Номер провадження: 11-кп/813/2619/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 17.10.2025 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в об`єднаному кримінальному провадженні №0000847 від 18.08.2023 та №0000347 від 20.07.2022 відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17.10.2025 задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 15.12.2025 включно, з визначенням розміру застави у розмірі 800 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 2422400 гривень.

Рішення слідчого судді мотивоване наявністю ризиків передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливістю застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із прийнятим судом рішенням прокурор Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом не враховано обґрунтованих ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також, визначаючи обвинуваченому розмір застави, судом не врахована суспільна небезпека наслідків дій обвинуваченого, суспільний резонанс та актуальність такого роду злочинів.

Зазначає, що судом також не враховано положення ст. ст. 177-178 КПК України, а саме під час дії воєнного стану, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого, зокрема статтею ст. 111 КК України.

Просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу якою продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Позиції учасників судового провадження.

Заслухавши: суддю-доповідача, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як убачається з матеріалів провадження на розгляді Приморського районного суду м. Одеси знаходиться об`єднане кримінальне провадження №0000847 від 18.08.2023 та №0000347 від 20.07.2022 відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що передусім національні судові органи повинні вивчити всі факти «за» і «проти» наявності справжньої вимоги громадських інтересів, яка, за належного врахування принципу презумпції невинуватості, виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи, та викласти їх у своєму рішенні щодо відхилення клопотання про звільнення (справа «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії»).

У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що суд при продовженні строку тримання під вартою враховує обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання під вартою.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції виконав вимоги статей 199, 331 КПК та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання під вартою останнього.

Зважаючи на обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_8 злочинів, а також можливої міри покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винуватим, колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування обвинуваченого від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора щодо визначення судом застави обвинуваченому в порушення вимог ст. ст. 177, 178, 183 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Разом з цим, абзацом 8 ч. 4 ст. 183 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.ст. 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Апеляційний суд у даному контексті враховує, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, його характер, тяжкість та зухвалість, той факт, що злочин вчинений у період дії воєнного стану, а також наявність в зазначеному кримінальному провадженні доведених стороною обвинувачення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Водночас, констатує, що можливість суду не визначати розмір застави у визначених наведеною вище нормою випадках, є правом суду, а не його обов`язком.

Відтак, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не визначено як безальтернативний винятковий запобіжний захід (Рішення Конституційного суду країни від 19 червня 2024 року №7-р(II)/2024).

При цьому, відомостей про наявність інших обставин, передбачених ч. 4 ст. 183 КПК України, на підставі яких суд має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, матеріали клопотання та додані до нього матеріали не містять.

Крім того, згідно ч. 5 ст. 182 КПК України, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Враховуючи викладене, характер та обставини вчинених інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, вказані положення ч. 4 ст. 183 КПК України, а також тривалість перебування обвинуваченого під вартою та неможливість закінчити судовий розгляд у зв`язку із призначенням за клопотанням сторони обвинувачення експертизи речового доказу, проведення якої потребує тривалого часу, апеляційним судом не встановлено обставин, які б слугували підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Отже, на переконання колегії суддів визначений судом першої інстанції розмір застави, а саме 800 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 2422400 грн, буде здатен з одного боку утримувати обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого, не перетворить обраний запобіжний захід на безальтернативне ув`язнення.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд, всупереч доводів апеляційної скарги, вважає, що висновок суду про необхідність продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, відповідає вимогам кримінального процесуального закону та ґрунтується на матеріалах справи.

Одночасно, колегія суддів зауважує, що у разі порушення ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, прокурор має право звернутись до суду першої інстанції з клопотанням про зміну запобіжного заходу.

Таким чином, апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для задоволення апеляційної скарги та зміни ухвали суду.

Окрім того, в судовому засіданні апеляційного суду встановлено, що наразі обвинувачений ОСОБА_8 продовжує перебувати під вартою та своїм правом на внесення застави не скористався, а ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08.12.2025 йому продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначеним розміром застави, що свідчить про закінчення строку дії раніше обраного запобіжного заходу та втрати чинності оскаржуваної ухвали.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи суду, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Керуючись статтями 183, 196, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 17.10.2025 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в об`єднаному кримінальному провадженні №0000847 від 18.08.2023 та №0000347 від 20.07.2022 відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4