УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.12.2025 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 , за участю прокурора - ОСОБА_3 , підозрюваного - ОСОБА_4 , захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0001573 від 23.12.2025 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Данилова Балка Улянівського району Кіровоградської області, громадянина України, українця, із вищою освітою, одруженого, офіційно не працюючого, маючого двох малолітніх дітей, 2014 року народження та 2021 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається із матеріалів поданого клопотання, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану», 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022, в Україні введено воєнний стан із 05:30 год. строком на 30 діб, який надалі продовжено по теперішній час.

Відповідно до п. 2 Указу Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» Військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Крім того, п. 3 вказаного Указу зазначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені, зокрема, ст. 33 Конституції України, згідно з якою кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 за № 1455, якою затверджено «Порядок встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан», визначено, що перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.

Так, порядок здійснення права громадян України на виїзд з України, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначення випадків тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, умови перетинання державного кордону України, здійснення прикордонного контролю, регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.04.1994 № 3857-XII, Законом України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 № 1710-VI, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57.

Так, відповідно до ст. 1 Закону № 3857-XII громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених законом. Перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, що дають право громадянину України на виїзд з України (ст. ст. 2, 3 Закону № 3857-XII; п. 2 Правил № 57).

Відповідно до п. 21 Правил перетинання державного кордону громадянами України встановлено, що у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану перетинати державний кордон мають право виключний перелік осіб.

Окрім цього, Указом Президента України від 24.02.2022 №°69/2022 «Про загальну мобілізацію» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч. 2 ст. 102, п. п. 1 17, 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, оголошено проведення загальної мобілізації на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

У зв`язку з цим, на період дії правового режиму воєнного стану чоловікам громадянам України, віком від 18 до 60 років, а також жінкам-військовозобов`язаним обмежено виїзд за межі України, крім військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, розробив для себе детальний план по організації незаконного переправлення чоловіків призовного віку через державний кордон України.

Розуміючи, що злочинний план може бути реалізовано лише шляхом підшукання осіб чоловічої статі та призовного віку, ОСОБА_4 , у невстановлені досудовим розслідуванням, час та місці, але не пізніше грудня 2025 року, почав розповсюджувати серед кола своїх знайомих інформацію із приводу можливості організувати та незаконно переправити через державний кордон України чоловіків, у віці від 18 до 60 років, які мають заборону на виїзд, за грошову винагороду у розмірі 4000 доларів США.

Надалі, ОСОБА_4 , у невстановлені досудовим розслідуванням час та місці та за невстановлених обставин, познайомився з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Так, в ході спілкування з ОСОБА_7 , ОСОБА_4 розповів йому заздалегідь розроблений ним злочинний план, а також запропонував ОСОБА_7 долучитися до підшукання осіб, які виявлять бажання незаконно перетнути державний кордон України поза межами пунктів пропуску, на ділянці державного кордону України, яка розташовується на території Одеської області та межує з республікою Молдова, на що ОСОБА_7 надав свою добровільну згоду на участь у даній злочинній схемі та підтвердив реальність свої намірів.

Надалі, ОСОБА_4 , у грудні 2025 року познайомився з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з яким, діючи на підставі заздалегідь розробленого ним та ОСОБА_7 злочинного плану, охопленого корисливим мотивом, домовився на організацію незаконного переправлення останнього через державний кордон України.

Так, 29.12.2025 приблизно о 13:33 год., ОСОБА_4 , за допомогою додатку «Вайбер», вийшов на зв`язок з ОСОБА_8 , де в ході листування, отримав від останнього, посилання на місцерозташування, де необхідно забрати ОСОБА_8 .

Продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, діючи умисно та з корисних мотивів, ОСОБА_4 , разом з ОСОБА_7 , 29.12.2024 приблизно о 14:43 год. прибули на автомобілі марки «Audi A4» з д.н.з. НОМЕР_1 на зустріч з ОСОБА_8 за адресою: м. Одеса, вул. Георгія Липського, 135, біля приміщення торгового центру «МегаДім», під час якої, ОСОБА_4 розповів ОСОБА_8 детальний план незаконного перетину державного кордону України.

Надалі, ОСОБА_8 , за вказівкою ОСОБА_4 , зайняв місце у салоні автомобілю марки «Audi A4» з д.н.з. НОМЕР_1 , де на передньому пасажирському сидінні, сидів ОСОБА_7 , та в подальшому автомобіль, під керуванням ОСОБА_4 , вирушив у напрямку на виїзд з міста Одеси на автошлях М05 Одеса- Київ.

У подальшому, 29.12.2025 приблизно о 16:15 год., продовжуючи реалізацію спільного злочинного плану, діючи з корисливих мотивів, за попередньою змовою, ОСОБА_4 керуючи автомобілем марки «Audi A4» з д.н.з. НОМЕР_1 , в салоні якого знаходився його спільник ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 , здійснив зупинку на АЗС «Укрнафта», що розташовується на автошляху М05 Одеса - Київ, поблизу населеного пункту Виноградівка, Одеської області.

З метою вчинення заздалегідь спланованого злочину та отримання грошової винагороди за організацію незаконного перетину державного кордону України ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , діючи з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом та за попередньою змовою з ОСОБА_7 , 29.12.2025 приблизно о 16:18 год., перебуваючи на АЗС «Укрнафта», що розташовується на автошляху М05 Одеса - Київ, поблизу населеного пункту Виноградівка, Одеської області, отримав від ОСОБА_8 грошові кошти раніше обумовлену ним суму, а саме 2000 доларів США, що за курсом НБУ на період 29.12.2025 склало 84 436 гривень (42,2179 х 2000 = 84 436 грн.), та перерахувавши їх, поклав під чохол водійського сидіння.

Надалі, за вказівкою ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , зайняли місця у салоні автомобілю «Audi A4» з д.н.з. НОМЕР_1 , який під керуванням ОСОБА_4 вирушив по автошляху М05 Одеса - Київ, у напрямку н.п. Криве Озеро, Одеської області, прибувши до якого, на роздорожжі, автомобіль під керуванням ОСОБА_4 , в салоні якого знаходився ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 , звернув у напрямку міста Балта Одеської області.

Того ж дня, о 17:51 год. прибувши до міста Балта, Одеської області, ОСОБА_4 перебуваючи за кермом автомобілю марки Audi A4» з д.н.з. НОМЕР_1 , в салоні якого знаходився його спільник ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 , з метою завершення заздалегідь спланованого злочину за який ОСОБА_4 отримав грошові кошти у розмірі 4000 доларів США від ОСОБА_8 , за організацію незаконного перетину державного кордону України для останнього, ОСОБА_4 , звернув на автодорогу у напрямку с. Слобідка, Подільського району, Одеської області, який входить у зоно контрольованого прикордонного району.

Наближаючись до с. Слобідка, Подільського району, Одеської області, ОСОБА_4 , повідомив ОСОБА_8 , що до лінії Державного кордону України залишилось приблизно 6 км., у зв`язку з чим, висунув вимогу останньому, щодо необхідності надання другої частини грошових коштів, після чого ОСОБА_4 , отримав від ОСОБА_8 грошові кошти у розмірі 2000 доларів США, що за курсом НБУ на період 29.12.2025 склало 84 436 гривень (42,2179 х 2000 = 84 436 грн.).

Далі, о 18:31, автомобіль марки Audi A4» з д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , в салоні якого знаходився ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , виїхавши за межі с. Слобідка, Подільського району, Одеської області, продовжував рух у напрямку с. Тимкове, Подільського району, Одеської області.

Однак, перед вказівною таблицею «Прикордонна смуга», яка розташовується перед залізничним переїздом між населеними пунктами Слобідка - Тимкове, Подільського району Одеської області, автомобіль марки «Audi A4» з д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , в салоні якого знаходився його спільник ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , був зупинений працівниками тимчасового мобільного блок - посту Державної прикордонної служби України, з метою перевірки документів, та мети перебування у контрольованому прикордонному районі, що завадило ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_7 , незаконно переправити ОСОБА_8 через державний кордон України у салоні транспортного засобу.

За викладених обставин, 29.12.2025 року ОСОБА_4 було затримано в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України та 30.12.2025 року повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України за кваліфікуючими ознаками: організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України керівництво такими діями, сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод, вчинені з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб.

Вважаючи, що в рамках даного кримінального провадження ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого йому тяжкого злочину, в цілях запобігання ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, про які стороною обвинувачення зазначається в рамках даного клопотання, слідчий за погодженням з прокурором звертається до слідчого судді з клопотанням про застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 84 (вісімдесяти чотирьох) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 254 352 (двісті п`ятдесят чотири тисячі триста п`ятдесят дві) гривень.

У судовому засіданні -

Прокурор оголосила подане клопотання, його вимоги підтримала та просила задовольнити.

Захисник підозрюваного долучила до клопотання медичні та характеризуючі документи відносно підозрюваного, заперечувала проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що ризики зазначені стороною обвинувачення необґрунтовані, розмір застави також необґрунтований, оскільки підозрюваний не працює. Просила врахувати долучені нею документи та застосувати запобіжний захід не пов`язаний із позбавлення волі, а у випадку задоволення клопотання визначити мінімальний розмір застави.

Підозрюваний підтримав думку свого захисника. На запитання слідчого судді повідомив, що дітей забезпечує жінка, так як вона працює.

Дослідивши матеріали клопотання та матеріали додані в його обґрунтування, вислухавши думку учасників процесу, приймаючи документи надані захисником, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Як вбачається з матеріалів клопотання, 29.12.2025 року ОСОБА_4 було затримано в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України та 30.12.2025 року повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України за кваліфікуючими ознаками: організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України керівництво такими діями, сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод, вчинені з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб.

Згідно п. 32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Так, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому злочину підтверджується, зокрема, матеріалами виконаного доручення 26 прикордонного загону ДПС України, протоколом огляду та ідентифікації грошових коштів, протоколом огляу особи та вручення грошових коштів, протоколом обшуку, протоколом затримання особи підозрюваної у вчиненні злочину, протоколами допитів свідків: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_8 , протоколом огляду предмету, які долучені до клопотання.

На підставі зазначеного, слідчий суддя суд вважає, що надані стороною обвинувачення матеріали, які долучені до клопотання, на даній стадії досудового розслідування повністю доводять обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Одночасно, слідчий суддя акцентує увагу сторони захисту на те, що на даній стадії кримінального провадження, слідчий суддя не вирішує питання винуватості особи у вчиненні тих чи інших кримінальних правопорушень, а лише на підставі наявних у слідчого судді матеріалів, вирішує питання доведеності існування обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення таких кримінально-протиправних дій.

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Вирішуючи питання наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, про які в своєму клопотанні зазначає сторона обвинувачення, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий суддя має право зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, СПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Так, враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у його вчиненні (позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна), та те, що підозрюваний знятий з військового обліку 01.04.2022 року та має право перетину державного кордону (згідно даними Національної автоматизованої інформаційної системи Головного сервісного центру МВС України ОСОБА_4 з 03.09.2019 року здійснив 8 перетинів кордону), слідчий суддя вважає доведеним прокурором існування ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику можливого переховування підозрюваноговід органу досудового розслідування та суду.

Одночасно, слідчий суддя вважає, що наразі в рамках кримінального провадження існує ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме того, що підозрюваний ОСОБА_4 може знищити, сховати або спотворити речові докази, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, з огляду на те, що досудове розслідування означеного кримінального провадження знаходиться на початковому етапі, передбачає проведення значного обсягу слідчих дій, пов`язаних з встановленням місцезнаходження та вилучення відповідних речей та документів, які на даний час ще не виявлені та не вилучені.

Слідчий суддя також погоджується з доводами клопотання, що існує ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України у вигляді можливого незаконного впливу підозрюваним ОСОБА_4 на свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки є достатні підстави вважати, що підозрюваний може на них впливати з метою схилення їх не давати правдиві, послідовні показання у ході досудового розслідування та/або змінити свої показання у подальшому в суді, для уникнення або мінімізації можливої кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину, адже свідки безпосередньо судом допитані не були, а показання, що надаються на досудовому розслідуванні, не можуть лягти в обґрунтуванні судових рішень, зважаючи на положення ч. 4 ст. 95 КПК України.

Також, стороною обвинувачення доведено, що в рамках даного провадження існує ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме того, що підозрюваний ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема, перешкоджати встановленню інших осіб, які також можуть бути причетними до вчинення злочину, у тому числі консультуючи їх про хід досудового розслідування, а також надаючи інформацію про шляхи безперешкодного переміщення через державний кордон України пунктом прикордонного пропуску з метою переховування таких осіб.

Сторона обвинувачення в своєму клопотанні посилається також на наявність ризику передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме на те, що підозрюваний ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Разом з тим, слідчий суддя вважає, що вказаний ризик не знайшов свого підтвердження в матеріалах доданих в обґрунтування клопотання з огляду на те, що підозрюваний раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та стороною обвинуваення не надано данних про те, що він має статус підозрюваного/обвинуваченого в рамках будь-якого іншого кримінального провадження.

У справі «Третьяков проти України» від 29.09.2011 року ЄСПЛ констатував «порушення ст. 5 КЗПЛ, зокрема, з огляду на те, що судом не було розглянуто можливість застосування до заявника будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою», у зв`язку із чим слідчий суддя вважає за необхідне розглянути можливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного ОСОБА_4 .

Слідчий суддя враховує, що згідно ч. 1 ст. 176 КПК України, тримання під вартою є найсуворішим запобіжним заходом, при цьому більш м`якими запобіжними заходами по відношенню до нього є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) домашній арешт. Метою ж застосування того чи іншого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання встановленим в ході розгляду клопотання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК України).

Надані захисником медичні документи підозрюваного ОСОБА_4 не вказують на критичний стан здоров`я останнього та неможливість утримання його під вартою.

Підстав для застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного ОСОБА_4 в судовому засіданні встановлено не було, зокрема, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не зможе унеможливити ухилення підозрюваного від органу досудового слідства, суду, а запобіжні заходи у вигляді особистої поруки та особистого зобов`язання є недоцільними, з огляду на м`якість, а також встановлені в судовому засіданні ризики.

З огляду на фактичні обставини даного кримінального провадження, встановлені в ході розгляду даного клопотання відомості, в тому числі які стосуються наявності обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення підозрюваним ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а також наявних в рамках даного кримінального провадження ризиків, забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного можливо шляхом застосування відносно такої особи виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а відтак підстав для застосування відносно останнього більш м`якого запобіжного заходу слідчим суддею встановлено не було.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою для підозрюваного ОСОБА_4 не буде безальтернативним, оскільки передбачатиме можливість внесення останнім відповідного розміру застави.

Так, з положень ч. 3 ст. 183 КПК України, вбачається, що слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Зокрема, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину (до даної категорії належить підозрюваний ОСОБА_4 ) складає від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (від 60 560 грн. до 242 240 грн.).

Сторона обвинувачення просить визначити підозрюваному ОСОБА_4 заставу у розмірі 84 (вісімдесяти чотирьох) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 254 352 (двісті п`ятдесят чотири тисячі триста п`ятдесят дві) гривень, посилаючись на суспільний резонанс справи.

Проте, слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення не обґрунтовано вказаний розмір застави, який є більшим, ніж передбачено п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України для тяжкості інкримінованого підозрюваному злочину.

Слідчий суддя при визначенні розміру застави, враховує те, що ОСОБА_4 імовірно є організатором тяжкого злочину з корисливих мотивів, що свідчить про те, що останній від такої протиправної діяльності імовірно отримував великий дохід, зокрема з матеріалів клопотання вбачається, що за переправлення осіб через державний кордон отримувалася грошова винагорода в розмірі 4 000 доларів США.

Також, як вбачається з витягу з реєстраційної картки ТЗ ОСОБА_4 належить на праві власності автомобіль марки Audi A4, номерний знак НОМЕР_1 .

Отже, слідчий суддя з огляду на майновий стан підозрюваного ОСОБА_4 та його роль у імовірно вчиненому злочині, прийшов до висновку, що застава у розмірі 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень здатна буде забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та буде відповідати матеріальному стану підозрюваного.

Враховуючи наведені вище фактори, слідчий суддя вважає, що застава саме у зазначеному розмірі здатна у разі її внесення забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, а саме: вказаний розмір застави здатний стримувати можливу протиправну поведінку підозрюваного під загрозою звернення застави в дохід держави.

Відповідно до викладеного, слідчий суддя прийшов до висновку, що клопотання сторони обвинувачення підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 176-178, 182-184, 193, 194-196, 376 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» строком до 25.02.2026 року, включно, в межах строку досудового розслідування.

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень.

Роз`яснити підозрюваному, що підозрюваний або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу на розрахунковий рахунок UA0005435, код отримувача (ЄДРПОУ) - 26302945, банк отримувача - ДКСУ м. Київ, МФО - 820172, отримувач - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області.

У разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 25.02.2026 року, включно, в межах строку досудового розслідування, наступні процесуальні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування із свідками в рамках кримінального провадження: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 ;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. ч. 8, 10, 11 ст. 182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України. Застава внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1