Справа № 686/818/26
Провадження № 1-кп/686/694/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2026 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0002490 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Дніпро, жительки АДРЕСА_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , українки, громадянки України, з неповною середньою освітою, неодруженої, не працюючої, раніше не судимої,

за ч.2 ст.307 КК України,

встановив:

У судовому засіданні прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження, у вказаному кримінальному провадженні, на 60 днів строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_4 , посилаючись, з-поміж іншого, й на те, що остання обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, а передбачені ст. 177 КПК України ризики: переховування від суду; незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні; вчинення іншого кримінального правопорушення, на теперішній час продовжують існувати. Обвинувачена ОСОБА_4 та її захисник ОСОБА_5 заперечили щодо задоволення заявленого прокурором клопотання та просили застосувати відносно обвинуваченої запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що наявні підстави для задоволення поданого прокурором клопотання з огляду на таке.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1)переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Частиною 2 ст.177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.2 ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Частиною 1 ст.183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п.4 ч.2 ст.183 КПК України).

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На думку суду, наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку дії застосованого відносно обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжного заходу, у виді тримання під вартою, є обґрунтованими. Підстав для зміни обвинуваченій міри запобіжного заходу на інший, більш м`який запобіжний захід, на цей час суд не вбачає.

Так, під час досудового розслідування, ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14.11.2025 р., відносно ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, та визначено заставу 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242240 грн., з покладенням на ОСОБА_4 обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України. 09.01.2026 р., ухвалою вказаного слідчого судді, строк тримання ОСОБА_4 під вартою було продовжено до 31.01.2026 р. включно. До спливу цього строку судове провадження завершити не представляється можливим, у тому числі з урахуванням обсягу пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення, проведених у кримінальному провадженні процесуальних (слідчих) дій (згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування), а також у зв`язку з заявленим захисником, підтриманим обвинуваченою, клопотанням проти задоволення якого прокурор не заперечив та яке підлягає задоволенню, про відкладення судового засідання для надання можливості укладення угоди про визнання винуватості.

Суд ураховує, що ризики, наявність яких була доведена прокурором у суді при застосуванні відносно обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а також при продовженні строку тримання її під вартою, істотно не зменшились. ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, який, за своїм характером, становить особливу суспільну небезпеку та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, у справі не з`ясовані всі обставини, встановлені під час кримінального провадження, не перевірено їх доказами, у тому числі, не допитані судом свідки, а відтак, знаходячись на волі, обвинувачена ОСОБА_4 , усвідомлюючи суворість покарання, яке передбачене санкцією вказаної статті та може їй загрожувати у разі засудження, зможе особисто, через третіх осіб або ж за допомогою телефонного зв`язку, незаконно впливати на свідків, з метою їх відмови від надання показань суду, переховуватись від суду, окрім того, з огляду на відомості про її особу, характер та обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_4 обвинувачується, існує ризик того, що вона може вчинити інше кримінальне правопорушення. Наведене свідчить про неможливість запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, шляхом застосування інших, більш м`яких, запобіжних заходів та що такі заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченої та виконання ОСОБА_4 процесуальних рішень по справі.

Відомості про особу ОСОБА_4 , яка є не судимою особою, офіційно не працевлаштована, має постійне місце проживання, родину, зокрема, чоловіка, з яким проживає у цивільному шлюбі, та матір, яка є особою з інвалідністю 2 групи, не є визначальними і такими, що б давали можливість скасувати або змінити запобіжний захід на інший, більш м`який запобіжний захід, зокрема й у вигляді домашнього арешту, про який клопотала сторона захисту.

Відсутні й відомості щодо інших обставин, які б переважили вищеозначені, заявлені прокурором, ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України. Більш того, стороною захисту не доведено, як змінилися обставини, які були взяті до уваги при застосуванні відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, і які нові обставини виникли після прийняття цього процесуального рішення, не наведено будь-яких доказів й того, що зменшились вказані ризики.

Даних, які б перешкоджали триманню ОСОБА_4 під вартою, на даний час, не встановлено.

За наведених обставин, судом відхиляються, зазначені стороною захисту аргументи про те, що на сьогоднішній день відсутні ризики, передбачені ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_4 не має бажання перешкоджати кримінальному провадженню, ухилятися від суду, не буде впливати на свідків та не має намірів вчиняти інше кримінальне правопорушення, а також щодо можливості зміни обвинуваченій застосованого запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту, про застосування якого клопотала як обвинувачена, так і її захисник. До того ж, саме для запобігання вказаним ризикам і був застосований ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який, у зв`язку із цим, слід вважати дієвим заходом, а застосування відносно обвинуваченої запобіжного заходу у виді застави, як основного запобіжного заходу, домашнього арешту, навіть з покладенням обов`язку носіння електронного засобу контролю, особистої поруки чи особистого зобов`язання, не унеможливить запобіганню вищевказаних ризиків, оскільки ОСОБА_4 не перебуватиме під цілодобовим наглядом правоохоронних органів і зможе переховуватись від суду, а також не буде позбавлена можливості незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Судом не встановлено підстав для зменшення розміру застави, як альтернативи застосованому запобіжному заходу у вигляді тримання під вартою. При цьому, судом враховуються обставини, передбаченні ст.178 КПК України, зокрема, й майновий та сімейний стан ОСОБА_4 , її репутація, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченої винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, вік та стан її здоров`я. До того ж, вказані обставини вже були враховані судом під час застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також при продовженні строку тримання її під вартою, крім того, стороною захисту не доведено, що змінилися обставини, які були взяті до уваги при визначенні розміру застави під час застосування відносно обвинуваченої запобіжного заходу. При цьому, будь-яких доказів того, що матеріальна спроможність родини ОСОБА_4 чи її друзів, не дозволяє внести заставу у сумі 242240 грн., стороною захисту надано не було, крім того, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. На даний час, належні правові підстави для зменшення розміру застави, визначеної як альтернативи застосованому відносно ОСОБА_4 запобіжному заходу у виді тримання під вартою, у суду відсутні.

Продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_4 , суд також враховує, що своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченої, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

При вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою враховуються і вимоги дотримання розумного строку як застосування такого запобіжного заходу, так і продовження його дії. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України»).

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Суд зауважує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні вищевказаного тяжкого злочину, а тому, з урахуванням ризиків, строку розгляду кримінального провадження, продовження дії застосованого запобіжного заходу є виправданим.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 196, 197, 331, 350, 392 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Строк тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити до 23 березня 2026 року включно.

У разі внесення застави, визначеної ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 листопада 2025 року, в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242240 грн., термін дії покладених на ОСОБА_4 обов`язків визначити строком на два місяці з дня внесення застави. У разі невиконання цих обов`язків, застава звертається в дохід держави.

Судовий розгляд відкласти до 15 год. 00 хв. 06 лютого 2026 року.

У судове засідання викликати учасників судового провадження.

Обвинувачену ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перебуває під вартою, доставити у судове засідання під конвоєм.

Ухвала в частині продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченою - в той же строк з моменту вручення їй копії ухвали.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя