Номер провадження: 1-кп/336/747/2026
В И Р О К

Іменем України

22 січня 2026 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду м. Запоріжжя обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0006815 від 30.09.2025, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Запоріжжя, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, перебував на посаді стрільця 1-го відділення 3-го стрілецького взводу стрілецької роти (резервної) військової частини НОМЕР_1 Національний гвардії України, у військовому званні «солдат», який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України,

в с т а н о в и в:

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №38 о/с від 03.07.2025 військовослужбовця за мобілізацією ОСОБА_4 , військова служба якого призупинена у зв`язку із самовільним залишенням військової частини НОМЕР_2 Збройних Сил України 08.01.2024, призначено на посаду стрільця 1-го відділення 3-го стрілецького взводу стрілецької роти (резервної) військової частини НОМЕР_1 Національний гвардії України.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 03.07.2025 № 206 військовослужбовця ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та на всі види забезпечення, продовжено військову службу за призовом під час мобілізації і уважається що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Відповідно до Указу Президента України ОСОБА_6 від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому, відповідними Указами Президента України ОСОБА_6 , правовий режим воєнного стану в Україні продовжувався та діє до теперішнього часу.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України (надалі Статуту), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Разом з цим, військовослужбовець ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України за мобілізацією, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи в умовах воєнного стану, з метою ухилення від військової служби, 16 липня 2025 року, без поважних причин самовільно залишив місце розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, який дислокувався у АДРЕСА_2 , після чого свої службові обов`язки не виконує, час проводить на власний розсуд, заходів для повернення до місця служби та військової частини не приймає та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляє.

В судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав повністю, повідомив, що бажає давати показання.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження і які ніким не оспорюються. При цьому у суду немає сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорюються. Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів, що характеризують його особу та матеріалів щодо тримання обвинуваченого під вартою.

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнані ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Допитаний в судовому засідання обвинувачений показав, що перебував на посаді стрільця у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України. Обставини викладені в обвинувальному акті відповідають дійсності і він з викладеними обставинами згоден. Він дійсно 16.07.2025 самовільно залишив місце служби, розташоване в Шевченківському районі міста Запоріжжя, з метою ухилитися від військової служби. На теперішній час хоче отримати вирок суду і за можливості продовжити проходження військової служби.

Суд зазначає, що показання обвинуваченого ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Судом також досліджені матеріали, які характеризують особу обвинуваченого, а саме: копія військового квитки на ім`я ОСОБА_4 , витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №206 від 03.07.2025, відповідно до п. 2.2. якого: продовжити військову службу за призовом під час мобілізації, поновити пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців і призначити на посаду солдата ОСОБА_4 , якому військова служба призупинена у зв`язку із самовільним залишенням військової частини НОМЕР_2 Збройних сил України 08.01.2024, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 03.07.2025 №38 о/с.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, враховуючи позицію обвинуваченого, яка у суду сумнівів не викликає, для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю доведена під час судового розгляду.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 408 КК України, як дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання, суд, відповідно до вимог ст. ст. 65 67 КК України, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів.

Дослідивши дані про особу обвинуваченого, при визначенні покарання ОСОБА_4 , суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, класифікується як особливо тяжкий злочин, обставини вчинення кримінального правопорушення, фактично вчинені обвинуваченим дії та тривалість відсутності на службі, ставлення обвинуваченого до скоєного, який вину у вчиненні злочину визнав у повному обсязі, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має зареєстроване та постійне місце проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, виявляє бажання проходити військову службу.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Суд зазначає, що згідно з вимогами ч. 2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Враховуючи сукупність наведених обставин справи, та дотримуючись принципів законності, справедливості, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, ставлення обвинуваченого до вчиненого, суд вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів призначити покарання у виді позбавлення волі на строк у межах санкції ч. 4 ст. 408 Кримінального кодексу України в мінімальному розмірі з реальним відбуванням покарання.

Підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України, а саме призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті або зі звільненням від реального відбування покарання з випробуванням, суд не вбачає.

Призначене судом покарання, на переконання суду, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 слід продовжити до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов не заявлявся.

Судові витрати відсутні, речові докази не долучались.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст.349, ст. ст. 368 371, 373, 374, 395 КПК України,

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України та призначити покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з дня набрання вироком законної сили.

В строк відбування покарання зарахувати час перебування обвинуваченого під вартою з 03.11.2025 до дня набрання вироком законної сили із розрахунку один день тримання під вартою відповідає одному дню позбавлення волі.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1