н/п 1-кс/490/4827/2025
ЦЕНТРАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. МИКОЛАЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2025 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого в ОВС СВ УСБУ в Херсонській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором відділу Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Макіївка Донецької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 20.03.2022 військовослужбовця НОМЕР_1 батальйону НОМЕР_2 стрілецького полку мобілізаційного резерву 1 армійського корпусу так званої «Донецької народної республіки», раніше судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч. 1 ст. 438 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч. 1 ст. 438 КК України, за наступних обставин.

Так, у невстановлений досудовим розслідуванням час та дату, але не пізніше березня 2022 року, військовослужбовці НОМЕР_1 батальйону НОМЕР_2 стрілецького полку мобілізаційного резерву 1 армійського корпусу так званої «Донецької народної республіки» (далі 3 батальйон 127 спмр 1 ак «ДНР») ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проходили службу та брали активну участь у військових діях проти України.

ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відкрито носили автоматичну зброю, формений одяг та спорядження, які приналежні військовослужбовцям РФ, тобто відповідно до ст. ст. 43, 44 Додаткового протоколу І були комбатантами та зобов`язані додержуватись норм міжнародного права, застосовуваного в період збройного конфлікту.

20.03.2022 близько 09.00 год. військовослужбовці 3 батальйону 127 спмр 1 ак «ДНР» ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ще щонайменше троє невстановлених досудовим розслідуванням військовослужбовців ЗС РФ, діючи за попередньою змовою між собою, будучи озброєними вогнепальною автоматичною зброєю, перебуваючи на самовільно встановленому блокпосту поблизу в`їзду до с. МузиківкаМузиківської сільської громади Херсонського району Херсонської області, помітивши потерпілого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який рухався ще з однією цивільною особою на автомобілі «Шкода Октавія», д.н.з. НОМЕР_3 , з м. Херсона у напрямку с. Новокиївка Снігурівського району Миколаївської області, наказали останньому зупинитись.

Після зупинки транспортного засобу та перевірки документів, ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та інші невстановлені військовослужбовці ЗС РФ розпочали обшук автомобіля потерпілого. У ході обшуку ОСОБА_7 наказав ОСОБА_10 віддати ключі від транспортного засобу, однак не дочекавшись відповіді, застосував стосовно останнього фізичне насильство шляхом нанесення одного удару рукою в область грудної клітини та одного удару по руці потерпілого. Після цього, ОСОБА_7 силоміць забрав ключі від автомобілю з кишені ОСОБА_10 , сів за кермо транспортного засобу та поїхав у невідомому напрямку, повернувшись через декілька хвилин.

Надалі, військовослужбовці ЗС РФ, погрожуючи застосуванням вогнепальної зброї, наказали ОСОБА_10 та іншій цивільній особі лягти на землю. У цей час, ОСОБА_7 наблизився до потерпілого та без будь-яких пояснень застосовував стосовно останнього фізичне насильство шляхом нанесення двох ударів руками по тулубу та голові й штовхнув його, від чого

ОСОБА_10 впав на землю. Після цього, ОСОБА_7 , знаходячись над потерпілим, почав зав`язувати стяжками його руки за спиною, під час чого наніс ще два удари ногою по тулубу ОСОБА_10 .

У цей час до зазначеного місця події підійшов ОСОБА_8 та без будь-яких пояснень застосував до нерухомого потерпілого фізичне насильство шляхом нанесення двох ударів ногами по тулубу ОСОБА_10 , після чого сів зверху на нього з метою перевірки міцності затягування рук потерпілого та, будучи невдоволеним результатом, ще сильніше затягнув стяжки і наніс два удари ногами по тулубу ОСОБА_10 .

У подальшому підійшов ОСОБА_9 та притиснув ногою спину потерпілого з метою знерухомити його. Коли ОСОБА_10 намагався опиратись, ОСОБА_9 застосував стосовно останнього фізичне насильство, яке полягало у нанесенні двох ударів ногою по ребрам потерпілого.

Потім військовослужбовці ЗС РФ із застосуванням фізичної сили відвели ОСОБА_10 та іншу цивільну особу до зупинки громадського транспорту перед в`їздом до с. Музиківка і штовхнули їх, від чого останні впали на землю. Надалі, ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_10 та впродовж наступних 15 хвилин застосовував до потерпілого заходи фізичного впливу, спрямовані на перекриття доступу повітря до його легень, а саме одягнув поліетиленовий пакет на голову ОСОБА_10 та періодично здавлювали його в області шиї. У проміжках між удушеннями ОСОБА_8 , звинувачуючи потерпілого у підтримці України, застосовував стосовно останнього фізичне насильство шляхом нанесення щонайменше 20 ударів ногами по тулубу.

Після припинення побиття невстановлені військовослужбовці ЗС РФ, діючи спільно та за попередньою змовою з ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , порушуючи вимоги статті 147 Конвенції (нелегальне ув`язнення), із застосуванням фізичної сили помістили ОСОБА_10 та іншу цивільну особу до багажного відділення автомобілю «Шкода Октавія», д.н.з. НОМЕР_3 , на якому перевезли їх до захопленої нежитлової будівлі, розташованої на відстані близько 70 метрів від металевого автодорожнього знаку «Музиківка» (за координатами 46.7456050, 32.5548569), тобто здійснили затримання цивільних осіб, які у складі Збройних Сил чи інших збройних формувань України не перебували, жодної зброї не мали, участі у бойових діях не брали, тобто були особами, які підпадають під захист ст. 4 Конвенції, як громадяни України, котрі не беруть активної участі у бойових діях та опинилися в ході окупації під владою сторони конфлікту (Російської Федерації).

Знаходячись у вказаній будівлі, невстановлені військовослужбовці ЗС РФ продовжили застосовувати фізичне насильство стосовно ОСОБА_10 та іншої цивільної особи, звинувачуючи їх у підтримці України. У цей час ОСОБА_8 силою витягнув потерпілого надвір та штовхнув його, від чого ОСОБА_10 впав обличчям до землі. Продовжуючи переслідувати мету покарання потерпілого через його національну приналежність, використовуючи розпечений невстановлений металевий предмет (ймовірно сталевий прут), ОСОБА_8 наніс один удар в область сідниць ОСОБА_10 , після чого завдав щонайменше 10 ударів ногами по тулубу потерпілого.

20.03.2022 близько 15-16.00 год. (більш точний час у ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , діючи спільно та за попередньою змовою з іншими невстановленими військовослужбовцями ЗС РФ, із застосуванням фізичної сили помістили ОСОБА_10 та іншу цивільну особу у причеп вантажного автомобілю невстановленої марки та моделі, на якому перевезли їх до с. БаратівкаБаштанського району Миколаївської області та ув`язнили на території невстановленого підприємства у вольєрі для кисневих балонів, де вони утримувались в нелюдяних умовах впродовж однієї доби без прийняття рішення про ув`язнення та забезпечення права на захист.

За результатами застосування до ОСОБА_10 фізичного насильства та катування ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та інші невстановлені військовослужбовці ЗС РФ спричинили потерпілому тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів 6, 7, 8, 9, 10 ребер справа, 7, 8, 9 ребер зліва, правого поперекового відростку першого поперекового хребця, забоїв нирок, крововиливів у м`які тканини (гематоми), які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я, термічного опіку 2-го ступеню міжсідничної складки, який відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також крововиливів у м`які тканини (гематоми) кінцівок, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

21.03.2022 вдень (більш точний час у ході досудового розслідування не встановлено), лише після отримання «викупу» у сумі 10 тис. доларів США від рідних ОСОБА_10 , потерпілого та іншу цивільну особу невстановленими досудовим розслідуванням військовослужбовцями ЗС РФ звільнено з місця утримання без надання їм будь-яких документів щодо підстав затримання та ув`язнення.

У період ув`язнення ОСОБА_10 утримували у виснажливих для людського організму антисанітарних умовах, непридатних для перебування людини, без надання їжі та засобів гігієни. Воду надавали в обмеженій кількості, потерпілий піддавався вербальним погрозам позбавлення життя або заподіяння тілесних ушкоджень, будь-яка медична допомога не забезпечувалась. Тобто потерпілий перебував в умовах, які загрожували його життю та здоров`ю, але він не мав можливості вільно залишити місце утримання, чим ОСОБА_8 та інші невстановлені військовослужбовці ЗС РФ порушили вимоги ст. 147 Конвенції (нелюдяне поводження).

Отже, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , та іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, вчинив дії, спрямовані на порушення законів та звичаїв війни, що полягало у жорстокому поводженні з цивільним населенням, яке виразилось у завданні сильних фізичних страждань (побоїв і тілесних ушкоджень) незаконно утримуваному ОСОБА_10 з метою покарання за підтримку України, тобто у катуванні останнього, а також утриманні ОСОБА_10 в місці непристосованому до перебування осіб, в антисанітарних умовах, позбавленні їжі та води (нелюдяне поводження); вчиненні інших порушень законів та звичаїв війни, що виразилося у нелегальному ув`язненні цивільної особи

ОСОБА_10 , котрий перебуває під захистом, чим порушив ст. ст. 27, 32, 147 Конвенції (заборона насильства та катування, нелегальне ув`язнення, нелюдяне поводження) та ст. 75(2)(а)(a.2)(а.3) Додаткового протоколу І (заборона катування та тілесних покарань).

Таким чином, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, тобто у жорстокому поводженні з цивільним населенням та в інших порушеннях законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вчинених за попередньою змовою групою осіб (у редакції ст. 438 КК України на час вчинення кримінального правопорушення).

Посилаючись на те, що ОСОБА_7 перебуває на тимчасово окупованій території Донецької та Луганської областей, є діючим військовослужбовцем, вільно пересувається окупованими рф територіями України, та приймає на участь є воєнних діях, тобто надалі продовжує свою злочинну діяльність, підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, підозрюваному відомо, де можуть знаходитись речі та документи, що підтверджують здійснення ним протиправної діяльності і він може їх знищити, сховати чи спотворити, може впливати на безпосередніх свідків вчиненого ним кримінального правопорушення, внаслідок чого вони можуть змінити свої показання, або відмовитись давати їх взагалі, крім того враховуючи, що бойові дії тривають, не виключено, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, пов`язане з жорстоким поводженням з цивільним населенням, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п.п. 1,2,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий просить про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримала, з підстав у ньому викладених, просила про його задоволення.

Захисник підозрюваного у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання.

Вивчивши доводи клопотання, вислухавши доводи прокурора на його підтримку, думку захисника, дослідивши надані матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

30.09.2025 р. ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч. 1 ст. 438 КК України, про що у загально державному засобі масової інформації газеті «Урядовий кур`єр», а також на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора розміщено відповідне повідомлення в порядку ст. 135, ч. 1 ст. 278 КПК України.

Вказаний факт підтверджений прокурором у судовому засіданні документально.

Підозрюваний ОСОБА_7 , будучи викликаним до органу досудового розслідування шляхом публікацій в засобах масової інформації - газеті «Урядовий кур`єр» та на веб-сайті Офісу Генерального прокурора повісток про виклик на 06, 07, 08 жовтня 2025 року до слідчого не з`явився, не повідомивши про причини неявки, що в тому числі свідчить про переховування від органів досудового розслідування з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

У зв`язку з неприбуттям підозрюваного ОСОБА_7 на неодноразові виклики до органу досудового розслідування, переховуванням з метою ухилення від кримінальної відповідальності, постановою слідчого від 09.10.2025 р. ОСОБА_7 оголошено у розшук.

26.11.2025 р. постановою керівника Херсонської обласної прокуратури строк досудового розслідування у кримінальному провадженні 0000492 від 20.11.2025 за підозрою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України продовжено до трьох місяців, а саме до 30 грудня 2025 року включно.

