Справа № 159/9464/25
Провадження № 1-кп/159/293/26
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

05 січня 2026 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області у складі

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів:

за участю

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції)

захисника - ОСОБА_5 ,

потерпілий - не з`явився,

розглянувши у відкритом судовому засіданні клопотання прокурора Коведлльської окружної прокуратури у кримінальному провадженні № 0001320 від 08.11.2025 про продовження запобіжного заходу щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Мельниця Ковельського району Волинської області, громадянина України, українця, з середньою-спеціальною світою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ :

05.01.2025 у судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Прокурор зазначає, що у зв`язку із закінченням 06.01.2025 строку тримання обвинуваченого під вартою, обраного ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області ід 10.11.2025 та за наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (можливість вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, незаконного впливу на потерпілу та свідків, переховування від суду для уникнення покарання), які не зменшились, є доцільним продовжити ОСОБА_4 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів.

Прокурор вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти ризику ухилення від з`явлення до суду, незаконного впливу на свідків, вчиненні нових кримінальних правопорушень.

В судовому засідання прокурор клопотання підтримав із зазначених у ньому підстав.

Захисник обвинуваченого заперечив проти задоволення клопотання прокрора, зазначив. Що обвинувачений позитивно характеризується за місцем реєстрації місця проживання, проживає з жінкою на зйомній квартирі у м. Ковелі, має з нею спільну дитину. Крім того у нього хворіє мама, а тому обвинувачений надає їй допомогу. Враховуючи що обвинувачений визнав вину, щиро розкаявся, потерпілий не має до нього жодних претензій, обвинуваченому доцільно було б обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту, або за місцем фактичного проживання АДРЕСА_2 , а бо за місцем реєстрації АДРЕСА_1 , де проживають його батьки.

Обвинувачений повідомив, що до взяття під варту працював неофіційно, займався будівельними роботами, його середній заробіток складав біля 30000 грн на місяць. З жінкою з якою в нього 07.11.2025 народилася донька він проживає близько 2 років, шлюб не реєстрували оскільки в обвинуваченого не було на це часу. Питанням оренди квартири займається його цивільна дружина. За адресою місця реєстрації обвинувачений не проживає вже біля 4-5 років.

Обвинувачений підтримав свого захисника, просив обрати йому запобіжний захід у виді домашнього арешту.

У судовому засіданні також було встановлено, що 14.01.2025 в обвинуваченого та його цивільної дружини має відбутися реєстрація шлюбу в СІЗО, на котру годину запланована ця подія, обвинувачений не пригадує, зазначив, що усім займається його цивільна дружина.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження суд зазначає таке.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10.11.2025 слідчий суддя обрав ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів без права внесення застави.

Ухвала про продовження строку запобіжного заходу мотивована тим, що існують ризики передбачені пп.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Як передбачено ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Відповідно до ст.177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення підозрюваним, обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватися від органів досудового розслідування, знищити, сховати або спотворити будь-яку річ чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчиненню іншого кримінального правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ст.183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти встановленим ризикам.

Відповідно до ст.ст. 197, 199 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений суддею, за умови доведення прокурором окрім загальних підстав для застосування запобіжного заходу обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання (ч. 4 ст. 194 КПК України).

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; 3) вік та стан здоров`я особи; 4) міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 4) наявність постійного місця роботи або навчання; 5) репутацію особи; 6) її майновий стан; 7) наявність судимостей; 8) розмір майнової шкоди; 9) дотримання особою умов раніше застосованих до неї запобіжних заходів; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення та інше.

Кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду обвинувального акта, складеного щодо ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. В обвинувальному акті зазначаються фактичні обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення (п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України).

Зміст обвинувального акта, який містить відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, що прокурор вважає доведеними, свідчить про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 Кримінального кодексу України.

Суд ураховує, що діяння, інкриміноване ОСОБА_4 , відповідно до статті 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років.

Згідно з ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Відтак, з огляду на те, що на даний час кримінальне провадження по суті не розглянуто, з урахуванням обставин пред`явленого обвинувачення, тяжкості покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, а також даних про його особу, суд доходить висновку про наявність значних ризиків. Зокрема, обвинувачений, хоча й не має судимостей, обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого умисного злочину проти життя та здоров`я особи. Умисний характер інкримінованого злочину свідчить про свідоме сприйняття ним насильницьких дій, що нівелює позитивну характеристику за місцем роботи та вказує на високий ризик вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного з можливим впливом на ще не досліджені судом докази цього кримінального провадження.

Крім того, суд враховує, що обвинувачений, понад два роки проживає з цивільною дружиною, офіційного статусу цим відносинам обвинувачений не надавав, не зважаючи на те, що у нього з цією жінкою народилася спільна дитина. Зазначені обставини свідчать про відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, які могли б стримувати його від ухилення від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

За таких умов суд приходить до висновку про існування високого ризику ухилення обвинуваченого від суду та вчинення ним іншого кримінального правопорушення (ризики передбачені пп. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також на переконання суду прокурор довів наявність ризику, який полягає у впливу на потерпілого та свідків, які ще не були допитані судом, з метою зміни їхніх показань для уникнення обвинуваченим потенційної кримінальної відповідальності.

За таких умов суд вважає доведеними ризики здійснення обвинуваченим незаконного впливу на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні (ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Вирішуючи питання про можливість застосування до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, суд зазначає таке.

Обвинувачений протягом понад чотирьох років фактично не проживає за адресою місця своєї реєстрації у АДРЕСА_1 , за якою пропонується відбування домашнього арешту, у зв`язку з чим із зазначеним місцем у нього відсутні сталі соціальні зв`язки. Посилання сторони захисту на хворобливий стан матері обвинуваченого не були підтверджені під час судового розгляду жодними належними та допустимими доказами, а відтак суд не бере їх до уваги.

Щодо можливості відбування домашнього арешту у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , яку, зі слів обвинуваченого, він нібито орендує і проживає разом із своєю цивільною дружиною та дитиною, суд зазначає таке. Подана заява ОСОБА_6 про надання згоди на перебування обвинуваченого під домашнім арештом у зазначеній квартирі не може бути врахована судом, оскільки матеріали справи не містять документів, що підтверджують право власності ОСОБА_6 на вказане житлове приміщення. Крім того, під час судового засідання обвинувачений повідомив, що власником зазначеної квартири є інша особа громадянин на ім`я ОСОБА_7 , а не ОСОБА_8 . Також суд враховує, що захист повідомив, що має намір просити суд допитати цивільну дружину обвинуваченого як свідка, з якою обвинувачений проживає у цій квартирі.

Запобіжний захід у виді домашнього арешту за своєю правовою природою передбачає свідоме та добросовісне виконання обвинуваченим покладених обмежень щодо перебування за визначеною адресою і не забезпечує постійного контролю з боку правоохоронних органів. З урахуванням обставин, викладених в обвинувальному акті, суд вважає, що за відсутності належного контролю такий запобіжний захід не зможе запобігти ризикам незаконного впливу на потерпілого та свідків, у тому числі з використанням засобів телекомунікаційного зв`язку. Відтак запобіжні заходи у виді домашнього арешту чи особистого зобов`язання не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Особи, які могли б поручитися за нього, відсутні.

У зв`язку з наведеним вище, суд дійшов висновку про недостатність застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, особистого зобов`язання, передачі на поруки оскільки такі запобіжні заходи за своєю суттю не забезпечить постійного контролю за поведінкою обвинуваченого та не унеможливлять ризик втечі обвинуваченого, незаконного впливу на свідків та потерпілого чи вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Суд також не враховує надану стороною захисту копію заяви потерпілого про відстність у нього претензій до обвинуваченого, оскільки такої заяви на адресу суд не надходило, а потерпілий у судовому засіданні був відсутній, щоб підтвердити свою позицію до діяння, яке ставиться у провину обвинуваченому.

Запобігти вказаним ризикам можливо лише утримуючи особу під вартою. Наведені стороною захисту доводи суд вважає недостатніми для зміни запобіжного заходу.

У судовому засіданні обвинувачений повідомив, що до взяття його під варту отримував щомісячний дохід в середньому біля 30000,00 грн на місяць Відповідно до п. 2 ч. 5 статті 182 КПК України мінімальний розмір застави становить 66560,00 грн.

Вирішуючи питання щодо можливості визначення обвинуваченому розміру застави, суд враховує положення пункту 1 частини 4 статті 183 КПК України. Водночас, з урахуванням сукупності відомостей, що характеризують особу обвинуваченого, а саме: наявності позитивної характеристики за місцем реєстрації, факту неофіційного працевлаштування та отримання ним значного доходу, наміру офіційно зареєструвати шлюбні відносини і бути записаним батьком дитини, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також з огляду на те, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 89 КК України він є таким, що не має судимості, суд доходить висновку про можливість, продовжуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, визначити обвинуваченому заставу у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 133 120,00 грн..

На підставі викладеного, суд вважає, що застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою буде достатнім для досягнення мети передбаченої у ст. 177 КПК України, та запобігання настанню ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи наведене, те, що раніше встановлені ризики передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України продовжують існувати і не зменшилися, тому існує необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів.

На підставі викладеного, керуючись ст. 176-183, 315 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора Ковельської окружної прокуратури про продовження запобіжного заходу ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів до 05 березня 2026 року включно, з правом внесення застави в розмірі 133120,00 (сто тридцять три тисячі сто двадцять) гривень 00 копійок.

У разі внесення застави у вказаній сумі звільнити ОСОБА_4 з-під варти та покласти на нього обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду; повідомити суд про адресу фактичного проживання; не відлучатися з Ковельського району без дозволу суду; утримуватися від спілкування із потерпілими, свідками у цьому кримінальному провадженні під умовою звернення внесених коштів у дохід держави у разі невиконання цих обов`язків.

Ці зобов`язання застосовуються до обвинуваченого на строк два місяці з моменту застосування запобіжного заходу у вигляді застави.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також обвинуваченим, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_4 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Відкласти судове засідання у справі на 14.30 год 14.01.2026.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Ухвала підлягає до негайного виконання та набирає законної сили з моменту її проголошення (підписання).

СуддяОСОБА_1