Дата документу 27.11.2025 Справа № 334/4913/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/732/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №334/4913/22Суддя-доповідач у 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.186 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м.Запоріжжя від 05 травня 2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Цхакая Республіки Грузія, який проживає у АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 09.08.2022 року приблизно о 16 годині 50 хвилин, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, за попередньою змовою із невстановленою органом досудового розслідування особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, в умовах воєнного стану, знаходячись на п`ятому поверсі другого під`їзду будинку АДРЕСА_2 , подзвонили у дверний дзвінок квартири АДРЕСА_3 , де мешкає потерпілий ОСОБА_9 , який відчинив двері своєї квартири та загальні двері тамбуру квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 вказаного будинку.

Після чого ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою із невстановленою органом досудового розслідування особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, шляхом обману потерпілого ОСОБА_9 , під вигаданим приводом відвідування мешканки квартири АДРЕСА_4 вказаного будинку, проникли до загального тамбуру квартир АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , де із застосуванням фізичної сили з метою подавлення волі потерпілого, що виразилась у здійснені поштовхів по тулубу ОСОБА_9 , проти волі потерпілого, через відчинені вхідні двері перемістились та незаконно проникли до його квартири АДРЕСА_5 , де в кімнаті зали повалили останнього на диван та з метою подавлення волі потерпілого, невстановлена досудовим розслідуванням особа нанесла декілька ударів рукою в область обличчя ОСОБА_9 , спричинивши легкі тілесні ушкодження.

Далі ОСОБА_8 , продовжуючи свій злочинний умисел, діючи за попередньою змовою з невстановленою в ході досудового розслідування особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, відкрито викрав з лівої передньої кишені брюк, в які був одягнений потерпілий ОСОБА_9 , належний йому на праві власності мобільний телефон марки «Nomi I187» вартістю 301 грн 67 коп, а невстановлена досудовим розслідуванням особа відкрито викрала з передньої кишені брюк потерпілого гаманець коричневого кольору з грошовими коштами в сумі 1200 грн та з правої задньої кишені брюк зв`язку ключів від квартири, пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_9 та паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_9 , які не представляють для потерпілого матеріальної цінності.

Після чого ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з невстановленою в ході досудового розслідування особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, утримуючи при собі відкрито викрадене майно потерпілого ОСОБА_9 , залишили місце вчиненого кримінального правопорушення, яким в подальшому розпорядилися на власний розсуд, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 1501 грн 67 коп.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.4 ст.186 КК, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане із насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану. Йому призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, процесуальні витрати та речові докази.

В апеляційній скарзі захисник просила вирок скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 закрити.

Свої вимоги мотивувала тим, що винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину не доведена поза розумним сумнівом, оскільки надані стороною обвинувачення докази в своїй сукупності не містять достатніх фактичних даних для встановлення вини обвинуваченого. Крім того, відповідно до матеріалів справи обвинуваченому по суті інкримінується вчинення злочину саме як виконавцем. В той же час належних та допустимих доказів вчинення злочину саме за таким видом співучасті як попередня змова групою осіб не надано. Статус особи, зазначеної в обвинувальному акті як невстановлена органом досудового розслідування особа, не визначено, її роль належним чином не обґрунтована, докази попередньої змови обвинуваченого з цією особою не встановлені.

На підтвердження доводів обвинуваченого щодо вчинення щодо нього фізичного і психологічного насильства за його клопотанням було допитано свідка ОСОБА_10 . Разом з тим суд, отримавши покази свідка про вчинення працівниками поліції катування щодо обвинуваченого, дійшов висновку про те, що ця обставина не має значення, оскільки жодні слідчі дії у цей час за участю обвинуваченого не проводились, а показання свідка не містять відомостей, які доводять твердження обвинуваченого про застосування щодо нього недозволених методів слідства у цій справі. Суд зазначив у вироку, що обвинувачений до компетентних органів з приводу застосування до нього недозволених методів слідства не звертався та не повідомив суду конкретних обставин з цього приводу. Відповідно до змісту вироку саме суд доручив компетентному органу досудового розслідування здійснити перевірку фактів, викладених у заяві обвинуваченого. Разом з тим, обвинувачений звертався до ДБР із такою завою до направлення справи до суду та саме за його заявою проводиться перевірка обставин перевищення посадовими особами поліції своїх повноважень. Крім того, незважаючи на те, що остаточного рішення з цього питання компетентним органом досудового розслідування не було прийнято, суд тим не менш ухвалив обвинувальний вирок.