Матеріалами клопотання підтверджується, що на цей час ОСОБА_7 перебуває на тимчасово окупованій території Донецької та Луганської областей, де продовжує проходити службу в рядах військовослужбовців держави-агресора проти України.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000492 від 20.11.2025 за підозрою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України,триває.

Згідно до ч. 7 ст. 42 КПК України, підозрюваний зобов`язаний в тому числі прибувати за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб; виконувати обов`язки, покладені на нього рішенням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження; підкорятися законним вимогам та розпорядженням слідчого, прокурора, слідчого судді, суду.

За правилами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим пунктами 1-5 частини 1 цієї статті, а саме: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Ч. 1 ст. 183 КПК України, визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього кодексу, крім випадків, передбачених п.п.6,7ст. 176 КПК України.

Ст. 193 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених ст. 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст.ст. 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим кодексом для вручення повідомлень.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим кодексом для вручення повідомлень. Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання.

В ч. 1 ст. 135 КПК України передбачено, що особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

Відповідно до ч. 2 ст. 135 КПК України у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

У судовому засіданні встановлено, що письмове повідомлення про підозру ОСОБА_7 особисто вручено не було, оскільки останній перебуває на даний час на непідконтрольній території України.

На виклики слідчого підозрюваний не з`явився, не повідомляючи про причини неявки, що свідчить про його ухилення від кримінальної відповідальності.

У судовому засіданні прокурором доведено, що ОСОБА_7 набув статусу підозрюваного у даному кримінальному провадженні, оскільки органом досудового розслідування вжито всіх можливих заходів для вручення йому повідомлення про підозру у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним кодексом України для вручення повідомлень.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст. 438 КК України, підтверджується даними: протоколу допиту потерпілого ОСОБА_10 від 23.05.2023, який повідомив про обставини його затримання та тривалого побиття 20.03.2022 військовослужбовцями так званої «Л/ДНР» на незаконно створеному блокпості при в`їзді до с. Музиківка Херсонської області; протоколу додаткового допиту потерпілого ОСОБА_10 від 22.09.2025, де він надав додаткові відомості про військовослужбовців, які вчинили відносно нього кримінальне правопорушення; протоколу пред`явлення особи для впізнання по фотознімкам від 24.09.2025, в ході якого потерпілий ОСОБА_10 впізнав військовослужбовця НОМЕР_2 стрілецького полку мобілізаційного резерву 1 армійського корпусу «днр» - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який 20.03.2022 брав участь у його незаконному затриманні, нанесенні йому тілесних ушкоджень та проти волі потерпілого забрав його взуття; протоколу огляду місця події від 23.09.2025, в ході якого проведено огляд території на в`їзді до с. Музиківка Херсонської області, де в березні 2022 року було встановлено блокпост окупаційними військами; протоколу проведення слідчого експерименту від 23.09.2025, в ході якого потерпілий ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 відтворив події 20.03.2022 та показав, яким чином проводилось його затримання та нанесення тілесних ушкоджень; висновку судово-медичного експерта № 104-МС від 07.03.2025, яким встановлено, що 20.03.2022 потерпілому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 нанесені легкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження, за ознаками тривалості розладу здоров`я; протоколу допиту свідка ОСОБА_13 від 05.02.2025, який підтвердив факт зникнення потерпілого ОСОБА_10 20.03.2022, та його повернення невідомими йому військовослужбовцями 21.03.2022; протоколу допиту свідка ОСОБА_14 від 30.01.2025, яка повідомила, що 20.03.2022 її співмешканець ОСОБА_10 поїхав на своєму автомобілі «Шкода Октавія» д.н.з. НОМЕР_4 , до с. Новокиївка Херсонської області, та в подальшому зв`язок з ним був втрачено. 21.03.2022 ОСОБА_10 вийшов на зв`язок та повідомив, що його затримали військовослужбовці країни-окупанта, якщо вона погодиться заплатити 10 000 доларів США, то його відпустять. Після обіду вона зустрічала свого чоловіка його повернули, але автомобіль забрали; протоколу огляду мобільного телефону свідка ОСОБА_14 , в ході якого зафіксовано об`яву про зникнення автомобіля її співмешканця ОСОБА_10 «Шкода Октавія» д.н.з. НОМЕР_4 ; матеріалів виконаного доручення ГВКР УСБУ в Херсонській області, в яких наявна інформація про військовослужбовців НОМЕР_2 стрілецького полку мобілізаційного резерву 1 армійського корпусу «днр» - ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_7 .

Так, нормами чинного КПК України не визначене поняття обґрунтованості пред`явленої підозри, в зв`язку з чим, при вирішенні такого питання слід звертатися до практики ЄСПЛ, оскільки кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч. 5 ст. 9 КПК України).

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom, п. 175 рішення ЄСПЛ у справі Нечипорук і Йонкало проти України, п. 161 рішення ЄСПЛ у справі Selahattin Demirtaє v. Turkey, п. 88 рішення ЄСПЛ у справі Ilgar Mammadov v. Azerbaijan, п. 51 рішення ЄСПЛ у справі Erdagoz v. Turkey).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра" у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, п. 34).

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Достатність доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення є оціночним поняттями.

Досліджені у судовому засіданні дані є достатньо вагомими у своїй сукупності для висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч. 1 ст.438 КК України.

Матеріали кримінального провадження також містять дані, які вказують на наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п.п. 1,2,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, виходячи з наступного.

Так, ОСОБА_7 , який обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч. 1 ст. 438 КК України, що згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, санкцією за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років, таким чином, під тяжкістю невідворотного покарання за вчинені злочини, враховуючи відсутність в Україні будь-яких соціальних зв`язків та можливість безперешкодно залишити територію України, підозрюваний буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду, крім того перебуває на тимчасово окупованій території Донецької та Луганської областей, є діючим військовослужбовцем, вільно пересувається окупованими рф територіями України, та приймає на участь є воєнних діях, тобто надалі продовжує свою злочинну діяльність, крім того підозрюваному відомо, де можуть знаходитись речі та документи, що підтверджують здійснення ним протиправної діяльності і він може їх знищити, сховати чи спотворити, може впливати на безпосередніх свідків вчиненого ним кримінального правопорушення, крім того враховуючи, що бойові дії тривають, не виключено, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, пов`язане з жорстоким поводженням з цивільним населенням.

Підозрюваний ОСОБА_7 неодноразово не з`являвся за викликами до слідчого.

Вказане дає обґрунтовані підстави вважати, що існує ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконного впливу на свідківта вчинення інших кримінальних правопорушень.

З урахуванням наведеного, вагомості досліджених у судовому засіданні даних про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.438 КК України, тяжкість покарання, що може бути призначене підозрюваному в разі притягнення до кримінальної відповідальності, особу підозрюваного, який обґрунтовано підозрюється у вчиненні найбільш суспільно небезпечного злочину, характеру та способу ймовірно вчиненого кримінального правопорушення проти держави Україна, слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 1,2,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і саме така міра запобіжного заходу, як тримання під вартою, є обґрунтованою.

Застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, на даній стадії досудового розслідування кримінального провадження не забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Також, відповідно до положень ст.ст. 183,193,194 КПК України, згідно з якими при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається та у разі наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу вирішуватиметься остаточно вже після його затримання та доставки до суду, тому строк дії ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного, який виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, триває до його затримання та доставки до суду і не обмежується строком, встановленим ч.1 ст. 197 КПК України, підозрюваному ОСОБА_7 , відносно якого необхідно обрати запобіжний захід саме у вигляді тримання під вартою без визначення строку дії такого запобіжного заходу, розмір застави слідчим суддею не визначається.

Обставини, визначені ч. 2 ст. 183 КПК України, які б унеможливлювали застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , відсутні.

З урахуванням наведеного, клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 186, 193, 196, 197, 376 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання - задовольнити.

Обрати підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч. 1 ст. 438 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення строку дії такого запобіжного заходу та розміру застави.

Після затримання підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і не пізніш як через 48 годин з часу його доставки до місця кримінального провадження, розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1