Справа № 129/2024/24
Провадження №11-кп/801/1092/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції:
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

зі секретарем судового засідання: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 06 жовтня 2025 року про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000149 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 109, ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 111, ст. 436

ч. 2 ст. 4362, ч. 3 ст. 4362 КК України

за участю сторін провадження:

прокурора: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_5

обвинуваченої: ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 06 жовтня 2025 року задоволено клопотання прокурора Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_8 про продовження раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000149 від 13.07.2023, яка обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 109, ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 111, ст. 436, ч. 2 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2 КК України.

Продовжено строк тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_6 на 60 (шістдесят) днів, тобто до 04 грудня 2025 року включно.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 06.10.2025 року, постановити нову, змінити обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю, або застосувати обвинуваченій максимальний розмір застави.

Вимоги апеляційної скарги захисника, мотивована тим, що ухвала суду є незаконна та необґрунтована, винесена без урахування всіх фактичних обставин справи.

Прокурором в судовому засіданні не доведено обставини для продовження найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з метою запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачена ОСОБА_6 понад півтора року перебуває під вартою жоден з ризиків не проявився.

Захисник вказує на те, що обвинувачена ОСОБА_6 має низку хронічних захворювань та медичних показань, які не сумісні з її тривалим перебуванням під вартою, на утриманні та під опікою ОСОБА_6 перебуває її батько ОСОБА_9 , 1945 р.н., який є особою похилого віку, має інвалідність по зору та потребує постійного догляду, сторонньої допомоги у побуті та лікуванні, обвинувачена є субєктом підприємницької діяльності отримує легальний дохід та сплачує податки.

Крім того, ухвалою суду не було визначено розмір застави, тому захисник вважає що заставу слід визначити у максимальному розмірі, яке буде необхідним та виправданим заходом забезпечення кримінального провадження.

Прокурор ОСОБА_7 заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, вважаючи ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, обвинувачена ОСОБА_6 та її захисник ОСОБА_5 підтримали доводи апеляційної скарги з підстав, викладених в ній, та просили задоволити.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу .

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 дотримався вимог кримінального процесуального закону.

З матеріалів провадження убачається, що на розгляді Немирівського районного суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 в скоєнні злочинів передбачених ч. 2 ст. 109, ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 111, ст. 436, ч. 2 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2 КК України.

Вирішуючи питання щодо продовження строків тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України врахував, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, зокрема у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст. 111 КК України, яке відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, відповідальність за який передбачена у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, та дійшов висновку, що з метою уникнення кримінальної відповідальності, обвинувачена може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на експерта, свідків у цьому кримінальному проваджені, а також продовжити вчинення кримінальних правопорушень.

Суд апеляційної інстанції вважає, що обставини, на які посилається сторона захисту в апеляційній скарзі, не є тими безумовними підставами, які слугують підставами для зміни запобіжного заходу, не спростовують ризиків, наведених прокурором у клопотанні, які вважав доведеними суд.

З висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, оскільки сукупність встановлених судом та перевірених під час апеляційного розгляду обставин вказує на доцільність продовження раніше застосованого запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого та не зможе запобігти існуючим ризикам.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Суд апеляційної інстанції вважає, що, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Наявність у обвинуваченої ОСОБА_6 постійного місця проживання, батька,який потребує її допомоги, перебування тривалий час під вартою колегія суддів враховує, проте не вважає ці обставини визначальними, оскільки відповідно до положень ч. 6 ст. 176 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-1142, 258-2586, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченій кримінальних правопорушень, дані про особу, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

За таких обставин вимоги апеляційної скарги щодо застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту є безпідставними.

Також суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правомірно не визначив обвинуваченій ОСОБА_6 розмір застави.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ураховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених статтями 109-1142, 258-2585, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Перевіривши доводи апеляційної скарги щодо визначення застави, суд апеляційної інстанції вважає, що наявність ризиків переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на експерта, свідків у кримінальному проваджені, можливості продовження вчинення кримінальних правопорушень свідчить про недоцільність визначення застави у даному провадженні.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За наведених обставин суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.422-1 КПК України, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника.

Ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 06 жовтня 2025 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2