печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

12 січня 2026 рокуПечерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченої ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

представника власника майна ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України,

В С Т А Н О В И В:

На розгляді суду перебуває провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000358 від 14.05.2021, на стадії судового розгляду.

Від адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , надійшло клопотання про повернення тимчасово вилученого майна.

В обгрунтування вказаного клопотання представник вказує, що вказане майно не стосується вказаного кримінального провадження та є особистим майном ОСОБА_7 , а слідчого було достатньо часу для проведення огляду вказаних речей з метою відшукання відомостей, що можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні.

У судовому засідання представник клопотання підтримав, просив задовольнити з вказаних у ньому підстав.

Прокурор вказав, що вказане майно відповідно до постанови слідчого визнано речовими доказами та поклався на розсуд суду при вирішенні вказаного клопотання.

Захисник обвинуваченої не заперечував проти задоволення клопотання про повернення майна, обвинувачена підтримала захисника.

Вившивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, заслухавши думку сторін, суд дійшов висновку про обгрунтованість вкзаного клопотання, виходячи з наступного.

Так, нормою ст. 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.

Так, згідно із ч. 1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених ст. ст. 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Обов`язковою обставиною, яка вказує на відповідність вилученого майна критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину. Обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладає на слідчого та/або прокурора.

Крім того, суд при вирішенні клопотання враховує приписи ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Судовим розглядом встановлено, що 05.04.2023 слідчим в межах кримінального провадження № 0000358 від 14.05.2021 на виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі №757/11606/23-к від 27.03.2023 проведено обшук домоволодіння ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 .

У результаті проведення обшуку було вилучено мобільний телефон Iphone 12 Pro Max та ноутбук марки HP (s.n. CND8143C03).

Так представник вказує, що зазначене майно не стосується вказаного кримінального провадження та як наслідок не входить до переліку щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку від 27.03.2023 у справі № 757/11606/23-к.

Встановлено, що постановою слідчого вказані речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000358 від 14.05.2021.

Підставою для визнання зазначеного майна речовими доказами, як вбачається з постанови слідчого, стала достатність підстав вважати, що вилучені під час обшуку речі містять відомості, які мають значення для подальшого досудового розслідування.

Разом з тим суд враховує, що ні слідчим у вказаній постанові, ні прокурором у судовому засіданні не надано обгрунтованих доказів, що, вилучені речі або відомості, які на них знаходяться, можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні.

Окрім цього, формальне визнання, мобільного телефону та ноутбуку речовими доказами без належних на те підстав не може слугувати перешкодою для суду для поновлення порушених прав власника.

У КПК України законодавець розмежував статус майна, вилученого на підставі ухвали слідчого судді про дозвіл на обшук та тимчасово вилученого майна. Зокрема, у відповідності до ч. 7 ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Згідно з ч. 1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.З клопотання також вбачається, що арешт на вказане майно не накладалось та слідчий чи прокурор з таким клопотанням до слідчого судді не звертався, відтак вказане майно вважається тимчасово вилученим у відповідності до ст. 169 КПК України.

За таких обставин суд, враховуючи відсутність підстав, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння власника належним йому майном, вважає, що клопотання про повернення тимчасово вилученого майна підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 167-169, 392 Кримінального процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , про повернення тимчасово вилученого майна - задовольнити.

Повернути ОСОБА_7 або його представнику - адвокату ОСОБА_6 тимчасово вилучене майно під час проведення обшуку 05.04.2023 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

мобільний телефон Iphone 12 Pro Max та ноутбук марки HP (s.n. CND8143C03).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1