Суд безпідставно не визнав недопустимим доказом протокол пред`явлення особи для впізнання за участю потерпілого. Адже під час зазначеної слідчої дії потерпілий на запитання слідчого одразу заявив, що впізнає особу під №4, як ту, що вчинила щодо нього кримінальне правопорушення. Відтак пред`явлення особи для впізнання проведено із порушенням вимог процесуального закону, а тому протокол цієї слідчої дії є недопустимим доказом. При цьому суд не обґрунтував, чому не прийняв до уваги те, що до допиту в судовому засіданні та до проведення впізнання працівники поліції показали потерпілому обвинуваченого як злочинця і потерпілий знав обвинуваченого до цього, а тому описати ознаки, за якими потерпілий впізнав обвинуваченого, було не важко.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію обвинуваченого та його захисника, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; прокурора, яка заперечила проти скарги та просила залишити вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч.3 ст.374 КПК у разі визнання особи винуватою у вироку, крім іншого, мають бути наведені докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що докази, на підставі яких суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні передбаченого ч.4 ст.186 КК кримінального правопорушення достатньо викладено у вироку.

Визнавши ОСОБА_8 винуватим у відкритому викраденні чужого майна, поєднаного із насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб та в умовах воєнного стану, суд першої інстанції дотримався вимог кримінального процесуального закону та належним чином проаналізував зібрані в провадженні докази:

- покази потерпілого ОСОБА_9 , який в судовому засіданні пояснив, що він є пенсіонером, проживає один в квартирі за адресою: АДРЕСА_6 . В день нападу роздався дзвінок в квартиру, він підійшов до дверей. Сказали, що міняють труби, на що він сказав, що йому нічого не потрібно, двері не відчинив. Три рази протягом години таке відбувалося, одне і те ж саме пропонували. Коли в третій раз подзвонили і запитали, чи тут живе ОСОБА_11 , він відчинив двері. Було двоє чоловіків, вони поцікавились, чи є сусідка вдома, сказали, що до сусідки прийшли, і моментально почали його штовхати і наносити йому удари. Один з чоловіків почав бити по обличчю прямо в дверях, коли перемістились в квартиру, звалили його на постіль. В одному кармані у нього були гроші, був гаманець для дрібних грошей, в задньому кармані були паспорт і пенсійне посвідчення, ключі, їх також забрали. З лівого карману обвинувачений забрав мобільний телефон. Удари по обличчю йому наносив інший чоловік, але обидва нападника виривали у нього гроші і документи, обвинувачений приймав у цьому активну участь. В судовому засіданні потерпілий ще раз вказав на присутнього в залі ОСОБА_8 як на чоловіка, який разом з невідомим чоловіком його пограбував;

- покази свідка ОСОБА_12 , який пояснив, що він є сином потерпілого. 09.08.2022 він як завжди зателефонував батьку і почув, як в цей час в квартиру подзвонили. Схоже, що батько телефон поклав в карман штанів, бо розмовляти з ним перестав, звук став приглушеним. Почув як батько пішов відкривати двері, чув, що спочатку була розмова через закриті двері, про що говорили він не розібрав, тому що телефон батько в руках не тримав. Потім почув, як клацнув замок на вхідних дверях у тамбур, чітко почув фразу, що до сусідки прийшли. Потім шум незрозумілий та телефон відключився. Він одразу викликав поліцію і сам поїхав до батька. Батько був наляканий, все було в крові. Батько розповів, як двоє чоловіків його пограбували, завалили на постіль, побили і забрали гроші, документи, телефон. На наступний день йому зателефонували з телефону батька і повідомили, що знайшли цей телефон в своєму погребі під кришкою;

- покази свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які надали покази про те, що 10.08.2022 вони у своєму погребі на решітці виявили паспорт та мобільний телефон кнопковий. Після чого зателефонували за останнім номером і повідомили про свою знахідку;

- протокол огляду місця події від 09.08.2022, відповідно до якого було проведено огляд приміщення квартири АДРЕСА_5 , в ході якого, серед іншого, з дивану було вилучено фрагмент тканини зі слідами РБК;

- протокол огляду місця події від 10.08.2022, відповідно до якого було оглянуто металевий погріб, розташований на ділянці за адресою: АДРЕСА_7 (за будинком) та під кришкою в погреб на металевій решітці виявлено та вилучено паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_9 , на якому лежав мобільний телефон марки «Nomi»;

- протокол пред`явлення особи для впізнання від 10.08.2022 зі змісту якого вбачається, що потерпілий ОСОБА_9 під час пред`явлення йому чотирьох осіб для впізнання впізнав особу під №4, яким виявився ОСОБА_8 , як ту, яка вчинила відносно нього кримінальне правопорушення, а саме відкрито заволоділа його майном в квартирі за місцем проживання потерпілого;

- протокол огляду від 10.08.2022, відповідно до якого за участі ОСОБА_8 , в присутності понятих, було проведено огляд наплічної сумки чорного кольору, яка на момент огляду знаходилась на плечі ОСОБА_8 . В ході проведення огляду у вказаній сумці, серед іншого, виявлено пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- висновок експерта №СЕ-19/108-22/9292-ТВ щодо ринкової вартості мобільного телефону марки «Nomi I187»;

- висновок судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_9 №1195п щодо характеру, локалізації та ступеня тяжкості виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень.

З огляду на вищенаведені та інші докази в цьому кримінальному провадженні, досліджені та оцінені судом з дотриманням вимог ст.94 КПК з точки зору належності, допустимості, достовірності, та сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку доказів для прийняття відповідного процесуального рішення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні передбаченого ч.4 ст.186 КК кримінального правопорушення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 під час судового розгляду в суді першої інстанції свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав. При цьому зазначив, що він ніколи не був у квартирі потерпілого, а самого потерпілого вперше побачив на впізнанні.

Проте, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано піддав критичній оцінці покази обвинуваченого. Адже потерпілий впізнав та впевнено вказав на ОСОБА_8 як на особу, яка вчинила по відношенню до нього злочин. У сумці обвинуваченого було виявлено пенсійне посвідчення потерпілого, яке було відкрито викрадено у потерпілого під час нападу на нього 09.08.2022. Зазначені обставини безсумнівно спростовують твердження обвинуваченого про те, що він не вчиняв інкримінований йому злочин.

На переконання судової колегії сукупність цих обставин виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка була предметом судового розгляду, крім того, що кримінальне правопорушення було вчинено і обвинувачений ОСОБА_8 винен у його вчиненні. З цих же підстав колегія суддів відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність винуватості обвинуваченого.

Отже версія, наведена обвинуваченим на свій захист, є неспроможною та повністю спростовується сукупністю здобутих у справі беззаперечних доказів і є нічим іншим як намаганням обвинуваченого уникнути кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину.

Щодо доводів апеляційної скарги про недоведеність вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб.

У своїй апеляційній скарзі захисник виходила з того, що у матеріалах провадження відсутні докази попередньої змови обвинуваченого з невстановленою особою на вчинення злочину.

Колегія суддів не може погодитися із цими твердженнями захисника.

Так, співучастю у кримінальному правопорушенні є умисна спільна участь декількох осіб (суб`єктів злочину) у вчиненні умисного злочину. Кримінальне правопорушення визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку кримінального правопорушення, домовилися про спільне його вчинення.

Співучасть у вчиненні злочину передбачає: об`єднання окремих зусиль кожного співучасника у взаємообумовлену спільну діяльність усіх співучасників; те, що вчинюваний співучасниками злочин є єдиний для всіх; спрямування зусиль кожного співучасника на досягнення загального результату злочину; причинний зв`язок між діяннями всіх учасників і загальним злочинним результатом. Спільна участь у вчиненні злочину може проявитися як у дії, так і в бездіяльності. Головною рисою спільної дії (бездіяльності) співучасників є те, що дії (бездіяльність) кожного з них є складовою частиною загальної діяльності з вчинення злочину. Вони діють разом, роблячи свій внесок у вчинення злочину. Дії (бездіяльність) кожного з учасників за конкретних обставин є необхідною умовою для вчинення злочинних дій (бездіяльності) іншим співучасником та настання спільного злочинного результату.

Домовленістю групи осіб про спільне вчинення кримінального правопорушення є узгодження об`єкту злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення та змісту виконуваних функцій, яке може відбутися у будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій, що висловлені не у формі усної чи письмової пропозиції, а безпосередньо через поведінку, з якої можна зробити висновок про такий намір.

Повертаючись до обставин цього кримінального провадження, колегія суддів зазначає, що у цій справі було встановлено, що поведінка невстановленої особи та обвинуваченого ОСОБА_8 під час скоєння кримінального правопорушення була узгодженою, оперативною та послідовною, а обопільність їх умислу підтверджується характером їх дій.

Зокрема ОСОБА_8 та невстановлена особа разом прийшли до квартири потерпілого, разом проникли до загального тамбуру квартир, а після разом проникли до квартири потерпілого. При цьому невстановлена особа нанесла декілька ударів рукою в область обличчя потерпілого. В подальшому, як зазначив потерпілий, невстановлена особа та обвинувачений ОСОБА_8 спільно із кишень брюк потерпілого вилучили його майно, яким спільно заволоділи. В подальшому ОСОБА_8 та невстановлена особа разом покинули приміщення квартири потерпілого.

У результаті таких дій невстановленої особи та ОСОБА_8 з урахуванням спрямування зусиль кожного співучасника був досягнутий взаємообумовлений результат злочину, а саме грабіж, метою якого було заволодіння майном потерпілого.

Отже на підставі аналізу доказів, детально наведених у вироку, виходячи з конкретних обставин провадження, встановлених під час судового розгляду, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що діям невстановленої особи та обвинуваченого ОСОБА_8 притаманні ознаки попередньої змови, адже їх дії охоплювалися єдиним умислом, вони діяли злагоджено та узгоджено.

При цьому, попри твердження захисника, як в обвинувальному акті, так і у вироку суду достатньо конкретизовано дії і роль невстановленої особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження.

Щодо доводів захисника про неприйняття судом до уваги показів свідка сторони захисту ОСОБА_10 та застосування до обвинуваченого недозволених методів слідства.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений під час судового розгляду стверджував про застосування до нього фізичного насильства з боку працівників поліції. При цьому, на підтвердження таких доводів, стороною захисту було заявлено клопотання про допит свідка ОСОБА_10 .

Допитавши вказаного свідка та надаючи оцінку його показам суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що зазначений свідок особисто не бачив, щоби до ОСОБА_8 застосовувалося фізичне насильство, адже свідок і ОСОБА_8 , за показами самого ж свідка, перебували у різних кабінетах. Свідок звуків ударів не чув, а чув якість глухі звуки, але що це саме було, стверджувати не міг.

Відтак суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що покази свідка ОСОБА_10 не містять у собі достатніх відомостей, які би могли свідчити про застосування до ОСОБА_8 недозволених методів ведення досудового розслідування.

Втім судом першої інстанції, з метою перевірки вказаних доводів обвинуваченого, було ініційовано проведення відповідної перевірки та з цього приводу було внесено відповідні відомості до ЄРДР і розпочато досудове розслідування.

Що стосується доводів захисника у скарзі про те, що суд, не дочекавшись результатів розслідування такого кримінального провадження, ухвалив вирок щодо ОСОБА_8 , то колегія суддів зазначає, що суд проводить судовий розгляд на підставі наданих йому доказів і не пов`язаний з результатами розслідувань інших кримінальних проваджень. Крім того, невиправдано тривале очікування судом результатів розслідування вказаного кримінального провадження призвело б до порушення такої загальної засади кримінального провадження, як розумні строки (ст.28 КПК).

При цьому апеляційним судом із інформації, наданої ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі, було з`ясовано, що станом на 14.11.2025 у кримінальному провадженні №0000192 від 09.05.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК, проведено ряд слідчих дій, однак доказів вчинення працівниками поліції протиправних дій щодо ОСОБА_8 не встановлено, про підозру жодній особі не повідомлено, досудове розслідування триває.

Більш того, колегія суддів констатує, що в основу вироку не покладено жодного доказу, який би ґрунтувався на показаннях, отриманих від ОСОБА_8 під час досудового розслідування (протокол його допиту чи слідчого експерименту його участі, вилучення речових доказів, на які б вказав обвинувачений під час досудового розслідування, допит свідків із викривальними показами, на яких би вказав обвинувачений, тощо).

Що стосується посилання захисника у скарзі на те, що суд безпідставно зазначив у вироку про те, що обвинувачений не звертався до компетентних органів з приводу застосування до нього недозволених методів слідства, то колегія суддів зазначає, що в матеріалах провадження наявний лист керівника другого слідчого відділу ТУ ДБР від 23.06.2023 про направлення для проведення перевірки звернення ОСОБА_8 щодо неправомірних, на його думку, дій працівників Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області та з інших питань. Втім, матеріали кримінального провадження не містять у собі даних про те, що окрім як за дорученням суду, було внесено відповідні відомості до ЄРДР ще і за заявою ОСОБА_8 . Не було надано таких відомостей і стороною захисту, як і не було надано даних про результати такого розслідування. Проте наведені у цій частині захисником аргументи у будь-якому випадку не ставлять під сумнів законність ухваленого судом рішення.

Щодо доводів захисника про недопустимість як доказу протоколу пред`явлення особи для впізнання від 10.08.2022.

У своїй апеляційній скарзі захисник зазначала, що суд першої інстанції безпідставно не визнав недопустимим доказом протокол пред`явлення особи для впізнання від 10.08.2022. При цьому захисник свої аргументи в цій частині мотивувала тим, що під час проведення цієї слідчої дії потерпілий на запитання слідчого одразу заявив, що впізнає особу під №4, як ту, що вчинила щодо нього кримінальне правопорушення. З цих підстав захисник вважала вказаний протокол недопустимим доказом.

Ці твердження захисника, на переконання судової колегії, є необґрунтованими.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що доводи сторони захисту про недопустимість протоколу пред`явлення особи для впізнання були предметом ретельної перевірки суду першої інстанції та обґрунтовано, з наведенням детальних мотивів, були визнані безпідставними.

Зокрема суд, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні відеозапис, долучений до протоколу пред`явлення особи для впізнання, установив, що ця слідча дія проведена у повній відповідності до вимог ст.228 КПК. Так суд перевірив, що перед пред`явленням особи для впізнання у потерпілого ОСОБА_9 попередньо було з`ясовано, чи зможе він впізнати особу, яка вчинила щодо нього протиправні дії, на що потерпілий надав стверджувальну відповідь. Перед тим, як пред`явити ОСОБА_8 для впізнання, йому, за відсутності потерпілого, було запропоновано зайняти будь-яке місце серед інших осіб, які будуть пред`являтися та ОСОБА_8 обрав місце №4. Після цього до кімнати для проведення впізнання було запрошено потерпілого, якого було попереджено про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань за ст.384 КК. На запитання слідчого потерпілий ОСОБА_9 одразу без вагань заявив, що впізнає особу під №4, як ту, яка 09.08.2022 вчинила відносно нього кримінальне правопорушення, а саме відкрито заволоділа його майном.

Відтак жодних підстав вважати протокол пред`явлення особи для впізнання недопустимим доказом суд першої інстанції не установив. З такими висновками суду погоджується і колегія суддів.

Також суд обґрунтовано зазначив про те, що твердження обвинуваченого про те, що слідчий в присутності потерпілого сказав «4й номер» після чого потерпілий вказав на нього, не знайшли свого підтвердження. Адже зі змісту відеозапису цієї слідчої дії установлено, що слідчий в присутності потерпілого не називав жодного номеру. Потерпілий, зайшовши до кімнати впізнання, самостійно без будь-яких підказок чи висловлювань з боку слідчого чи інших осіб, які брали участь у цій слідчій дії, вказав на особу, яка перебувала під №4, тобто на ОСОБА_8 .

Більш того, суд слушно зауважив, що протокол пред`явлення особи для впізнання без будь-яких зауважень, в тому числі і щодо порядку проведення цієї слідчої дії, було підписано обвинуваченим.

Твердження захисника у скарзі про те, що працівники поліції перед проведенням впізнання попередньо показали потерпілому обвинуваченого як особу, яка вчинила щодо нього злочин, нічим не доведені і не знайшли свого підтвердження. Переконливих аргументів про протилежне захисником не наведено.

Та обставина, що потерпілий до вчинення щодо нього злочину знав обвинуваченого, за жодних обставин не впливає на допустимість як доказу протоколу пред`явлення особи для впізнання. Адже сам потерпілий не заперечував, що він раніше дійсно знав обвинуваченого. Проте потерпілий під час впізнання вказав на обвинуваченого саме як на особу, яка вчинила щодо нього злочин, а не як особу, з якого він просто знайомий.

Підсумовуючи викладене колегія суддів вважає, що органом досудового розслідування був дотриманий процесуальний порядок проведення пред`явлення особи до впізнання та складено відповідний протокол, який відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства та відображає з приводу чого здійснено таке впізнання, його підписано всіма особами, які були присутні під час процесуальної дії, зауважень з боку учасників процесуальної дії не надходило.

За наведених обставин істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би давали підстави для визнання протоколу цієї слідчої дії недопустимим доказом, колегією суддів не встановлено.

Отже, колегія суддів вважає, що в апеляційній скарзі захисника не наведено доводів, які спростовували б правильність висновків суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 .

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Вирок суду першої інстанції є належним чином умотивованим та обґрунтованим і за змістом відповідає вимогам статті 370 КПК, у ньому наведено докладні мотиви та зазначено підстави, якими керувався цей суд ухвалюючи своє рішення.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б істотними та підставами, передбаченими ст.409 КПК, для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення у цій справі не встановлено, а тому в задоволенні апеляційних вимог захисника слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Дніпровського районного суду м.Запоріжжя від 05 травня 2025 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4