Справа № 450/3347/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/584/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 18.04.2024 року стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, укр аїнця, громадянина України, одруженого, який на утриманні має неповнолітню дитину, безробітного, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 23.11.2023 Личаківським районним судом м. Львова за ч.4 ст. 185 КК України до 6 років позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_10 ,

встановила:

Захисник подав апеляційну скаргу на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 18.04.2024 року, яким ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 6 років 3 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України до покарання за цим вироком, шляхом частково складання, приєднано невідбуту частину покарання за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 22.11.2023 у вигляді 3 місяців позбавлення волі, та остаточно призначено покарання ОСОБА_8 у вигляді 6 років 6 місяців позбавлення волі.

Початок відбуття покарання ОСОБА_8 зараховується з часу фактичного затримання, а саме з 04.05.2023.

Захисник в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 - змінити.

Апелянт зазначає, що з даним вироком не згідний, вважає його надто суворим таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного.

Звертає увагу, що під час судового розгляду не було взято до уваги те, що ОСОБА_8 бажав відшкодувати завдану шкоду потерпілим. Однак через скрутне фінансове становище та стан здоров`я матері не зміг зробити цього. Вважає, що суд першої інстанції мав можливість та законні підстави призначити ОСОБА_8 менш суворе покарання в межах санкції статті.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.03.2023, близько 18 год. 00 хв., ОСОБА_8 будучи достовірно обізнаний про введення на всій території України воєнного стану, перебуваючи в приміщенні, що належить ДП «ЛПП Україна» акціонерного товариства «ЛПП», а саме магазині «Reserved», що розташований у торгово-розважальному центрі «Кінг Крос Леополіс» за адресою с. Сокільники вул. Стрийська, 30 Львівського району Львівської області, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, з корисливих мотивів, діючи протиправно, умисно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання таємно, шляхом вільного доступу, взяв з стелажу продажу одягу білу жіночу футболку (артикул 1475Т-00Х) вартістю 332,5 грн., жіночий білий светр (артикул 1593Т-02Х) вартістю 665,83 грн. та жіночий бежевий светр (артикул 1593Т-08Х) вартістю 665,83 грн., які таємно помістив собі у сумку, після чого пройшов мимо кас, не оплативши за товар вийшов з магазину «Reserved», чим заподіяла потерпілому ДП «ЛПП Україна» акціонерного товариства «ЛПП» матеріальної шкоди на загальну суму 1664, 16 грн.

Крім того, 17.03.2023, близько 18 год. 10 хв., ОСОБА_8 будучи достовірно обізнаний про введення на всій території України воєнного стану, перебуваючи в приміщенні, що належить ДП «ЛПП Україна» акціонерного товариства «ЛПП», а саме магазині «Reserved», що розташований у торгово-розважальному центрі «Кінг Крос Леополіс» за адресою с. Сокільники вул. Стрийська, 30 Львівського району Львівської області, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, з корисливих мотивів, діючи протиправно, умисно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання таємно, шляхом вільного доступу, взяв з стелажу продажу одягу хлопчаче взуття (артикул 6816Т-99Х) вартістю 832,5 грн., яке таємно помістив собі у сумку, після чого пройшов мимо кас, не оплативши за товар вийшов з магазину «Reserved», чим заподіяла потерпілому ДП «ЛПП Україна» акціонерного товариства «ЛПП» матеріальної шкоди на загальну суму 832, 5 грн.

Крім того, 17.03.2023, близько 19 год. 00 хв., ОСОБА_8 будучи достовірно обізнаний про введення на всій території України воєнного стану, перебуваючи в приміщенні, що належить ТзОВ «ВОКСХОЛ», а саме магазині «MEGASPORT», що розташований у торгово-розважальному центрі «Кінг Крос Леополіс» за адресою с. Сокільники вул. Стрийська, 30 Львівського району Львівської області, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, з корисливих мотивів, діючи протиправно, умисно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання таємно, шляхом вільного доступу, взяв з стелажу продажу одягу чоловічі штани марки «Nike» (артикул DV9845-010) вартістю 3633,33 грн., які таємно помістив собі у сумку, після чого пройшов мимо кас, не оплативши за товар вийшов з магазину «MEGASPORT», чим заподіяла потерпілому ТзОВ «ВОКСХОЛ» матеріальної шкоди на загальну суму 3633, 33 грн.

Крім того, 17.03.2023, близько 19 год. 10 хв., ОСОБА_8 будучи достовірно обізнаний про введення на всій території України воєнного стану, перебуваючи в приміщенні, що належить ДП «ЛПП Україна» акціонерного товариства «ЛПП», а саме магазині «Reserved», що розташований у торгово-розважальному центрі «Кінг Крос Леополіс» за адресою с. Сокільники вул. Стрийська,30 Львівського району Львівської області, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, з корисливих мотивів, діючи протиправно, умисно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання таємно, шляхом вільного доступу, взяв з стелажу продажу одягу жіночу куртку (артикул 1619N-74Х) зеленого кольору вартістю 1332,50 грн., яке таємно помістив собі у сумку, після чого пройшов мимо кас, не оплативши за товар вийшов з магазину «Reserved», чим заподіяла потерпілому ДП «ЛПП Україна» акціонерного товариства «ЛПП» матеріальної шкоди на загальну суму 1332, 50 грн.

Такими своїми діями ОСОБА_8 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене в умовах воєнного стану, повторно тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України.

Адвокат ОСОБА_6 подав суду апеляційної інстанції клопотання про декриміналізацію кількох епізодів кримінальних правопорушень вчинених обвинуваченим ОСОБА_8 за ч.1 ст. 185 КК України на суми 1664,16 грн, 832,50 грн., згідно Закону України № 3886-XI від 03.05.2024. А також просив змінити правову кваліфікацію дій ОСОБА_8 щодо епізоду на суму 3633,33 грн. з ч.4 ст. 185 КК України на ч.1 ст. 185 КК України ( в редакції Закону України № 3886-XI від 03.05.2024).

Захисник-адвокат ОСОБА_10 подала суду апеляційної інстанції клопотання, узгоджене з обвинуваченим ОСОБА_8 , як додаток до апеляційної скарги, про декриміналізацію кількох епізодів кримінальних правопорушень вчинених обвинуваченим ОСОБА_8 17.03.2023 о 18:00 год. на суму 1664, 16 грн.; 17.03.2023 о 18:10 год. на суму 832,50 грн.; 17.03.2023 о 19:00 год. на суму 1332,50 грн..

Заслухавши доповідача, міркування обвинуваченого ОСОБА_8 , підтримане захисником - адвокатом ОСОБА_10 , які просили задовольнити апеляційну скаргу та клопотання подані захисниками адвокатами ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , думку прокурора ОСОБА_9 , який просив частково задовольнити апеляційні вимоги сторони захисту, суто в частині декриміналізації декількох епізодів злочину, дослідивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та поданих клопотань, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Статтею 55 Конституції України гарантовано кожному право на оскарження до суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень. Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України при обставинах, вказаних у вироку суду, ґрунтується на зібраних у справі доказах.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 , на день винесення вироку судом першої інстанції, правильно кваліфіковані, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, за ч.4 ст.185 КК України.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

При цьому, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Зважується, крім того, на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції були належним чином досліджені обставини справи, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження та обвинуваченому ОСОБА_8 обрано покарання в межах санкції статті обвинувачення.

Розгляд справи в суді першої інстанції було проведено в спрощеному порядку, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 вину у скоєнні злочинів визнав повністю.

На думку колегії суддів призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам ст.65 КК України, підстав для його пом`якшення або зміни кваліфікації його дій з ч.4 ст. 185 КК України на ч.1 ст. 185 КК України немає, оскільки злочини ОСОБА_8 вчинив в умовах воєнного стану.

Відтак апеляційні вимоги захисника щодо перекваліфікації дій обвинуваченого з ч.4 на ч.1 ст. 185 КК України не відповідають чинному законодавству та не встановлено в суді апеляційної інстанції підстав для пом`якшення покарання.

Законом України від 03.03.2022 року № 2117-IX «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» посилено відповідальність за кримінальні правопорушення, передбачені статтями 185, 186, 187, 189, 191 КК України, вчинені в умовах воєнного стану.

Відповідно до таких змін крадіжка, вчинена в умовах воєнного або надзвичайного стану кваліфікується за ч.4 ст. 185 КК України, за що у санкції статті передбачене покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Відповідно до вироку ОСОБА_8 вчинив крадіжки 17.03.2023 року, в період дії воєнного стану.

Таким чином висновок суду першої інстанції, що дії обвинуваченого ОСОБА_8 необхідно кваліфікувати саме як вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка) в умовах воєнного стану є обґрунтованим.

Така ж позиція висловлена в ухвалі Верховного Суду від 10.07.2023 (справа № 669/702/22) .

Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження в суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, відтак підстав для її повного задоволення немає.

Однак, на час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції станом на 11.12.2025 року, стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , слід врахувати, що 09.08.2024 набрав чинності Закон України №3886-IX від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», згідно з яким були внесені зміни до ст.51 КУпАП України, якими посилена відповідальність за вчинення дрібного викрадення чужого майна.

Так, згідно нової редакції ст. 51 КУпАП України, відповідальність за ч.1 ст.51 КУпАП України настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що складає 757 грн. Відповідальність за ч.2 ст.51 КУпАП України настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає від 575 грн. до 3028 грн.

Таким чином, з 09.08.2024 таємне викрадення чужого майна (крадіжка) стає кримінально караним діянням, якщо вартість викраденого майна на момент вчинення правопорушення становить більше двох неоподатковуваних мінімумів (НМ) доходів громадян, що у 2024 році становить 3028 грн.

Однак крадіжки за ч.4 ст. 185 КК України обвинувачений вчинив у 2023 році.

Станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2684 грн, а 50 відсотків від його розміру становили 1342 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 , злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, у 2023 році становив 2684 грн (1342?2=2684).

Згідно обвинувального акту сума викраденого ОСОБА_8 майна становить:

- за епізодом від 17.03.2023 року скоєний о 18:00 год. становить 1664, 16 грн.;

- за епізодом від 17.03.2023 року скоєний о 18:10 год. становить 832, 50 грн.;

- за епізодом від17.03.2023 року скоєний о 19:10 год. становить 1332, 50 грн.

Тому вказані дії обвинуваченого ОСОБА_8 підпадають під адміністративні правопорушення за які передбачена адміністративна відповідальність.

Положення п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України регламентують, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

За таких обставин, враховуючи імперативність вимог ч.3 ст.479-2 КПК України, клопотання захисників обвинуваченого підлягають задоволенню, вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині зазначених вище епізодів, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 , за ч.4 ст.185 КК України, підлягає закриттю на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Однак обвинуваченим ОСОБА_8 , згідно обвинувального акту та вироку суду першої інстанції, вчинено викрадення майна, тобто крадіжку, за ч.4 ст. 185 КК України, за епізодом від 17.03.2023 року скоєний о 19:00 год., де сума викраденого майна перевищують 2 НМ та становить 3633, 33 грн.

Отже обвинуваченим ОСОБА_8 скоєно кримінальне правопорушення, за ч.4 ст. 185 КК України та викрадено майно 17.03.2023 року на суму 3633 грн. 33 коп. за що призначено покарання у виді 6 років 3 місяці позбавлення волі, як таке що вчинено в умовах воєнного стану, при цьому судом першої інстанції було враховано, що попереднім вироком, за ч.4 ст. 185 КК України, призначено ОСОБА_8 покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України до покарання за цим вироком, шляхом частково складання, приєднано невідбуту частину покарання за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 22.11.2023 у вигляді 3 місяців позбавлення волі, та остаточно призначено покарання ОСОБА_8 у вигляді 6 років 6 місяців позбавлення волі.

З врахуванням зазначених вище доводів колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обгрунтовано, законно призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 6 років 6 місяців позбавлення волі та підстав для пом`якшення даного покарання суд апеляційної інстанції не вбачає.

За приписами п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Відповідно до абз. 5 ч.7 ст. 284 КПК ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п.4-1 ч.1 ст. 284 КПК, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених ст. 479-2 цього Кодексу.

За статтею 479-2 КПК суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Таким чином, кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 , за ч.4 ст. 185 КК України, з огляду на приписи п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, підлягає закриттю судом за епізодамивід 17.03.2023 скоєний о 18:00 год, від 17.03.2023 скоєний о 18:10 год, від 17.03.2023 скоєний 19:10 год., оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, а вирок місцевого суду підлягає зміні в цій частині.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 419, 284, 479-2, 424, 532 КПК України, колегія суддів,

постановила :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 , - задовольнити частково.

Вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 18.04.2024 року, яким ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України змінити.

У частині обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК України, по епізодахскоєних : 17.03.2023 о 18:00 год, 17.03.2023 о 18:10 год., 17.03.2023 о 19:10 год., кримінальне провадження закрити, на підставі п.4-1 ч.1 ст. 284 КПК України.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою - з моменту вручення копії рішення.

Головуючий:

Судді: