ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1325/26
провадження № 1-кп/753/1335/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2026 р.

Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

під час проведення підготовчого судового засідання в залі суду у м. Києві у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0001070 від 12.09.2025 р. за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Хмельницької області, українця, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_6 ,

захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачений ОСОБА_5 ,

встановив:

Обвинувальний акт з додатками відносно ОСОБА_5 надійшов до Дарницького районного суду м. Києва 26.01.2026.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні заявила клопотання про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, надала його в письмовому вигляді. Клопотання обґрунтоване що існують ризики, передбачені п.1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КК України саме: п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України ризик переховування від суду, оскільки ОСОБА_5 , за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 15 або довічне позбавлення волі. А тому з метою ухилення від кримінальної відповідальності ОСОБА_5 може переховуватись від суду; п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжує існувати оскільки, ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином оскільки на даний час не встановлено коло осіб з якими обвинувачений підтримував стосунки, які можуть бути обізнані у протиправній діяльності ОСОБА_5 та можливої участі у пособництві для вчинення злочину у змові з останнім; п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України існує, оскільки злочинна діяльність ОСОБА_5 має системний характер, у умовах воєнного стану та триваючої збройної агресії РФ була спрямована на державну зраду, а тому перебуваючи на волі, останній може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення.

Захисник ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заперечували проти заявленого клопотання прокурора, просили визначити розмір застави, посилаючись на рішення Європейського суду, що при обранні запобіжного заходу необхідно визначити заставу.

При цьому захисник ОСОБА_7 вказав, що вказаний обвинувальний акт не підсудний Дарницькому районному суду м. Києва.

Обвинувачений підтримав думку своїх захисників.

Прокурор у вирішенні питання щодо підсудності обвинувального акту Дарницькому районному суду м. Києва поклалась на розсуд суду.

Заслухавши думки сторін кримінального провадження, вивчивши письмове клопотання прокурора та питання підсудності обвинувального акту, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 07.01.2026 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 закінчується 12.02.2026.

Прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 вважає такими, що продовжують існувати ризики передбачені пунктами 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Норми ст. 177 КПК України визначають мету і підстави застосування запобіжних заходів. Так, відповідно до ч. 1 цієї статті метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Згідно з ч. 2 підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Отже, враховуючи те, що повідомлена обвинуваченому підозра у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України не скасована у встановленому законом порядку, а трансформована в обвинувальний акт, суд вважає наявними підстави для визнання її обґрунтованою.

На думку суду ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Таким чином, суду належить встановити наявність або відсутність встановлених процесуальним законом ризиків у співставленні їх з доводами сторін кримінального провадження.

Так, ризик переховування (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України) обвинуваченого від суду існує та залишається з огляду на тяжкість кримінального правопорушення, яке інкримінують ОСОБА_5 , суворістю покарання, яке йому загрожує, а саме 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна або довічне позбавлення волі. Таке покарання, враховуючи вимоги КК України, вже саме по собі може бути мотивом обвинуваченого для переховування від суду.

У справі «Амбрушкевич проти Польщі» (Ambruszkiewicz v. Poland N 7/03 від 04.05.2006) Європейський суд з прав людини наголошує, що не викликає протиріч те, що в деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним засобом, який дозволяє гарантувати явку обвинуваченого до суду, зокрема, з урахуванням його особистості та характеру злочину, а також тяжкості ймовірного покарання.

Також, суд вважає наявними ризики перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення (п. 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України) з урахуванням специфіки інкримінованого обвинуваченому діяння, а також його системності, та невстановленого кола осіб з якими обвинувачений підтримав зв`язок, які могли бути обізнані у його незаконній діяльності та можливо приймали участь в ній.

З огляду на викладене, суд вважає, що прокурором доведено вищевказані ризики.

Розглядаючи клопотання захисників про визначення розміру застави, суд зазначає , що відповідно до абз.2 ч. 4 ст. 183 КПК України Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Суд враховує, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою. Обираючи строк тримання під вартою обвинуваченому, суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише його права, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

На підставі викладених обставин, та того, що будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого судом на даному етапі не встановлено, тому контроль за процесуальною поведінкою обвинуваченого ОСОБА_5 шляхом застосування будь-якого іншого запобіжного заходу - неможливий, а тому наявні підстави для продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Крім того, згідно з п. 4 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні, суд має право направити обвинувальний акт до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження. Приймаючи таке рішення, суд має враховувати те, що згідно з п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України порушення правил підсудності є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та беззаперечною підставою для скасування судового рішення.

Приписами ч. 1 ст. 34 КПК України, встановлено, що кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил підсудності.

Встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати кримінальне провадження щодо конкретного кримінального правопорушення. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна кримінальна справа розглядалася і вирішувалася судом законним, компетентним, незалежним і неупередженим, як того вимагають ст. 7 Загальної декларації прав людини та ч. 1 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Відповідно до п. 1 ст. 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на розгляд судом, встановленим законом. Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

За допомогою правил про підсудність забезпечується також рівність всіх громадян перед законом і судом (ст. 24 Конституції України та ст. 10 КПК України) Будучи одним з проявів цієї конституційної засади, чітко встановлена законом підсудність набуває ознак суб`єктивного права людини на законного суддю, тобто права будь-якої людини знати наперед, який саме суд і в якому складі відповідно до закону правомочний здійснювати стосовно нього судове провадження, якщо така необхідність виникне.

Вирішуючи питання підсудності даного кримінального провадження Дарницькому районному суду м. Києва суд виходить з того, що згідно з приписами ч. 1 ст. 32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення.

Як вбачається з обвинувального акту ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, останній епізод якого, можливо, було вчинено за адресою: м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 20.

Відповідно до відомостей додатку до рішення Київської міської ради від 22.01.2015 № 34/899 «Вулиці міста Києва. Офіційний довідник» вулиця Гната Хоткевича, 20 належить до юрисдикції Дніпровського району м. Києва.

Таким чином, суд вважає за необхідне направити обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 із поданням до Київського апеляційного суду для визначення підсудності за Дніпровським районним судом м. Києва.

Керуючись статтями 32, 34, 177, 314-315, 350, 372 КПК України, суд

постановив:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР № 0001070 від 12.09.2025 р. за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України із поданням направити до Київського апеляційного суду для визначення підсудності за Дніпровським районним судом м. Києва.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити. У задоволенні клопотання сторони захисту про визначення розміру застави - відмовити.

Продовжити застосований відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор», строком на 60 днів, тобто до 04 квітня 2026 включно.

Ухвала суду в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, підлягає апеляційному оскарженню безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3