Єдиний унікальний № 744/1122/25
Провадження № 1-кс/744/2/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2026 року Семенівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника обвинувачених ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Семенівка Чернігівської області письмову заяву прокурора відділу Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_3 про відвід судді Семенівського районного суду Чернігівської області ОСОБА_9 у кримінальному провадженні за обвинувальним актом за номером Єдиного реєстру досудових розслідувань 0000007 від 13 квітня 2025 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Тимоновичі Семенівського району Чернігівської області, українця, громадянина України, одруженого, з повною вищою освітою, працюючого на посаді Семенівського міського голови Новгород-Сіверського району Чернігівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за відомостями обвинувального акту раніше не судимого,

обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 364 Кримінального кодексу України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки міста Семенівка Семенівського району Чернігівської області, українки, громадянки України, одруженої, з повною вищою освітою, внутрішньо переміщеної особи, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , за відомостями обвинувального акту раніше не судимої,

обвинуваченої у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364 Кримінального кодексу України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки міста Новозибків Брянської області Російської Федерації, українки, громадянки України, одруженої, з професійно-технічною освітою, внутрішньо переміщеної особи, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_5 , за відомостями обвинувального акту раніше не судимої,

обвинуваченої у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 364 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

До Семенівського районного суду Чернігівської області надійшла заява прокурора Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_3 про відвід судді Семенівського районного суду Чернігівської області ОСОБА_9 , котрий одноособово здійснює судове провадження (єдиний унікальний номер 744/1122/25, допоміжний номер провадження судової справи, необхідний для діловодства відповідного суду 1-кп/744/33/26) у кримінальному провадженні за обвинувальним актом за номером Єдиного реєстру досудових розслідувань 0000007 від 13 квітня 2025 року щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 364 Кримінального кодексу України, ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364 Кримінального кодексу України, ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 364 Кримінального кодексу України. Заява про відвід судді умотивована тим, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості. На цей час один із обвинувачених ОСОБА_5 обіймає посаду Семенівського міського голови Новгород-Сіверського району Чернігівської області, тобто займає керівну посаду в органі місцевого самоврядування, на території якого знаходиться та здійснює свою діяльність Семенівський районний суд Чернігівської області. Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі Закону) органи місцевого самоврядування можуть виступати з ініціативою щодо здійснення заходів державного нагляду (контролю) на підприємствах, в установах та організаціях, що не перебувають у комунальній власності, шляхом подання посадовими особами органів місцевого самоврядування відповідного звернення з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади. Згідно зі ст. 18-1 Закону орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування. Ч. 1 ст. 26 Закону говорить, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради серед іншого вирішуються такі питання:

затвердження програм соціально-економічного та культурного розвитку відповідних адміністративно-територіальних одиниць, цільових програм з інших питань місцевого самоврядування (пункт 22);

прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення (пункт 31);

надання згоди на передачу об`єктів з державної у комунальну власність та прийняття рішень про передачу об`єктів з комунальної у державну власність, а також щодо придбання об`єктів державної власності (пункт 51).

Разом з тим, ч. 4 ст. 42 Закону передбачає, що сільський, селищний, міський голова серед іншого:

скликає сесії ради, вносить пропозиції та формує порядок денний сесій ради і головує на пленарних засіданнях ради (пункт 8);

представляє територіальну громаду, раду та її виконавчий комітет у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності, громадянами, а також у міжнародних відносинах відповідно до законодавства (пункт 14);

звертається до суду щодо визнання незаконними актів інших органів місцевого самоврядування, місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій, які обмежують права та інтереси територіальної громади, а також повноваження ради та її органів (пункт 15).

Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, серед іншого, на рухоме і нерухоме майно, нежитлові приміщення, нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності. Відповідно ж до ч. 5 указаної статті Закону органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках публічно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

За таких обставин, на погляд прокурора ОСОБА_3 у головуючого судді ОСОБА_9 як судді Семенівського районного суду Чернігівської області та обвинуваченого ОСОБА_5 в силу виконання останнім повноважень голови міської ради на території діяльності суду, могли скластись відносини, які впливатимуть на неупередженість суду. Відповідно до п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, підстави для відводу судді наявні у тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді. Перебування ОСОБА_5 на посаді голови органу місцевого самоврядування, на території якого розташований та здійснює свою діяльність Семенівський районний суд Чернігівської області, може викликати у стороннього спостерігача сумніви в неупередженості судді. У зв`язку з викладеним, з метою усунення будь-яких сумнівів в неупередженості суду, прокурор ОСОБА_3 переконаний, що є підстави для відводу усіх суддів Семенівського районного суду Чернігівської області від участі у даному кримінальному провадженні. Враховуючи викладене, згаданий прокурор убачає підстави для відводу всім суддям Семенівського районного суду Чернігівської області від участі у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 364 Кримінального кодексу України, ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 364 Кримінального кодексу України, ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 364 Кримінального кодексу України.

Суддя Семенівського районного суду Чернігівської області ОСОБА_9 надав письмове пояснення де зазначив про те, що він вважає, що, на його погляд, обставини, зазначені у заяві прокурора, можуть викликати розумні сумніви щодо його неупередженості судді у сторонніх спостерігачів, особливо у людей, які не проживають на території громади, та людей, які особисто не знайомі ані з ним, ані з міським головою ОСОБА_5 , а тому можуть по своєму суб`єктивно сприймати цю інформацію. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України, кожному гарантовано право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Аналогічні положення містить ч. 1 ст. 21 Кримінального процесуального кодексу України. В силу вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» як джерело права підлягає застосуванню судами України практика Європейського суду з прав людини. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України» від 09 листопада 2006 року, важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Суд (судді) зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду. Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Мироненко і Мартенко проти України» (рішення від 10 грудня 2009 року), наявність безсторонності суду має визначатися для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (це розтлумачено, зокрема, у рішеннях ЄСПЛ у справах «Фей проти Австрії» від 24 лютого 1993 року та «Веттштайн проти Швейцарії» від 28 жовтня 2008 року). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення ЄСПЛ у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» від 10 червня 1996 року). Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (рішення ЄСПЛ у справі «Веттштайн проти Швейцарії» від 28 жовтня 2008 року). Разом з тим, у своєму рішенні по справі «Фельдман проти України» від 8 квітня 2010 року Європейський суд з прав людини порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнав незабезпечення суддею достатніх гарантій для виключення будь-якого розумного сумніву з приводу його безсторонності. Вказане випливає з принципу об`єктивності, визначеного у Бангалорських принципах поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року за № 2006/23, відповідно до якого об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, айв усіх процесуальних діях, що супроводжують її прийняття. За змістом н. 3.1 Бангалорських принципів поведінки суддів суддя демонструє поведінку, бездоганну навіть з точки зору стороннього спостерігача. Відповідно до п. 3.2 Бангалорських принципів поведінки суддів спосіб дій та поведінка судді мають підгримувати впевненість суспільства в чесності та непідкупності судових органів. Недостатньо просто чинити правосуддя, потрібно робити це відкрито для суспільства. Враховуючи положення, викладені в п. 24, 26, 30 рішення Європейського Суду з прав людини від 26 жовтня 1984 року у справі «Де Куббер проти Бельгії» (заява № 9186/80), де зазначено, що для неупередженості розгляду справи «навіть видимість може бути важливою», «правосуддя повинне не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться», будь-який суддя, щодо якого є обґрунтовані підстави побоюватись браку безсторонності, має бути відведений. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 Кримінального процесуального кодексу України, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості. Враховуючи викладене, суддя ОСОБА_9 вважає, що він підлягає відводу від розгляду згаданого кримінального провадження.

Прокурор ОСОБА_3 був формально присутній лише на початку судового засідання з розгляду заяви про відвід, але в подальшому, пославшись на зайнятість, сприяв присутності в судовому засіданні з розгляду поданої ним заяви про відвід судді іншого прокурора, що входить до складу створеної у кримінальному провадженні багаточисельної групи прокурорів (принаймні не менш аніж 23) ОСОБА_4 .

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 заяву про відвід підтримав повністю та висловив думку про те, що заява про відвід судді ОСОБА_9 має під собою певне підґрунтя.

Захисник ОСОБА_8 у судовому засіданні не погодився із заявою про відвід судді ОСОБА_9 та висловив думку про те, що жодних правових підстав для задоволення заявленого відводу немає. Через заявлення відводів суддям Семенівського районного суду Чернігівської області з означених підстав сторона обвинувачення намагається здебільшого вплинути на формування вигідного для неї складу суду.

Обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 не погодилися із заявленим відводом судді ОСОБА_9 та висловили думки про безґрунтовність відводу.

Вислухавши у судовому засіданні думки учасників судового провадження, дослідивши матеріали заяви про відвід, доводи пояснення судді ОСОБА_9 , суд приходить до наступного висновку.

Підстави заявленого відводу зводяться лише до окресленого п. 4 ч. 1 ст. 75 Кримінального процесуального кодексу України положення, що суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Як вбачається з мотивів заяви про відвід, прокурор ОСОБА_3 в якості доводів існування приведених сумнівів посилається на ситуацію, пов`язану з виконанням обвинуваченим ОСОБА_5 повноважень Семенівського міського голови, котрий очолює орган місцевого самоврядування, де на території громади, що він представляє, розташований суд. Доводи сторони обвинувачення зводяться до припущень про можливий вплив загальних організаційно-розпорядчих повноважень міського голови на незалежність суддів місцевого суду.

Суд вважає такі доводи безпідставними з огляду на наступне.

По-перше, згідно зі статтями 6, 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди здійснюють правосуддя непідначально, а судді є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Незалежність судді забезпечується, зокрема, особливим порядком його призначення, притягнення до відповідальності, звільнення та фінансуванням судів виключно з Державного бюджету України.

Таким чином, сам факт знаходження суду на території частини адміністративно-територіальної одиниці (території громади), яку представляє обвинувачений, не створює жодної фінансової чи адміністративної залежності судді від органу місцевого самоврядування.

По-друге, прокурором ОСОБА_3 у заяві не наведено жодних конкретних фактів (наприклад, позапроцесуальних стосунків, родинних зв`язків тощо), які б свідчили про наявність реального конфлікту інтересів між суддею ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_5 . Посилання на загальні норми Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» носять абстрактний характер і стосуються повноважень органу, а не особистих стосунків учасників процесу.

Суд також враховує позицію самого судді ОСОБА_9 , однак вважає її не більш ніж проявом надмірної обережності, яка не ґрунтується на об`єктивних фактах.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), безсторонність суду в сенсі п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

Відповідно до практики ЄСПЛ, зокрема рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру» (Kyprianou v. Cyprus) (рішення від 15.12.2005, заява № 73797/01, п. 119) та «Мікаллеф проти Мальти» (Micallef v. Malta) (рішення від 15.10.2009, заява № 17056/06, п. 93), особиста безсторонність судді презюмується, поки не надано доказів протилежного. У даному випадку суду не надано жодних доказів, які б спростовували цю презумпцію щодо судді ОСОБА_9 ..

Що стосується об`єктивного критерію (чи існують факти, що можуть породити сумніви у безсторонності), то вирішальним є те, чи можна вважати побоювання заінтересованої особи об`єктивно обґрунтованими. У справі «Гарабін проти Словаччини» (Harabin v. Slovakia) (рішення від 20.11.2012, заява № 58688/11, п. 109) Європейський суд з прав людини вказав, що при вирішенні того, чи є у конкретній справі обґрунтовані причини побоюватися, що конкретний суддя не є безстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (objectively justified).

Поняття «стороннього спостерігача» не слід тлумачити як думку будь-якої пересічної особи. Критерій «об`єктивного спостерігача» передбачає особу, яка володіє інформацією про реальний стан речей та гарантії незалежності судової влади. У даній справі об`єктивний спостерігач, обізнаний із законодавчими гарантіями незалежності суддів в Україні, не мав би підстав для сумнівів у неупередженості судді лише через факт виконання обвинуваченим обов`язків міського голови в тому ж місті, де працює суд.

Крім того, задоволення відводу виключно з підстав зайняття обвинуваченим посади міського голови за місцем знаходження суду фактично призведе до неможливості розгляду даного кримінального провадження будь-яким суддею Семенівського районного суду Чернігівської області, що, в свою чергу, потягне за собою необхідність зміни підсудності та штучне затягування розгляду справи.

Суд зауважує, що системне подання заяв про відвід з формальних підстав, які свідомо не можуть бути задоволені та спрямовані на створення штучних перешкод для здійснення судочинства визначеним складом суду, містить ознаки зловживання прокурором процесуальним правом на відвід. Такий підхід суперечить завданням кримінального провадження щодо забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду, визначеним у ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України.

Зважаючи на приведене, а також на те, що задоволення відводу за відсутності реальних підстав призведе до штучного усунення законного складу суду та порушення права на розгляд справи судом, встановленим законом, у задоволенні заяви про відвід судді ОСОБА_9 слід відмовити.

Що ж до тверджень про відвід інших суддів, які, на думку прокурора, підлягають відводу, то для вирішення заявленого відводу це не може мати значення, адже будь-який суддя наперед не може бути відведений в тому випадку, коли в провадження для розгляду по суті він кримінальне провадження не отримував.

Керуючись ст. ст. 81, 376 Кримінального процесуального кодексу України,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви прокурора відділу Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_3 про відвід судді Семенівського районного суду Чернігівської області ОСОБА_9 відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення й окремому оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений 16.01.2026.

Суддя: ОСОБА_1