не її фотознімків законодавством не передбачено. Так само не передбачено й обов`язковості обґрунтування слідчим необхідності проведення впізнання саме за фотознімками.

Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Надаючи оцінку доводам сторони захисту щодо недопустимості протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.07.2020 (а.п. 99-100, 102-103, том 1), суд вважає їх необґрунтованими та безпідставними, оскільки під час впізнання потерпілому ОСОБА_6 та потерпілій ОСОБА_7 були пред`явлені фотознімки з чотирма особами, які на думку суду, по суті не мають різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі. Фотознімки, що пред`являлися потерпілим, не мають жодних відмінності між собою за формою та іншими особливостями, що суттєво могли вплинути на сприйняття зображення.

Протоколи слідчої дії містять опис про зовнішній вигляд, прикмети та сукупність ознак, за якими потерпілі можуть впізнають особу, що вчинила хуліганські дії, а також обставин, за яких потерпілі бачили цю особу.

Суд також вважає за необхідне акцентувати увагу на тому, що при оцінці доказів в їх сукупності, достатності та взаємозв`язку, вказані протоколи впізнання для суду не відіграють вирішальну роль щодо доведеності вини обвинуваченого та серед усіх досліджених і оцінених судом доказів, мають допоміжний характер.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки» діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Як зазначено Верховним Судом в постанові від 20.05.2020 № 539/3185/17 фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, набуває у кримінальному провадженні статусу потерпілого, зокрема, з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення незалежно від того, чи зверталася ця особа з заявою про залучення її до провадження як потерпілої та чи оскаржувала до слідчого судді бездіяльність слідчого з цих підстав. Статус потерпілого у кримінальному провадженні припиняється з моменту винесення слідчим або прокурором вмотивованої постанови про відмову у визнанні цієї особи потерпілою.

Отже, набуття статусу потерпілого у кримінальному провадженні не залежить від процесуальних рішень слідчого, дізнавача чи прокурора про визнання такої особи потерпілою у кримінальному провадженні.

Набуття такого статусу відбувається з моменту подання заяви про вчинення відносно неї кримінального правопорушення або подання в подальшому у вже розпочатому кримінальному провадженні заяви про залучення фізичної особи в якості потерпілого.

Враховуючи на вищевикладене, суд відхиляє посилання захисника на те, що ОСОБА_6 не набув статусу потерпілого у кримінальному провадженні, оскільки саме він подав заяву про вчинення злочину і про спричинену йому майнову шкоду.

Щодо припущень сторони захисту з приводу можливого закінчення строків досудового розслідування та як наслідок наявності підстав закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, судом встановлено наступне.

16.12.2020 ОСОБА_3 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України (а.п. 26-28, том 2).

29.12.2020 слідчим СВ Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_21 ухвалено постанову від 29.12.2020 (а.п. 45, том 2), якою кримінальне провадження зупинено, у зв`язку із розшуком підозрюваного ОСОБА_3 .

01.03.2020 прокурором групи прокурорів Дніпровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_78 ухвалено постанову (а.п. 101, том 2), якою відновлено досудове розслідування у кримінальному провадженні.

13.04.2021 заступником керівника ІНФОРМАЦІЯ_15 ОСОБА_19 ухвалено постанову (а.п. 228-232, том 2), про продовження строків досудового розслідування у кримінальному провадження до трьох місяців, тобто до 19.05.2021.

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суд м. Кривого Рогу від 12.05.2021 (а.п. 31, том 3), продовжено строки досудового розслідування до чотирьох місяців, тобто до 19.06.2021.

Постановою слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_16 від 07.06.2021 (а.п. 60-63, том 3) зупинено досудового розслідування у кримінальному провадженні, у зв`язку із розшуком підозрюваного ОСОБА_3 .

14.09.2021 постановою слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_16 від 14.09.2021 (а.п. 225-227, том 3) відновлено досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000373 за підозрою ОСОБА_3 , яке було зупинено 07.06.2021;

22.09.2021 слідчим повідомлено про надання доступу до матеріалів досудового розслідування, та завершення досудового розслідування від 22.09.2021 (а.п. 300, том 3), яке вручено захиснику ОСОБА_5 та підозрюваному ОСОБА_3 під розписку 24.09.2021.

Згідно протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 24.09.2021 (а.п. 303-304, том 3), підозрюваний ОСОБА_3 ознайомився з матеріалами кримінального провадження 28.09.2021 о 17 годині 30 хвилин.

29.09.2021 кримінальне провадження надійшло до суду та згідно звіту про автоматизований розподіл судових справ між суддями справа надійшла в провадження судді ОСОБА_81 .

Відповідно до ч. 5 ст. 115 КПК України при обчисленні строків днями та місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк, за винятком строків тримання під вартою, проведення стаціонарної психіатричної експертизи, до яких зараховується неробочий час та які обчислюються з моменту фактичного затримання, взяття під варту чи поміщення до відповідного медичного закладу.

Судом враховано правові позиції, що викладені в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 17.02.2025 у справі № 369/16172/20 та постановах Верховного Суду від 16.03.2023 у справі № 589/1633/19, від 09.10.2024 у справі № 276/900/20, від 22.01.2025 у справі № 754/9191/23

У зв`язку із чим, суд вважає, що тривалість досудового розслідування між підозрою у вчиненні кримінального правопорушення з 16.12.2020 та направлення справи до суду по 29.12.2020, за виключенням строків зупинення досудового розслідування з 29.12.2020 по 01.03.2020, з 07.06.2020 по 14.09.2021, а також строків ознайомлення з матеріалами досудового розслідування з 24.09.2021 по 28.09.2021, не перевищує строків, передбачених ст. 219 КПК України, з урахуванням їх продовження.

Суд також звертає увагу, що постанови слідчих про оголошення розшуку підозрюваного від 29.12.2020 та 07.06.2021 за скаргами сторони захисту не скасовувались. При дослідженні матеріалів кримінального провадження, у суду також немає правових підстав вважати, що вищевказані постанов прийняти з порушеннями кримінального процесуального законодавства та на думку суду, у слідчого були належні підстави для оголошення ОСОБА_3 у розшук.

Посилання сторони захисту на ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.08.2021, якою задоволено скаргу адвоката ОСОБА_5 та скасовано постанову слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_16 від 10.06.2021 про оголошення підозрюваного ОСОБА_3 в державний та міжнародний розшук, суд вважає неспроможними, оскільки зупинення досудового розслідування мало місце саме за постановою слідчого від 07.06.2021, яка не скасовувалась.

Поміж іншого, суд зауважує, що ухвала слідчого судді, є процесуальним актом, який виноситься суддею у порядку реалізації повноважень щодо здійснення судового контролю. Постановляючи таку ухвалу, слідчий суддя не вирішує питання щодо винуватості чи невинуватості особи, тому така ухвала не має жодного преюдиційного значення.

В постанові Верховний Суд від 30.05.2019 у справі № 639/793/17 зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 281 КПК України, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або особа перебуває за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови її належного повідомлення про такий виклик, то слідчий, прокурор оголошує особу в розшук. Слідчий суддя зазначає, що зупинення досудового розслідування у зв`язку з розшуком підозрюваного саме по собі ще не може свідчити про ухилення останнього від слідства. Разом із тим, статтею 281 КПК України визначено, що якщо під час досудового розслідування підозрюваний виїхав та/ або перебуває за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, слідчий, прокурор оголошує розшук такого підозрюваного.

При вивчені вищевказаних постанов слідчого, судом встановлено, що постанови від 07.06.2021 та від 10.06.2021 є по своїй суті різними процесуальним рішенням, оскільки постанова слідчого від 10.06.2021 пов`язана саме з оголошення обвинуваченого в міжнародний розшук, у зв`язку із виїздом останнього за кордоном, що підтверджено матеріалами кримінального провадження. Поміж іншшого, що сторона захисту знала про постанови слідчого від 29.12.2020 та від 07.06.2021, та вживала заходів щодо їх оскарження до слідчих суддів Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, але ухвалами слідчих суддів від 22.04.2021 та від 20.08.2021 в задоволені скарг захисника було відмовлено.

При вирішенні питання доведеності винуватості слід врахувати, що даний обов`язок чи стандарт доказування є презумпцією невинуватості, визначеною ч. 2 ст. 17 КПК України.

Зокрема при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК України, що передбачають, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».

Що свідчить, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає наявність сукупності обставин справи, встановлених під час судового розгляду, які виключають будь-яке інше розумне пояснення події, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Статтею 9 Конституції України визначено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Надаючи оцінку обставинам даного кримінального провадження, суд звертає увагу, що безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за статтею 296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.

Підтримання громадського порядку є одним із важливих чинників захисту честі, гідності, здоров`я, безпеки громадян, їх спокійного відпочинку та безперешкодної праці, втілення інших природних, соціальних і культурних прав членів людської спільноти.

Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

За зовнішніми ознаками хуліганство певним чином схоже на ряд інших злочинів, зокрема на ті з них, що посягають на здоров`я, честь і гідність людини, її майно. Критеріями розмежування цих діянь є насамперед об`єкт посягання, що визначає правову природу та суспільну небезпечність кожного з них, і мотив як ознака суб`єктивної сторони злочину.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо. Винятковим цинізмом у контексті статті 296 КК визнаються дії, що демонструють брутальну зневагу до загальноприйнятих норм моралі, зокрема прояви безсоромності чи грубої непристойності, публічне оголення, знущання з хворих, дітей, людей похилого віку, осіб, що знаходяться у безпорадному стані.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.

Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.

З урахуванням зазначеного дії, що супроводжувалися погрозами вбивства, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, обумовлені особистими неприязними стосунками, підлягають кваліфікації за статтями КК України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Таким чином, для юридичної оцінки діяння за статтею 296 КК України обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.

За відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства.

Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 288/1158/16-к, постанова Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № 127/32099/19).

Згідно з ч.1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Положеннями ст. 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доведення зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора.

Статтею 62 Конституції України та пунктом 2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип презумпції невинуватості, як один із основних засадничих принципів кримінального судочинства, згідно якого особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Мінеллі проти Швейцарії» (Minelli v. Switzerland) від 25 березня 1983 року зробив висновок, що принцип невинуватості є одним із елементів справедливого судового процесу у кримінальних справах у розумінні пункту 1 ст. 6 Конвенції. На думку Суду, пункт 2 статті 6 Конвенції «вимагає …, interallia, аби судді, виконуючи свої завдання, не ставились до них із переконанням, що підсудний учинив інкримінований йому злочин. Тягар доказування лежить на обвинуваченні, а кожний сумнів має тлумачитись на користь підсудного» (рішення у справі Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії (Barbera, MessegueandJabardo v. Spain) від 06 грудня 1988 року).

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Згідно ч.1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що :1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Пунктами 1 та 2 ч.1 ст. 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо: 1) встановлена відсутність події кримінального правопорушення; 2) встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 124 КПК України, процесуальні витрати у кримінальному провадженні за даним епізодом слід віднести на рахунок держави.

Так, за встановлених обставин суд доходить висновку про недоведеність, що в діянні обвинуваченого ОСОБА_3 є складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України з підстав передбачених п.3 ч.1 ст.373 КПК України, відповідно якої, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, ухвалюється виправдувальний вирок.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 9, 124, 369-371, 373-374, 615 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченнні кримінального правопорушення відповідальність за яке передбачено ч. 4 ст. 296 КК України, оскільки не доведено, що в діях ОСОБА_3 є склад кримінального правопорушення за ч.4 ст. 296 КК України.

Цивільні позови залишити без розгляду.

Речові докази: DVD-R диск, який має серійний номер 1213 в кореневому каталозі записано 2 файли з відеозаписами, що мають назви: «vid02», «vid05-Обрезка 01», розширення AVI (.avi), 7 дисків, 3 флешки, карту micro sd,- зберігати в матеріалах кримінального провадження № 0000373.

-металеві вхідні двері, що поверненні під розписку ОСОБА_6 на відповідальне зберігання залишити останньому;

- предмет, за загальними ознаками схожий на автомат - Електропневматичну рушницю; магазин; протяжку каналу ствола; первинне упакування знищити.

Віднести на рахунок держави документально підтверджені витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи, висновок 4283/20 від 11.12.2020, у розмірі 320 грн. 00 коп.; судової експертизи зброї, висновок № 19/104-7/1/559 від 20.05.2020 року, у розмірі 980 грн. 70 коп. та судової трасологічної зброї, висновок № 19/104-7/1/348 від 24.06.2020 року, у розмірі 4249 грн. 70 коп..

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд міста Дніпра протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1