cправа №947/1930/22
провадження №1-кп/947/626/25
У Х В А Л А

13 жовтня 2025 року м.Одеса

Київський районний суд міста Одеси у складі головуючого судді ОСОБА_1 , у присутності секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання захисника про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні №0001014 від 23.07.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_3 , її захисника ОСОБА_5 , представника потерпілого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

1. Зміст клопотання.

Постановою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.11.2024 року скасовано ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 18.07.2023 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 16.01.2024 року у кримінальному провадженні №0001014 від 23.07.2020 року відносно ОСОБА_7 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України (надалі кримінальне провадження), та призначено новий розгляд в суді першої інстанції.

Під час підготовчого судового засідання, захисник ОСОБА_5 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_3 , заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору через невідповідність останнього вимогам КПК України. В обґрунтування клопотання зокрема зазначив, що в обвинувальному акті вказано, що обвинуваченим є ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с.Секретарівка, Біляївського району, Одеської області, яка мешкає за адресою АДРЕСА_1 , яка притягується до кримінальної відповідальності Біляївським районним судом за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК.

Вважав, що таке твердження не відповідає вимогам ч.1 ст.62 Конституції України. Отже зазначення в обвинувальному акті про притягнення обвинуваченої до кримінальної відповідальності іншим судом, створює негативне ставлення до обвинуваченої, надаючи про неї уяву як про особу, яка неодноразово (з огляду на згадку про наявність в неї погашеної судимості) порушувала закон та притягувалась до кримінальної відповідальності. До того ж, притягнення до кримінальної відповідальності не є завданням суду, який лише відповідно до гл.28 КПК здійснює судовий розгляд обвинувального акту та не може мати на меті притягнення до кримінальної відповідальності певної особи.

Звертав увагу, що ОСОБА_8 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 ліквідований Постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 р.

Окрім цього, ОСОБА_8 04.09.2021р. уклала шлюб з ОСОБА_9 , та прийняла прізвище ОСОБА_10 ). Отже ОСОБА_8 , яка зазначена як обвинувачена, раніше підозрювана, не існує. В суд переданий обвинувальний акт стосовно особи, якої підозра не вручена так само як і обвинувальний акт. Під час вручення повідомлення про підозру та зміненого повідомлення про підозру в особи, викликаної для проведення процесуальних дій, особисті документи не перевірялись.

Також стверджував, що ОСОБА_8 , яка відповідно до підозри є одруженою, має дитину ОСОБА_11 (дівчину), 19.10.2021 р. у кримінальному провадженні внесеному 22.07.2021 р. до ЄРДР за №0001014 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК. Отже підозра складена стосовно іншої особи у провадженні, яке не перебувало у провадженні слідчого. ОСОБА_10 на час складання підозри дійсно перебувала у шлюбі, мала дитину ОСОБА_11 (хлопчика), слідчий мав у проваджені кримінальне провадження за №0001014 від 23.07.2020 р.

11.01.2022 р. прийнято рішення про зміну раніше повідомленої підозри у провадженні за №0001014 від 23.07.2020 р., хоча як зазначалось раніше, підозра 19.10.2021 р. вручена у кримінальному провадженні внесеному 22.07.2021 р. до ЄРДР за номером №0001014. При цьому вже зазначається, що ОСОБА_8 є неодруженою.

На думку захисту з огляду на те, що підозра була вручена іншої особі у провадженні, яке не знаходилось у провадженні слідчого, неможливо було і змінити цю підозру.

Виснував, що відомості щодо ОСОБА_8 у повідомленнях про підозру, обвинувальному акті перекручені, не відповідають дійсним обставинам стосовно певної особи, щодо місця проживання, сімейного стану, статі дитини, підозра від 19.10.2021р. складена не у провадженні, що перебувало у слідчого, відповідно не могла бути змінена.

Крім того вказував, що хоча кримінальне правопорушення зареєстроване у ЄРДР 23.07.2020 р., за подіями, які за версією обвинувачення (нібито) відбувались у вересні-жовтні 2018р., розслідування у ньому тривало майже півтора роки, слідчий та прокурор не визначились з формулюванням обвинувачення, яке б відповідало вимогам п.13 ч.1 ст.3, п.п.1, 2 ч.1 ст.91 КПК, отже є неконкретним, суперечливим, таким, що обмежує право на захист через відсутність чітких, зрозумілих, логічних визначень.

