Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/636/25 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 126-1 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2025 року м. Кропивницький

Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому в режимі відео конференції кримінальне провадження № 0000670 від 23.09.2024 року стосовно ОСОБА_7 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 серпня 2025 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Світловодськ Кіровоградської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, інваліда ІІІ групи, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-21 лютого 2023 року Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області за ст.126-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік. 21 лютого 2024 року ОСОБА_7 звільнений по відбуттю строку покарання,

визнано винуватим та засуджено за ст.126-1 КК України до покарання у виді 240 годин громадських робіт.

Відповідно до ч.1 ст.91-1 КК України ОСОБА_7 зобов`язано протягом трьох місяців пройти програму для кривдників.

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичні обставини цієї справи, кваліфікацію дій та правильність висновків суду першої інстанції щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, просить скасувати вирок суду, у зв`язку з неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке виразилось у невідповідності призначеного ОСОБА_7 покарання, ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, ухвалити новий вирок, згідно з яким ОСОБА_7 за ст.126-1 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді громадських робіт, в порушення вимог ст. 65 КК України та роз`яснень п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» не врахував, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення домашнього насильства стосовно своєї матері ОСОБА_10 .

Після відбуття покарання та звільнення у лютому 2024 року з місць позбавлення волі, ОСОБА_7 через короткий проміжок часу продовжив систематично вчиняти умисні та протиправні дії, застосовувати психічне та фізичне насильство стосовно своєї матері ОСОБА_10 , яке виразилось у словесних образах, погрозах фізичною розправою, нанесення тілесних ушкоджень, аморальної поведінки та створення умов для неможливості спільного проживання, що призвело до негативних наслідків у виді маральних страждань та психічних переживань потерпілої ОСОБА_10 .

При таких фактичних обставинах цієї справи, реальних негативних наслідків та характеризуючих даних обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурор у своїй апеляційній скарзі стверджує, що призначення ОСОБА_7 такого виду покарання як громадські роботи явно не відповідає цілям та загальним засадами призначення покарання, через які реалізуються принципи кримінального судочинства.

Окрім того прокурор просить виключити із вступної частини оскаржуваного вироку дані про погашені судимості обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме за вироками Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13.10.2015 року, Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03.11.2021 року за ч.1 ст.125 КК України та Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18.11.2021 року за ч.2 ст.185 КК України, вказуючи на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, оскільки судимість має стоковий характер, а її припинення анулює всі кримінально - правові наладки для засудженого ОСОБА_7 і не впливають на призначення йому покарання.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за вчинення домашнього насильства, тобто умисного систематичного психологічного та фізичного насильства, щодо особи, з якою перебуває у сімейних відносинах, що призвело до фізичних та психологічних страждань та емоційної залежності потерпілої особи, при слідуючих обставинах.

Так, ОСОБА_7 у порушення вимог ст. 28 «Конституції України», згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», упродовж червня - листопада місяців 2024 року перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, за місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою приниження та залякування своєї матері ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якою він спільно проживає з 2014 року, пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки, з особистих мотивів, маючи прямий умисел на вчинення домашнього насильства, систематично вчиняв психологічне та фізичне насильство відносно останньої.

Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області ОСОБА_7 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, а саме: - постановою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14.06.2024 ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства відносно матері ОСОБА_10 , що мало місце 11.06.2024 та до нього застосовано адміністративне стягнення у виді 40 (сорока) годин громадських робіт; - постановою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24.07.2024 ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства відносно матері ОСОБА_10 , що мало місце 08.07.2024 та до нього застосовано адміністративне стягнення у виді 60 (шістдесяти) годин громадських робіт; - постановою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27.08.2024 ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства відносно матері ОСОБА_10 , що мало місце 23.08.2024, та до нього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу 20 (двадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає суму 340 (триста сорок) гривень.

Згідно довідки сектору превенції ВП № 1 (м. Світловодськ) Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області, ОСОБА_7 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, на шлях виправлення не став, постійно вчиняє домашнє насильство та перебуває на обліку як сімейний насильник.

Незважаючи на неодноразове притягнення до адміністративної відповідальності, ОСОБА_7 на шлях виправлення не став та продовжує систематично вчиняти психологічне та фізичне насильство щодо своєї матері ОСОБА_10 .

Так, 22 вересня 2024 року, у вечірній час, точного часу під час досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 , за місцем свого проживання у буд. АДРЕСА_1 , тобто протягом року після накладення адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 173-2 КпАП України, вчинив домашнє насильство, яке виражалось у діях психологічного характеру відносно своєї матері ОСОБА_10 , а саме діючи умисно, усвідомлюючи свою перевагу у фізичному розвитку, з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття, на ґрунті особистих неприязних відносин вчинив психологічне насильство щодо своєї матері ОСОБА_10 , що проявилось у словесних образах потерпілої нецензурними словами та погрозах фізичною розправою над нею, давав ляпаси руками в область задньої частини голови, наносив удари рукою в область голови, виганяв з будинку, де власником є ОСОБА_10 , та кидався різними предметами в будинку, чим принизив честь і гідність останньої та викликав неприємні відчуття у вигляді емоційного дискомфорту, негативних емоцій та переживань, втрати повноцінного сну та відпочинку, психологічних страждань, спричинив їй емоційну невпевненість, нездатність захистити себе. Вказані дії відбувались тривалий час.

Крім того, ОСОБА_7 систематично здійснює свої природні потреби на речі та предмети побутового вжитку, що унеможливлює нормальне існування з ним в одному будинку.

Внаслідок зазначених дій з боку ОСОБА_7 , потерпіла ОСОБА_10 зазнала психологічного насильства, яке виразилось в словесних образах, погрозах, залякуванні, нанесенні ударів руками, які викликали психологічні страждання, емоційну залежність потерпілої особи, неприємні відчуття у вигляді емоційного дискомфорту, негативних емоцій та переживань, втрати повноцінного сну та відпочинку, психологічних страждань.

В своїх запереченнях адвокат ОСОБА_8 просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін вказуючи на те, що його підзахисний за висновком судово-психіатричної експертизи № 190 від 13.05.2025 року страждає легкою розумовою відсталістю, має примітивні судження і мислення конкретно-образного типу, у зв`язку з чим вважає, що такий вид покарання як позбавлення волі не буде сприяти виправленню та перевихованню раніше неодноразово судимого ОСОБА_7 , а виконання громадських робіт буде відповідати інтересам суспільства, належним та ефективним способом не допущення у подальшому вчинення обвинуваченим аналогічних правопорушень.

Заслухавши доповідь судді, провівши за клопотанням прокурора судове слідство в межах дослідження характеризуючи даних ОСОБА_7 , в дебатах думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 підлягає задоволенню за таких підстав.

За змістом положень ч.1 та 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить, що під час судового розгляду не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку ( ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

В даному випадку, суд першої інстанції, діючи в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення ( ч.1 ст. 337 КПК ) дійшов правильного висновку про його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, який умисно, усвідомлюючи свою перевагу у фізичному розвитку, з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття, на ґрунті особистих неприязних відносин вчинив психологічне та фізичне насильство щодо своєї матері ОСОБА_10 , внаслідок чого у останньої виникли психологічні страждання, негативні емоції та переживання, втрата сну та відпочинку.

Обвинувачений ОСОБА_7 факт систематичного вчинення домашнього насильства стосовно своєї матері ОСОБА_10 на всіх етапах судового розгляду не оспорював, стверджує, що вину визнає повністю, у вчиненому розкаюється.

Крім того пояснив, що його мати переїхали до дочки, він з нею не спілкується, ніде не працює, проживає в будинку матері.

У апеляційній скарзі кваліфікація дій ОСОБА_7 за ст. 126-1КК України, ніким з учасників судового провадження також не оспорюється, у зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України,відсутні підстави для визнання апеляційним судом кваліфікації неправильною.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України є правильними, такими, що відповідають фактичним обставинам цієї справи і ґрунтуються на зібраних у справі й детально досліджених в судовому засіданні належних та допустимих доказах, в їх сукупності та взаємозв`язку.

Разом із тим, колегія суддів визнає слушними доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі щодо невідповідності призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, його особі та неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, виходячи з наступного.

У справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Відповідно до ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а покарання - є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених та для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Значення заходу примусу для досягнення його мети визначається, зокрема, його суворістю, при цьому, захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

У будь-якому разі покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу і об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

Згідно ст. 65 КК України та п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають врахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до принципів співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

До критеріїв, які мають стати основою визначення покарання, співрозмірного зі злочином, слід віднести також суспільну небезпечність вчинюваного обвинуваченим злочину, адже Конституція України та закони України покликані охороняти не лише конкретного громадянина, а й суспільство в цілому.

У роз`яснення, викладених у п.п. 1,3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», рекомендовано судам при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суворо додержуватись засад покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

В цій справі, при призначенні ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, в оскаржуваному вироку зазначив, про те, що відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, який відноситься до категорії нетяжких злочинів, його особу, який за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, не одружений, ніде не працює, перебуває на обліку у лікаря психіатра, у зв`язку з легкою розумовою відсталістю, раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних умисних злочинів, а також неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності.

Обставинами, які пом`якшують обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд визнав його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують ОСОБА_7 покарання, судом не встановлено

При фактичних обставинах цієї справи та характеризуючих даних, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_7 можливо призначити покарання у виді громадських робіт на певний строк.

Разом з цим, фактичні обставини цієї справи та їх об`єктивна оцінка свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_7 за вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області 21 лютого 2023 року засуджений за ст.126-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік за домашнє насильство стосовно своєї матері ОСОБА_10 ( а.п. 113-114)

Після звільнення 21 лютого 2024 року з місць позбавлення волі, ОСОБА_7 на шлях виправлення не став і протягом короткого проміжку, а саме з червня по вересень 2024 року систематично, не зважаючи на притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 КУпАП, продовжував вчиняти психологічне та фізичне насильство щодо своєї матері ОСОБА_10 , яке виразилось у конкретних діях, а саме словесних образах, погрозах, залякуванні, нанесенні ударів руками, в результаті яких ОСОБА_10 пережила негативні емоції, моральні та психологічні страждання, що підтверджується висновком спеціаліста психолога ОСОБА_11 ( а.п. 122-127)

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується негативно, не одружений, ніде не працює, зловживає алкогольними напоями, згідно досудової доповіді уповноваженого органу пробації від 11.06.2025 року ОСОБА_7 має високий ризик повторного вчинення злочину та представляє реальну небезпеку як для суспільства так і окремих осіб ( а.п. 38-43)

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 190 від 13.05.2025 року ОСОБА_7 страждає легкою розумовою відсталістю, яка не позбавляє його можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними, осудний, застосування заходів медичного характеру не потребує ( а.п. 142-144) .

При вирішенні апеляційної скарги прокурора, колегія суддів апеляційного суду крім вищевикладеного враховує і послідовну практику Верховного Суду, згідно з якою розкаяння передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

У зв`язку з цим можна зробити висновок, що щире каяття це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Розумова відсталість ОСОБА_7 при його кримінологічній «історії» обіцянки залежного від алкоголю ОСОБА_7 про недопущення у подальшому протиправних вчинків, після судимостей та звільнення ОСОБА_7 з місць позбавлення волі по УДО, формальне визнання винуватості, на думку колегії суддів не узгоджується з вищевказаними мотивами стосовно визначення щирого каяття, не свідчить про можливість та бажання ОСОБА_7 виправитись шляхом відбуття громадських робіт.

З урахуванням характеру, кількості, тривалості, ступеня тяжкості та суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення по відношенню до своєї матері, його негативні характеристики та спосіб життя, відсутність сталих соціальних зв`язків, на думку колегії суддів свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_7 , як особа представляє суспільну небезпеку, а тому його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з реальним відбуттям призначеного покарання, у межах санкції ст. 126-1 КК України.

Колегія суддів переконана у тому, що призначення ОСОБА_7 покарання у виді громадських робіт, явно не відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, його особі і не може слугувати запорукою виправлення ОСОБА_7 без ізоляції його від суспільства, а тому вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання підлягає безумовному скасуванню, у зв`язку з невідповідністю призначеного ОСОБА_7 покарання, ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, його особі, а також неправильним застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, з ухваленням в цій частині нового вироку.

Посилання у вступній частини оскаржуваного вироку про погашені судимості обвинуваченого ОСОБА_7 , як правильно вказує прокурор у своїй апеляційній скарзі слід виключити, оскільки в силу ст.89 КК України ОСОБА_7 вважається такими, що не має судимостей.

У зв`язку з призначенням ОСОБА_7 реального покарання, то з резолютивної частини вироку слід виключити посилання на ч.1 ст.91-1 КК України про зобов`язання ОСОБА_7 протягом трьох місяців пройти програму для кривдників.

Таке рішення, на думку колегії суддів буде відповідати цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 414, 418, 419, 420, 424, 615 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 - задовольнити.

Вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 серпня 2025 року в кримінальному провадженні № 0000670 від 23.09.2024року стосовно ОСОБА_7 за ст.126-1 КК України - скасувати в частині призначеного ОСОБА_7 покарання.

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 ( два) роки.

Виключити із вступної частини вироку Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 серпня 2025 року посилання про судимості ОСОБА_7 за вироками Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13.10.2015 року, Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03.11.2021 року за ч.1 ст.125 КК України, Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18.11.2021 року за ч.2 ст.185 КК України.

Строк відбування ОСОБА_7 призначеного покарання рахувати з дня його затримання в порядку приведення вироку до виконання.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок Кропивницького апеляційного суду може бути оскаржений у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим з моменту отримання копії вироку.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4