Вирок

Іменем України

18.11.2025 м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження № 0000321 від 20.04.2025 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Коростишів, Житомирської області, громадянина України, із зареєстрованим та фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , водія-заправника автомобільного відділення підвозу пального та мастильних матеріалів взводу матеріального забезпечення танкового батальйону, який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , із середньою спеціальною освітою, не одруженого, не судимого в порядку ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 185 КК України

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, призваним за мобілізацією, у військовому званні «солдат», який перебував у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , який у відповідності до вимог ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, в порушення указаних вимог вчинив умисне кримінальне правопорушення (злочин) проти власності. Зокрема, ОСОБА_3 17.04.2025 близько 23 год. 00 хв., перебуваючи поблизу будинку під номером 88 по вулиці Стрийській у місті Львові, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом зловживання довірою заволодів мобільним телефоном ОСОБА_5 , торгівельної марки «Infinix», моделі «Hot 40», вартістю 4 203,33 гривень, чим спричинив йому матеріальну шкоду на указану суму.

Таким чином, ОСОБА_3 заволодів чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство), тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.190 КК України.

Крім того, ОСОБА_3 , 17.04.2025 близько 23 год. 00 хв., усвідомлюючи факт введення воєнного стану, перебуваючи поблизу будинку під номером 88 по вулиці Стрийській у місті Львові, діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, з метою протиправного збагачення та заволодіння всіма грошовими коштами, розміщеними на банківському рахунку ОСОБА_5 , розуміючи, що його дії не помічені сторонніми особами, таємно, шляхом вільного доступу, використовуючи викрадений мобільний телефон ОСОБА_5 торгівельної марки «Infinix», моделі «Hot 40», із підключеною банківською карткою, емітованою АТ КБ «ПриватБанк», в період часу з 23 год. 48 хв. 17.04.2025 по 21 год. 13 хв. 18.04.2025, шляхом використання безконтактного розрахунку, здійснив декілька платежів у магазині ТзОВ «Сільпо», розташованому за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, буд. 179, та інших магазинах і закладах, розташованих на території міста Львова, точне місце розташування яких в ході досудового розслідування не встановлено, через POS - термінал, таємно викрав з банківського рахунку ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 10 097,69 грн, розплатившись ними за товари та послуги, спричинивши своїми умисними діями потерпілому ОСОБА_5 , матеріальної шкоди в сумі 10 097,69 грн.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, при вищезазначених обставинах визнав у повному обсязі. Зазначив про те, що з потерпілим раніше знайомий та декілька разів зустрічався. Події передувала їх зустріч та попереднє розпивання алкогольних напоїв. Надалі, на місці зустрічі, обвинувачений, який перебував у м. Львові без достатніх грошових коштів, вирішив забрати собі мобільний телефон потерпілого. Про вчинене щиро шкодує, відчуває сором, водночас виявляє готовність прийняти призначене покарання та виправитись.

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження судом визнано недоцільним дослідження доказів у справі щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що сторони правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає; останнім судом було роз`яснено, що у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За викладених вище обставин суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190 КК України, тобто у заволодінні чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайстві) та ч. 4 ст.185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, за обставин, встановлених судом.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, а покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, згідно із ст. 67 КК України, не встановлено. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Приймаючи до уваги наведені обставини в сукупності, враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень проти власності, особливості й обставини їх вчинення: форму вини, мету, спосіб вчинення, поведінку ОСОБА_3 під час та після вчинення неправомірних дій, враховуючи також те, що ОСОБА_3 не одружений, без утриманців, безробітний, проходив військову службу, де, зі слів характеризується позитивно, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 89 КК України, до вчиненого ставиться критично, суд дійшов висновку про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе з призначенням покарання на рівні мінімальної межі санкції статті.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 27.09.2018 у справі № 647/1831/15-к, судимість має строковий характер. Закон визначає, коли вона виникає (з дня набрання законної сили обвинувальним вироком), та встановлює підстави її припинення. Такими підставами є погашення судимості та її зняття. Як погашення, так і зняття судимості пов`язані зі спливом певних термінів, протягом яких особа повинна перетерпіти негативні наслідки та своєю поведінкою довести остаточне виправлення.

Припинення судимості анулює всі кримінально-правові та загальноправові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашена або знята, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана будь-де вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків колишньої судимості. Врахування погашеної чи знятої судимості при вирішенні будь-яких питань, у т.ч. і при характеристиці особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості і є неприпустимим.

Разом із цим, суд враховує, що вироком Франківського районного суду м. Львова від 10.11.2025 ОСОБА_3 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді одного року обмеження волі.

Згідно з правовим висновком, що міститься у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01.06.2020 (справа №766/39/17) при визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили.

Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Враховуючи, що ОСОБА_3 вчинив дані кримінальні правопорушення до постановлення вироку Франківського районного суду м. Львова від 10.11.2025, ОСОБА_3 слід призначити покарання на підставі ч.4 ст. 70 КК України.

Підстав для застосування відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили не встановлено.

Питання щодо речових доказів вирішити у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Арешт на майно не накладався. Процесуальні витрати відсутні. Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд -

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 190, ч.4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання:

за ч.1 ст.190 КК України у виді 1 /одного/ року обмеження волі;

за ч.4 ст.185 КК України у виді 5 /п`яти/ років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, визначити ОСОБА_3 покарання у виді 5 /п`яти/ років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань з покаранням, призначеним вироком Франківського районного суду м. Львова від 10.11.2025 визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді 5 /п`яти/ років 1 /одного/ місяця позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з дати набрання вироком законної сили.

Речові докази: чотири DVD-R диски - залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд м. Львова протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя: ОСОБА_1