При цьому вважав, що фактичні обставини кримінального правопорушення, які описані в обвинувальному акті, суттєво відрізняються від змісту раніше повідомленої підозри в розумінні часу та місця нібито вчинення певних дій ОСОБА_8 .

Наголошував, що зазначаючи, що ОСОБА_8 (нібито) отримала від ОСОБА_12 грошові кошти в сумі 48500 доларів, зазначається, що ОСОБА_8 заволоділа коштами в сумі 1370520 грн. Зміст обвинувачення виглядає дуже дивним, отже ОСОБА_8 , яка має середню освіту, зображується як особа, яка змогла ввести в оману потерпілого, який є людиною з вищою юридичною освітою, адвокатом, стосовно обставин, які потерпілий мав усвідомлювати в силу свого життєвого та професійного досвіду, та усвідомив оман через тривалий час (майже два роки) після певних подій (вересень-жовтень 2018р.), подавши відповідну заяву лише літом 2020 р.

Заявляв, що в обвинуваченні не зазначається, кому належало приміщення, яке ОСОБА_12 бажав придбати, яке відношення до нього мала ОСОБА_8 , джерело отримання значної суми грошових коштів потерпілим, який за повідомленими ним відомостями є пенсіонером.

Звертав увагу, що обвинувальний акт замість чіткого формулювання обвинувачення, викладу фактичних обставин кримінального правопорушення тощо, містить опис розмов та зустрічей ОСОБА_8 з ОСОБА_12 , без чіткого зазначення місць та часу (з суттєвою зміною цих обставин у порівнянні з тим, як вони були викладені у підозрі від 19.10.2021р.), і це при тому, що ОСОБА_8 показань з цього питання не надавала, а потерпілий ОСОБА_12 останні раз був допитаний у лютому 2021р. Це робить обвинувачення неконкретним незрозумілим, суперечливим, таким що обмежує право обвинуваченої на захист.

Крім того, відповідно до обвинувачення кримінальним правопорушення завдана шкода у сумі 1370520 грн., натомість потерпілий посилаючись на ті саме обставини зазначає у цивільному позові про шкоду у сумі 1406500 грн. (згодом 2795490 грн. із зазначенням іншого часу (вересень 2018р.) заволодіння його майном ніж той, що зазначений в обвинуваченні (вересень - жовтень 2018р.). В позові ОСОБА_12 також йдеться про завдання йому моральної шкоди в сумі 10000 грн. (50000 грн. в уточненої позовної заяві). Але під час проведення досудового розслідування, всупереч ст.242 КПК України, обов`язкова експертиза не призначалась, потерпіла сторона не просить про її призначення, наполягає на призначенні у провадженні судового розгляду.

Також зазначав, що в обвинувальному акті зазначено, що до нього додається розписка підозрюваної про отримання копії обвинувального акту. Насправді така розписка від ОСОБА_13 не отримана, до обвинувального акту не додана. На подібне порушення КПК звернув увагу Малиновський районний суд м. Одеси в ухвалі від 06.09.2016р., повертаючи обвинувальний акт у іншому провадженні прокурору, з цим висновком погодився Апеляційний суд Одеської області 20.04.2017 р.

Наголошував на тому, що ОСОБА_10 прибувши до поліції, не могла отримати обвинувальний акт стосовно іншої особи, надала заяву з цього приводу, докладно пояснивши свої дії та поведінку, але саме ця заява до справи не долучена. Що дає захисту підстави надати її суду (копія додається). З огляду на те, що розписка підозрюваної щодо отримання обвинувального акту прокурором не надана, захист вважає, що надання відповідної заяви від 13.01.2022 р. не буде суперечити вимогам ч.5 ст.291 КПК, ці вимоги стосуються здебільшого саме сторони обвинувачення.

Наполягав, що прокурор фактично погодився з тим, що обвинувальний акт ОСОБА_8 вручений не був та вважав за можливе направити обвинувальний акт ОСОБА_7 . Але відповідно до КПК обвинувальний акт має бути вручений підозрюваному до початку судового розгляду. Вручення обвинувального акту захиснику, не замінює його вручення саме підозрюваному; ч.1 ст.293 КПК перелічує осіб, яким має бути вручений обвинувальний акт через кому. Питання дій прокурора у випадку неможливості вручення певних документів врегульовані ч.1 ст.42, главами 6, 11 КПК, але прокурор таких дій не вчиняв.

Виснував, що обвинувальний акт складений щодо ОСОБА_8 , вочевидь, вимогам закону не відповідає, призначення його до судового розгляду значно утруднить судових розгляд, робить його взагалі не можливим.

Вважав, що порядок повідомлення особі про підозру, передбачений ст.ст.276-279 КПК, був порушений, отже ОСОБА_10 у провадженні, внесеному до ЄРДР 23.07.2020р. за №0001014 не набула процесуального статусу підозрюваної.

Крім того стверджував, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_10 в порядку передбаченому КПК до суду переданий не був. Підкреслював, що оскільки обвинувальний акт ОСОБА_10 не вручений, тобто стосовно неї не висунуте обвинувачення, це унеможливлює судовий розгляд щодо неї.

Виснував, що викладене у сукупності виключає можливість судового розгляду стосовно ОСОБА_10 , оскільки уточнення анкетних даних обвинуваченої не відбулось, вживання у деяких судових рішеннях прізвища ОСОБА_14 ) також вочевидь не відповідає особистим документам, зокрема паспорту ОСОБА_10 .

Вказував, що ОСОБА_8 не було відмовлено у зміні прізвища, що свідчить що станом на 09.02.2022 року (дата видачі нового паспорту громадянина України) стосовно неї кримінальне провадження не здійснювалось.

На думку захисника, викладене в цілому свідчить про невідповідність обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 23.07.2020 р. за №0001014 щодо ОСОБА_8 вимогам закону, що унеможливлює призначення до розгляду провадження щодо ОСОБА_10 . Зміст клопотання узгоджений з ОСОБА_10 , яка твердить, що правопорушення не вчиняла, наголошуючи на чисельних порушеннях під час досудового розслідування.

Посилаючись на викладене, просив суд у підготовчому судовому засіданні вирішити питання про повернення обвинувального акту щодо ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0001014 від 23.07.2020 р. прокурору через невідповідність обвинувального акту вимогам КПК.

2. Позиції учасників судового провадження.

Під час обговорення в судовому засіданні, захисник та обвинувачена підтримали подане клопотання та просили його задовольнити.

Прокурор, під час обговорення в судовому засіданні, проти клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акту заперечував. Вважав, що підстави для його задоволення відсутні. У задоволенні клопотанні просив відмовити.

Представник потерпілого, в судовому засіданні, проти клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акту прокурору також заперечував, у його задоволенні просив відмовити.

3. Передумови та висновки суду.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши обвинувальний акт з додатками, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.291 КПК України, обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором, а ч.2 цієї статті передбачає, що обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу; 9) дату та місце його складення та затвердження.

З обвинувального акту у кримінальному провадженні №0001014 від 23.07.2020 року, затвердженого 13.01.2022 року вбачається, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с.Секретарівка Біляївського району Одеської області, громадянка України, є обвинуваченою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Водночас, відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с.Секретарівка Біляївського району Одеської області, громадянка України, 04.09.2021 року зареєструвала шлюб та отримала прізвище ОСОБА_15 (актовий запис №2280 від 04.09.2021 року).

Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст.42 КПК України, обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому ст.291 цього Кодексу.

В той же час, окремого визначення терміну «особа», положення КПК України не містять.

Проте, у загальноюридичному розумінні, поняття «особа» стосується фізичної особи (людини, як живої, наділеної інтелектом істоти з певними правами та обов`язками, які їй притаманні як учаснику різноманітних правовідносин) та юридичної особи (уявного утворення, якому як учаснику певних правовідносин також притаманні певні права та обов`язками).

Відповідно до ч.1 ст.8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частина 1 ст.18 КК України передбачає, що суб`єктом кримінального правопорушення є фізична осудна особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність.

Враховуючи викладене, а також системний аналіз положень КК України та КПК України, суд вважає, що у кримінально правовому значенні термін «особа» стосується саме фізичної особи, як людини з невід`ємними для неї характеристиками, які дозволяють ідентифікувати її за певними параметрами.

Водночас, вказані ідентифікуючи параметри можуть бути як відносно незмінними (дата та місце народження, батьки, стать, громадянство), так і змінними (прізвище, власне ім`я, по батькові).

Під час судового засідання, судом встановлено, що ОСОБА_10 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у с.Секретарівка Біляївського району Одеської області, є громадянкою України, та до 04.09.2021 року, тобто реєстрації у Приморському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), шлюбу з ОСОБА_9 (актовий запис №2280 від 04.09.2021 року) мала прізвище ОСОБА_16 .

Відповідно до ч.5 ст.295 ЦК України, прізвище фізичної особи може бути змінене у разі реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу або визнання його недійсним.

Таким чином, суд вважає, що зміна прізвища особи, яка притягається до кримінальної відповідальності не впливає на зміну її кримінально правового статусу в процесі притягнення до кримінальної відповідальності, а існуючи неточності або помилки в прізвищі особи, яка є обвинуваченою, через укладання останньою шлюбу, не є істотним процесуальним порушенням, яке є підставою для повернення обвинувального акту прокурору, оскільки ідентифікувати особу обвинуваченого можна і на підставі інших відомих параметрів, зокрема дата та місце народження, власне ім`я, по батькові, громадянство, які суд може здійснити під час встановлення особи обвинуваченого.

Щодо розбіжностей у даті реєстрації кримінального провадження та анкетних даних, на той час, підозрюваної, то суд вважає, що такі розбіжності також не є істотними та є підставою для повернення обвинувального акту, оскільки відповідно до п.1 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити саме номер кримінального провадження. а не дату його реєстрації.

До того ж, відповідно до Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора від 30.06.2020 р. №298, номер кримінального провадження є незмінним та зберігається на всіх стадіях досудового розслідування.

Водночас, інформація про сімейний стан обвинуваченого, відповідно п.2 ч.2 ст.291 КПК України не є тими відомостями, які повинен містити обвинувальний акт, а згідно ч.1 ст.348 КПК України, з`ясовуються лише під час встановлення особи обвинуваченого.

Щодо формулювання обвинувачення, яке на думку захисника є неконкретним та суперечливим, то суд вважає, що з`ясування цих питань, відповідно до ст.91 КПК України, на пряму стосуються обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та не можуть бути встановлені в підготовчому судовому засіданні без оголошення обвинувального акта та без безпосереднього дослідження та оцінки всіх доказів по справі.

Так, відповідно висновку колегії суддів Другої судової палати ККС ВС, який викладений у постанові від 19.10.2023 року по справі №718/1189/22, повідомлення про підозру та обвинувальний акт не можуть містити принципових відмінностей у викладенні фактичних обставин, які впливають на обсяг обвинувачення чи кваліфікацію дій винного. З огляду на те, що обвинувальний акт уточнює формулювання обвинувачення на підставі зібраних доказів, його зміст і зміст повідомлення про підозру можуть не збігатися. Різний за змістом виклад у письмовому повідомленні про підозру та обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення в частині дати скоєння протиправного діяння не свідчить про порушення вимог кримінального процесуального закону.

Щодо відсутності розписки підозрюваної про отримання обвинувального акту, то суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.293 КПК України, одночасно з переданням обвинувального акта до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати його копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному (крім випадку, передбаченого ч.2 ст.297-1 цього Кодексу), його захиснику, законному представнику.

З доданих до обвинувального акту розписок вбачається, що прокурором була вчинена спроба надати підозрюваний його копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування, але з причин, які сторона захисту вважала істотними, підозрювана ОСОБА_3 фактично відмовилася від його отримання.

Тож суд вважає, що за даних обставин, а саме відмови підозрюваної від отримання копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування, не є порушенням прокурором вимог кримінального процесуального закону та не може бути підставою для повернення обвинувального акта прокурору для усунення недоліків, оскільки отримання копії обвинувального акту та копії реєстру матеріалів досудового розслідування є правом, а не обов`язком підозрюваної, при тому, що прокурором обов`язок, передбачений ст.293 КПК України був фактично виконаний.

Таким чином, суд вважає, що клопотання захисників про повернення обвинувального акту прокурору є безпідставним та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1, 314 316, 369 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

1. У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні №0001014 від 23.07.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України відмовити.

2. Ця ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1