Провадження № 1-в/686/175/25
У Х В А Л А
30 жовтня 2025 року м. Хмельницький
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
з участю: секретаря ОСОБА_2 ,
засудженої ОСОБА_4 ,
розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому клопотання засудженої ОСОБА_4 про приведення вироку суду у відповідність із законодавством України та заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк,
Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 вересня 2014 року ОСОБА_4 засуджено за ст.115 ч.2 п.п. 1, 2, 4, 6, 9, 12, ст.187 ч.4, ст.70 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, крім житла.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 23 січня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 квітня 2016 року вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 вересня 2014 року залишено без зміни.

Засуджена ОСОБА_4 звернулась до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із клопотанням про приведення вироку Хмельницького міськрайонного суду від 24.09.2014 року у відповідність до ст.50, 65 КК України та за наявністю підстав замінити заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

У своєму клопотанні про приведення вироку до законодавства України засуджена зокрема вказала, що нею не ставиться питання щодо переоцінки доказів або рішень вищих інстанцій, поставлені питання стосуються рішення Конституційного Суду України від 16 вересня 2021 року, невідповідності вироку суду національному та міжнародному законодавству. Вважає, що вирок щодо неї є незаконним та несправедливим, а покарання невмотивовано суворе, не проаналізовано детально всіх юридичних недоліків діючого законодавства України на той момент, вбачаються систематичність таких упущень. Вказала на невідповідність

Заслухавши заявника та її захисника, які вимоги заяви підтримали, думку прокурора, який проти задоволення заяви заперечив, дослідивши матеріали кримінальної справи, суд приходить до наступних висновків.

Так, 16 вересня 2021 року Другий сенат Конституційного суду України постановив рішення № 6-р(II)/2021 Справа № 3-349/2018 (4800/18, 1328/19, 3621/19, 6/20) у справі за конституційними скаргами ОСОБА_6 щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини першої статті 81, частини першої статті 82 Кримінального кодексу України, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини першої статті 82 Кримінального кодексу України та за конституційною скаргою ОСОБА_9 щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини першої статті 81 Кримінального кодексу України (справа про перегляд вироку особі, караній на довічне позбавлення волі).

Конституційний Суд України вважає, що довічне позбавлення волі як вид кримінального покарання не суперечить приписам частини першої статті 3, статті 23, частини другої статті 28 Конституції України, якщо засудженому до такого виду покарання на законодавчому рівні гарантовано право на дострокове звільнення від відбування такого покарання та/або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.

Водночас довічне позбавлення волі особи без подальшої можливості її звільнення означає урівняння строку довічного позбавлення волі з позбавленням волі до завершення природнього життя людини, а отже, заперечує не тільки мету покарання, а й саму сутність людської гідності, ставить під сумнів її абсолютний характер та становить порушення позитивного обов`язку держави захищати гідність людини, а отже, не відповідає частині першій статті 3, статті 23, частині другій статті 28, частині третій статті 63 Конституції України.

З метою реалізації статей 3, 23, 28 Конституції України та приведення Кодексу у відповідність до Конституції України, а також з огляду на міжнародні зобов`язання, що їх взяла на себе Україна шляхом набуття членства в Раді Європи, обов`язком Верховної Ради України є законодавчо забезпечити реалістичну перспективу звільнення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, від подальшого відбування такого покарання шляхом унормування порядку заміни довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням або умовно-дострокового звільнення. При цьому потрібно враховувати, що заміна невідбутої частини покарання у вигляді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням не має бути передумовою умовно-дострокового звільнення. Окрім того, Конституційний Суд України вважає, що особі, котру засуджено до довічного позбавлення волі, має бути також, за її потреби, забезпечено безперешкодне надання безоплатної правничої допомоги з метою належного підготовлення документів, що потребуються, та захисту її інтересів під час розгляду питання про умовно-дострокове звільнення та/або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням шляхом судового перегляду.

Таким чином, рішенням Другого сенату Конституційного суду України від 16 вересня 2021 року, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), частину першу статті 81, частину першу статті 82 Кримінального кодексу України в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі. Зобов`язано Верховну Раду України невідкладно привести нормативне регулювання, установлене статтями 81, 82 Кримінального кодексу України, у відповідність до Конституції України та цього Рішення.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» від 18 жовтня 2022 року № 2690-IX внесено зміни зокрема до ст.82 КК України, а саме після частини четвертої доповнено новою частиною такого змісту: "5. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання".

З огляду на викладене, законодавець передбачив можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років . В той же час, сама процедура заміни покарання визначена Кримінально-виконавчим Кодексом України.

Згідно з правилами ч.ч. 3, 12, 13 ст.154 КВК України стосовно засудженого, щодо якого відповідно до ст.ст. 81, 82 КК України може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленого КК України строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Частинами 12, 13 ст.154 КВК України, визначено, що разом із поданням щодо можливості представлення засудженого до довічного позбавлення волі до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким адміністрація виправної колонії подає до суду висновок щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі.

Визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі та складення висновку здійснюються за участю уповноваженого органу з питань пробації.

Порядок та методика визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Основною метою подання висновку щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі є забезпечення суду інформацією, що є необхідною для визначення можливості заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке та визначення в індивідуальному порядку строку позбавлення волі засудженому, стосовно якого вирішується зазначене питання (ч.12).

Особа, засуджена до довічного позбавлення волі, додатково до подання щодо можливості представлення її до заміни покарання на більш м`яке у виді позбавлення волі на певний строк повинна подати індивідуальний план виправлення та ресоціалізації. Такий план має містити заходи, здійснення яких у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк дасть змогу засудженій особі усунути фактори, що можуть негативно впливати на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення, та факти, що свідчать про перспективи виправлення та ресоціалізації засудженої особи після звільнення.

Форма індивідуального плану виправлення та ресоціалізації визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань (ч.13).

Судом встановлено, що на момент розгляду заяви, засуджена ОСОБА_4 не набула права на застосування до неї ст. 82 КК України, оскільки засуджена відбула менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

З огляду на викладене, заява ОСОБА_4 про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на певний строк задоволенню не підлягає у зв`язку з її передчасним поданням до суду.

Керуючись вимогами ст. 82 КК України, ст. 395, п.2 ч.1 ст. 537, 539 КПК України, суд

ухвалив:

В задоволенні заяви ОСОБА_4 про приведення вироку Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24.09.2014 року у відповідність із законодавством України та заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженою протягом семи днів з дня вручення їй копії ухвали. Апеляційна скарга подається через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали оголошено 03.11.2025 року.

Суддя: