Справа № 276/2308/25
Провадження по справі 1-кс/276/405/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року селище Хорошів

Слідчий суддя Хорошівського районного суду Житомирської області

ОСОБА_1 , за участі

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчої ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Хорошівського районного суду Житомирської області клопотання слідчого СВ Відділення поліції №3 ЖРУП №2 ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000497 від 17.11.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 382, ч.5 ст. 407 КК України, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шадура, Володарсько-Волинського району Житомирської області, громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 , військовослужбовець, не є особою з інвалідністю, одружений, має на утриманні 2 неповеноліитніх дітей, раніше судимий,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 382, ч.5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ :

Слідчий слідчого відділу відділення поліції №3 Житомирського районного управління поліції №2 ГУНП в Житомирській області за погодженням з прокурором Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону звернувся до слідчого судді Хорошівського районного суду Житомирської області з клопотанням про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_5 , згідно вироку Черняхівського районного суду Житомирської області, у справі №293/868/24 від 02.07.2025 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, яке кваліфікуються як умисне невиконання постанов суду, що набрали законної сили. Після чого, ОСОБА_5 , діючи умисно, незважаючи на вищезазначений вирок суду, продовжив не виконувати рішення суду, які вступили в законну силу. Так, ОСОБА_5 реалізовуючи свій злочинний умисел 01.07.2025 о 20 год. 09 хв. по вул. Древлянська, 5 в селищі Хорошів, Житомирського району Житомирської області керував транспортним засобом марки Honda dio, без державного номерного знаку, з ознаками алкогольного сп`яніння, будучи позбавленим права керування транспортними засобами, порушив п. 2.9 в) ПДР, чим вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 130, ч. 5 ст. 126 КУПАП, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності постановою Хорошівського районного суду від 22.09.2025 у справі №276/1268/25, яка набрала законної сили 03.10.2025, та якою накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 51 000 (п`ятдесят одна тисяча) грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 10 (десять) років. Також, ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, 19.10.2025 о 17 год. 27 хв. по вул. Древлянська, 5 в селищі Хорошів, Житомирського району Житомирської області керував транспортним засобом марки «ВАЗ 21072», реєстраційний номер НОМЕР_1 будучи засудженим за не виконання постанов суду, що набрали законної сили та будучи позбавленим права керування транспортними засобами, тим самим умисно не виконуючи постанови суду, що набрали законної сили щодо позбавлення права керувати транспортними засобами.

Крім того, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, перебуваючи на посаді навідника зенітного артилерійського відділення зенітного артилерійського взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 , в порушення вимог ст. ст. 11, 16, 40, 49, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, приблизно о 20 год. 00 хв. 09.07.2023 самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 , яка має розташування підрозділу за адресою: АДРЕСА_2 та проводить час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням службових обов`язків до 05.09.2025, коли військовими особами Військової служби правопорядку у Збройних Силах України доставлено ОСОБА_5 до військової частини НОМЕР_3 та останній зарахований на тимчасовий облік особового складу військової частини, чим закінчив вчинення злочину. За час відсутності на службі у військовій частині НОМЕР_2 солдат ОСОБА_5 в період з 09.07.2023 по 05.09.2025 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами військової частини НОМЕР_2 , правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним самовільне залишення військової частини та його причини не повідомив та проводив час на власний розсуд. Водночас, ОСОБА_5 в період з 15.08.2024 по 19.08.2024 перебував на стаціонарному лікуванні в інфекційному відділенні КНП «Хорошівська лікарня» Хорошівської селищної ради, що є поважною причиною відсутності на військовій службі та з 02.01.2025 по 08.01.2025, перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні КНП «Хорошівська лікарня» Хорошівської селищної ради, що є поважною причиною відсутності на військовій службі.

Таким чином, органом досудового розслідування ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 382, ч.5 ст. 407 КК України, тобто в умисному невиконання постанови суду, що набрали законної сили, вчинені особою, раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею, а також у самовільному залишенні військової частини, вчиненому в умовах воєнного стану.

В клопотанні слідчий посилається на наявність ризиків, визначених пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, а також неможливістю запобігання вказаним ризикам застосуванням більш м`якого запобіжного заходу.

Мотивуючи наявність ризику того, що ОСОБА_5 переховуватиметься від органів досудового розслідування та суду слідчий вказує, що злочини, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 , є тяжкими та містить безальтернативну санкцію позбавлення волі на строк до 8 та 10 років.

Сторона обвинувачення також вважає, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, так яквійськовослужбовець ОСОБА_5 раніше судимий за вчинення умисного злочину, в період іспитового строку підозрюється у вчиненні нового злочину. Оскільки служба у військові частині призупинена, виплати та забезпечення не здійснюється, не маючи постійного джерела доходів зможе вчинити інші кримінальні правопорушення.

Також, слідчий у клопотанні зазначає, що відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті тобто тримання під вартою.

На переконання слідчого, з урахуванням ризиків, які виникли внаслідок дій ОСОБА_5 жоден інший більш м`який запобіжний захід, передбачений ст.176 КПК України не забезпечить належну поведінку підозрюваного, виконання з ним процесуальних дій та спробам останнього перешкоджати досудовому розслідуванню.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні підтримали клопотання, просили його задовольнити, з підстав зазначених у ньому, додатково зазначили, що підозра є обгрунтованою та підтверджується зібраними у ході розслідування доказами, що підозрюваний ОСОБА_5 переховується від військової служби вже 2 роки, до військової частини про поновлення служби самостійно не звертався, після засудження Чеоняхівським районним судом на шлях виправлення не став та вчинив новий аналогічний злочин під час іспитового строку.

Підозрюваний ОСОБА_5 просив обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, так як він не переховувався від слідчого та не збирається переховуватися від органу розслідування, хоче побути вдома з дітьми.

Захисник підозрюваного також просив обрати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту, оскільки він не переховувався від слідчого, неявок на виклики не допускав, має постійне місце проживання.

Дослідивши клопотання та додані до нього копії з матеріалів кримінального провадження, заслухавши доводи прокурора, слідчого, пояснення підозрюваного, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Частиною першою статті 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема: тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється (ст. 178 КПК України).

Слідчим суддею встановлено, що СВ ВП №3 Житомирського районного управління поліції №2 ГУНП в Житомирській області на підставі постанови керівника Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони від 23.12.2025 проводиться досудове розслідування кримінального провадження за № 0000497 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 382, ч.5 ст. 407 КК України.

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

У ході розслідування 31.10.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 382 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років.

Також, 28.12.2025 ОСОБА_5 вручено письмове повідомлення про зміну підозри у вчиненні двох кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 382 та ч. 5 ст. 407 КК України.

Так як положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання слідчому судді належить користуватися практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

У своїх рішеннях, зокрема «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати неупередженого спостерігача в тому, що відповідна особа можливо вчинила злочин. При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування обґрунтована підозра не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, що об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Факт можливої причетності ОСОБА_5 до злочинів, вчинення яких йому інкримінуються, підтверджується сукупністю доданих до клопотання доказів, які були досліджені в судовому засіданні, зокрема: протоколом огляду місця події від 19.10.2025; вироком Черняхівського районного суду Житомирської області від 02.07.2025 про притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 382 КК України; постановою Хорошівського ВДВС від 16.10.2025 про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови Хорошівського районного суду у справі №276/1268/25,з якою ОСОБА_5 ознайомлено 16.10.2025; актом службового розслідування, проведеного військовою частиною НОМЕР_2 щодо самовільного залишення військової частини ОСОБА_5 та іншими наданими військовою часиною А2076 документами; показаннями свідків-військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 , які підтвердили факт самовільного залишення військової частини ОСОБА_5 без поважних причин та дозволу командирів; іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Факт самовільного залишення військової частини, а також керування транспортними засобами, будучи позбавленим судом такого права, підтвердив у судовому засіданні сам підозрюваний ОСОБА_5 .

Однак, слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Дослідження вказаних доказів дає підстави вважати, що висновки органу досудового розслідування щодо причетності ОСОБА_5 до вчинення злочинів, які йому інкримінуються, не є явно необґрунтованими чи очевидно недопустимими, а наявність матеріалів службового розслідування, показань свідків, можуть вказувати на наявність в діях підозрюваного ОСОБА_5 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Виходячи з наявних матеріалів клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень за викладених у клопотанні обставин, та вказане може бути підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу.

При вирішення питання про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя зазначає таке.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

У рішенні Європейського суду з прав людини Бессієв проти Молдови вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Слідчим суддею встановлено достатньо підстав вважати, що прокурором доведені ризики, передбачені п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до висновку Європейського суду з прав людини, зокрема в пункті 36 рішення від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено обвинуваченим, у разі визнання їх винними, в скоєнні злочинів, в яких вони обвинувачуються, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду. У справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ вказав, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Існування ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду пов`язане, у першу чергу, із можливістю призначення підозрюваному за інкриміновані йому злочини покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років. Отже, гіпотетична імовірність постановлення суворого вироку може мати значення. Зазначена обставина сама по собі, а також з урахуванням характеризуючих особу підозрюваного даних, може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду.

Окрім того, про можливість ухилення підозрюваним від виконання своїх процесуальних обов`язків та вчинення дій щодо залишення свого місця проживання може свідчити і той факт, що ОСОБА_5 також неодноразово ухилявся від виконання обов`язків військової служби та з липня 2023 року рахується таким, що самовільно залишив військову частину.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Окрім того, слідчий суддя також приймає до уваги, що наявний ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_5 .

Суд відповідно до статті 178 КПК України, враховує ту обставину, що з актів проведення службових розслідувань та доданих до нього матеріалів вбачається, що ОСОБА_5 через нетривалі проміжки часу вчиняв дії, пов`язані із самовільним залишенням місця військової служби, не зважав на попередження своїх командирів, а також в цей же час вчиняв грубі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, передбачені ст.130 КУпАП.

Крім того, слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_5 , маючи не погашену судимість за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, в період іспитового строку вчиним новий аналогічний умисний злочин, пов`язаний з невиконанням постанови суду, що набрала законної сили, що свідчить про підвищений ризик вчинення ОСОБА_5 нових кримінальних правопорушень.

Слідчий суддя не погоджується з доводами сторони захисту про те, що відсутні підстави для обрання найсуворішого запобіжного заходу, через те, що підозрюваний має постійне місце проживання та не переховувався від органу розслідування, оскільки вказані обставини не спростовують наведені прокурором ризики та не враховують положення ч.8 ст. 176 КПК України.

Таким чином слідчий суддя вважає, що незважаючи на презумпцію свободи та невинуватості, наявні ризики, які з урахуванням обставин, передбачених ст. 178 КПК України, виправдовують необхідність застосування до ОСОБА_5 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з ч. 1 ст. 197 КПК строк дії ухвали про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Відповідно до ч. 3 ст. 197 КПК строк тримання під вартою може бути продовженим слідчим суддею в межах строків досудового розслідування.

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України досудове розслідування стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Згідно ч. 3 ст. 219 КПК України строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому ст. 290 цього Кодексу, не включаються у строки досудового розслідування.

Згідно зі ст. 203 КПК ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження або винесення ухвали про скасування запобіжного заходу в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завершення чи закінчення досудового розслідування в інших формах, крім закриття кримінального провадження, не є підставою для припинення строку дії ухвали про застосування запобіжного заходу.

З огляду на наведені положення законодавства, враховуючи те, що 29.12.2025 стороні захисту повідомлено про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування, з якими сторона захисту на даний час не ознайомилася, враховуючи об`єм матеріалів кримінального провадження, його тяжкість та складність, суд приходить до висновку, що обгрунтованим є обрання строку тримання підозрюваного ОСОБА_5 під вартою на строк 30 днів, що в цілому забезпечить можливість виконання вимог ст.ст. 290-293 КПК України та не призведе до необгрунтованого тримання під вартою підозрюваного поза межами строків досудового розслідування та відповідного судового контролю.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, який в свою чергу відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Право не визначати заставу як альтернативний запобіжний захід є правом, а не обов`язком суду.

Слідчий суддя не встановив обставини для відмови у задоволенні клопотання слідчого, оскільки відмова у застосуванні запобіжного заходу, на чому наполягала сторона захисту, не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та не буде достатнім для запобігання встановленим в судовому засіданні ризикам, але суд враховуючи фактичні обставини кримінального правопорушення, вчинення злочину військовослужбовцем, попередню процесуальну поведінку підозрюваного, його майновий та сімейний стан вважає за необхідне визначити розмір застави як альтернативний захід.

При цьому слідчий суддя враховує, що безальтернативне тримання підозрюваного під вартою порушує справедливий баланс сторін та може свідчити про непропорційне втручання у право на свободу та особисту недоторканність підозрюваного, гарантованого ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Злочини, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 відносяться до категорії тяжких злочинів за вчинення яких.

Частина 5 ст. 182 КПК України визначає, щодо відносно особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається застава у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При визначенні розміру застави, крім наведеного вище, слідчий суддя враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 20.11.2010 у справі «Мангурас проти Іспанії», відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на викладене, враховуючи характер та обставини вчинення злочину, ненадання стороною обвинувачення жодних доказів щодо майнового стану підозрюваного, відсутність відомостей про працевлаштування підозрюваного та отримання ним значних доходів, наявність на його утриманні неповнолітніх дітей, слідчий суддя вважає за можливе визначити ОСОБА_5 заставу у середніх розмірах, а саме 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 151400 гривень.

Окрім цього, застосовуючи щодо підозрюваного альтернативний запобіжний захід у виді застави, який може бути внесений у будь-який момент, відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, на підозрюваного ОСОБА_5 покладаються обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Згідно ч. 7 ст. 194 КПК України, обов`язки покладаються на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.

За таких обставин слідчий суддя дійшов висновку, що слідчим та прокурором доведено наявність обставин, передбачених частиною 1 статті 194 КПК України та вважає за необхідне застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 30 діб з моменту затримання, а саме до 27 січня 2026 року із визначенням застави в розмірі 151400 гривень.

Керуючись ст.176 - 178, 183, 194, 196, 197, 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 30 діб до 27 січня 2026 року включно.

Рахувати строк тримання під вартою ОСОБА_5 з моменту взяття його під варту у залі суду з 16 год. 20 хв. 29.12.2025 року.

Визначити ОСОБА_5 заставу у розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 151400 (сто п`ятдесят одна тисяча чотириста) гривень, яку має право внести підозрюваний або інша фізична чи юридична особа (заставодавець) на депозитний рахунок Хорошівського районного суду Житомирської області.

У разі внесення застави на підозрюваного ОСОБА_5 покладаються такі обов`язки строком на два місяці з дня внесення застави, передбачені ст. 194 КПК України:

1) прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду у визначений ними час за кожною вимогою;

2) не відлучатися за межі Хорошівської територіальної громади Житомирського району Житомирської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші, покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету.

Строк дії ухвали встановити до 27.01.2026 року (включно).

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 31.12.2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1