Справа № 129/4218/25
Провадження по справі № 1-кс/129/1206/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.12.2025 року м. Гайсин

Слідчий суддя Гайсинського районного суду Вінницької області ОСОБА_1 , вивчивши матеріали клопотання представника заявника, - адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 , поданої в порядку ст. 206 КПК України, про незаконне позбавлення волі особи, -

Встановив:

До Гайсинського районного суду Вінницької області через систему «Електронний суд» надійшла підписана електронним цифровим підписом клопотання представника, - адвоката ОСОБА_2 про незаконне позбавлення волі ОСОБА_3 , подана в порядку ст. 206 КПК України.

У прохальній частині клопотання заявлено наступні вимоги:

1. Негайно перевірити інформацію щодо незаконного утримання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 тел. Служби військового правопорядку . Овідіополь.

2. Зобов`язати Національну поліцію / СБУ здійснити невідкладну перевірку місця утримання відповідно до ст. 206 КПК України.

3. У разі підтвердження факту незаконного утримання - негайно забезпечити звільнення ОСОБА_4 .

4. Окремо направити ухвалу до керівника органу досудового розслідування для внесення відомостей до ЄРДР за ст. 146 КК України.

На обґрунтування вказаної скарги адвокат вказав, що адвокат ОСОБА_2 , отримав звернення від матері ОСОБА_5 щодо можливого незаконного позбавлення волі її сина - ОСОБА_4 .

Обставини, що вказують на незаконне утримання 18.11.2025 р. у м. Одеса невідомі особи затримали ОСОБА_4 при невстановлених обставинах.

19.11.2025 р. мати отримала від свого сина повідомлення з чужого акаунта, в якому він повідомив, що перебуває в ІНФОРМАЦІЯ_1 проти своєї волі та не може вийти, оскільки його утримують невідомі особи.

Передати скріншот цього повідомлення мама технічно не має можливості, але зміст повідомлення вона повідомила адвокату особисто під час телефонної розмови.

Утримуваний позбавлений можливості зв`язку, доступу до адвоката та вільного пересування.

19.11.2025р. було подано клопотання по ст.206 КПК в Овідіопольский районний суд відкрито провадження 1-кс/509/1002/25 справа 509/6690/25. Не зважаючи на судовий контроль 22.11.2025р ОСОБА_3 був насильно перевезений в АДРЕСА_1 . Мати і адвоката про це не попередили. Адвокат вияснив цю інформацію, коли подав заяву про злочин у військову службу правопорядку. Тел. НОМЕР_1 . Після цього на зв`язок вийшов начальник рекрутингової группи в/ч НОМЕР_2 штаб сержант ОСОБА_6 тел НОМЕР_3 було з`ясовано, що ОСОБА_3 нічого, не підписував, ВЛК не проходив, у військову форму не переодягався, проживав у двох з хворою мамою, яка потребує постійного стороннього догляду, що він цивільна людина що має законні підстави для відстрочки і тому категорично відмовляється від призову.

Будь-яких законних підстав для позбавлення волі, передбачених КПК України (ст. 208 КПК), встановити не вдалося.

Ці дані створюють обґрунтовану підозру незаконного позбавлення волі.

25.11.2025 року через систему «Електронний суд» надійшло письмове пояснення адвоката ОСОБА_2 , який надавав правову допомогу ОСОБА_3 , який повідомив суд про зміну обставин, що стали підставою для подання клопотання відповідно до ст. 206 КПК України.

18.11.2025 року приблизно о 15:00 у місті Одеса невстановленими військовослужбовцями було здійснено незаконне затримання та фактичне позбавлення волі цивільної особи ОСОБА_3 .

З огляду на ці обставини ним було подано клопотання за ст. 206 КПК України з метою забезпечення судового контролю та перевірки законності тримання особи.

Станом на 25.11.2025 року встановлено, що ОСОБА_3 звільнено із незаконного утримання. Він був відпущений приблизно о 10:00 у місті Гайсин Вінницької області. Станом на момент подання цього повідомлення будь-які органи державної влади не утримують його під вартою чи контролем. Враховуючи те, що обставини, які зумовили необхідність судової перевірки за ст. 206 КПК України, відпали, просив врахувати факт звільнення особи при подальшому розгляді та вирішенні питання щодо закриття провадження.

Дослідивши вказану клопотання адвоката ОСОБА_2 та матеріали додані до неї, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до п.18) ч.1 ст.3 КПК України, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно з п.10) ч.1 ст.3 КПК України, кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Так, відповідно до ч.1 ст.24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч.3 ст.26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.206 КПК України, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

З аналізу ст.206 КПК України слідує, що слідчого суддю наділено повноваженнями забезпечити додержання прав особи, за умови тримання такої особи під вартою з порушенням її прав.

Тобто за наявності у слідчого судді даних про незаконне затримання, тримання під вартою, з порушенням прав особи, яка утримується слідчий суддя зобов`язаний діяти за приписом ст.206 КПК України.

Так, частиною 6 ст.206 КПК України якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та: 1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи; 2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи; 3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.

Відповідно до ч.7 ст.206 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний діяти в порядку, передбаченому частиною шостою цієї статті, незалежно від наявності заяви особи, якщо її зовнішній вигляд, стан чи інші відомі слідчому судді обставини дають підстави для обґрунтованої підозри порушення вимог законодавства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі.

Стаття 2 КПК України передбачає, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні урегульований Кримінальним процесуальним кодексом України. Зокрема, подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування має відбуватись з дотриманням певних умов.

Водночас слід зауважити, що відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 на території України введено воєнний стан задля протидії військовослужбовцям російської федерації та на теперішній час продовжено строк проведення загальної мобілізації.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч.2 ст.102, п.1, 17, 20 ч.1 ст.106 Конституції України, Указом Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022, оголошено про проведення загальної мобілізації.

Відповідно до ст.ст. 64, 65 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

У відповідності до ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Згідно з нормами кримінального процесуального законодавства службові (посадові) особи військової частини не є уповноваженими службовими особами, яким надано право на здійснення затримання в рамках кримінальної юрисдикції. Відтак, ОСОБА_3 не є затриманою особою в розумінні кримінально-процесуального законодавства, а тому повноваження слідчого судді на вказані правовідносини не поширюються.

Таким чином, слідчий суддя, як і інші службові особи органів державної влади має діяти виключно в межах наданої компетенції.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що проголошуючи право на свободу, пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини означає фізичну свободу особи, а поняття свободи особистості має тлумачитись як відсутність будь-якого незаконного утримання.

У п.59 рішення «Engel and Others v. the Netherlands» від 08.06.1976 Європейський суд з прав людини зазначив, що необхідність проживання військовослужбовців у казармах не суперечить вимогам статті 5 Конвенції, бо таке обмеження «не виходить за рамки звичайної військової служби». Навіть «легкі форми арешту», коли військовослужбовці мають перебувати в житлових приміщеннях, армійських корпусах чи спорудах, не створює порушення статті 5 Конвенції, бо «вони продовжують перебувати в більш або менш звичайних рамках свого армійського життя». Водночас подібні обмеження щодо цивільних осіб є неприйнятними.

Як встановлено п.4) ч.1 у ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України.

Особливістю правого статусу військовослужбовців в Україні є те, що вони користуються конституційними правами і свободами з певними обмеженнями.

Як убачаєтьсяіз змісту скарги, у даному випадку має місце незгода особи в інтересах, якої подано скаргу, із діями службових осіб військової частини, пов`язаними з мобілізацією та подальшого проходження військової служби.

Враховуючи наведені обставини, слідчий суддя вважає, що підстави для застосування положень ст.206 КПК України та задоволення заяви відсутні.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу заявника на те, що у разі порушення його прав чи інтересів службовими (посадовими) особами ТЦК та СП чи військової частини при здійсненні ними своїх повноважень, пов`язаними із мобілізацією, для судового захисту він вправі звернутись із адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду, а у разі вчинення щодо нього протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Дотримання процедури, встановленої законом, є важливою гарантією права кожного на свободу та особисту недоторканність в розумінні ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У рішенні від 21 листопада 2019 року у справі «Мельник проти України» (CASEOFMELNYKv.UKRAINE) (заява № 72286/01) Європейський Суд з прав людини наголосив, що право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Таким чином, вимоги клопотання адвоката ОСОБА_2 , поданої у порядку ст. 206 КПК України, про виконання загальних обов`язків судді щодо захисту прав людини (про зобов`язання звільнити позбавлену свободи особу), виходять за межі повноважень слідчого судді відповідно до вимог КПК України.

Виходячи також з правової позиції Об`єднаної палати Касаційного Кримінального суду Верховного Суду від 21 травня 2021 року за єдиним унікальним номером судової справи 646/3986/19, у випадку, коли нормами КПК, якими регламентовано загальні правила застосування норм КПК, прямо не закріплено алгоритму дій слідчого судді у випадку, якщо клопотання не підлягає розгляду в цьому суді, то останнє може бути вирішено через застосування ч. 6 ст. 9 КПК України та положень засади диспозитивності, зокрема, ч. 3 ст. 26 КПК України, згідно з якою слідчий суддя, вирішує лише ті питання, що не тільки винесені на його розгляд сторонами, але й віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Положеннями ч. 6 ст. 9 КПК України встановлено, що у разі якщо норми положення КПК України не регулюють, або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання адвоката ОСОБА_2 , подана у порядку ст. 206 КПК України з метою перевірки та встановлення факту позбавлення свободи ОСОБА_3 за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, належить повернути заявнику.

Відповідно до п.2) ч.2 ст.304 КПК України скарга повертається якщо скарга не підлягає розгляду в цьому суді.

Відповідно до ч.6 ст.304 КПК України ухвала про повернення скарги або відмову у відкритті провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Дійшовши вказаного висновку, слідчий суддя додатково роз`яснює, що відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Відповідно до ч.3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок включає проходження військової служби. Відповідно до ч.5 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Крім того, ч.4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлює підстави, за наявності яких, звільняються з військової служби військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

З доданої до заяви копії паспорта громадянина України ОСОБА_3 , вбачається, що він є громадянином України, особою чоловічої статі та за своїм віком може відноситися до категорії військовозобов`язаних, які підлягають призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Згідно з нормами кримінального процесуального законодавства службові (посадові) особи військової частини не є уповноваженими службовими особами, яким надано право на здійснення затримання в рамках кримінальної юрисдикції. Відтак, ОСОБА_3 не є затриманою особою в розумінні кримінально-процесуального законодавства, а тому повноваження слідчого судді на вказані правовідносини не поширюються.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 9, 24, 26, 206, 304, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

Постановив:

Повернути клопотання представника заявника, - адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 , поданого в порядку ст. 206 КПК України, про незаконне позбавлення волі особи, - особі, якою подано вказане клопотання (скаргу).

Копію ухвали слідчого судді надіслати особі, якою подане клопотання (скарга).

Апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала слідчого судді про повернення скарги може бути оскаржена безпосередньо до Вінницького апеляційного суду у строки, визначені вище.

Слідчий суддя: