Справа № 502/159/26
УХВАЛА

06 лютого 2026 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження №0001086 за обвинуваченням ОСОБА_5 вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Кілійського районного суду Одеської області перебуває кримінальне провадження №0001086 за обвинуваченням ОСОБА_5 вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою. Своє клопотання обґрунтовує тим, що існують ризики передбачені п.1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, те, що обвинувачена ОСОБА_6 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, чи вчинити інше кримінальне правопорушення, та вказані ризики не відпали.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав з підстав викладених у ньому.

Обвинувачена та захисник проти клопотання заперечували з підстав його необґрунтованості та просили призначити запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, вважає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 30.12.2025, до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Чернівецький слідчий ізолятор», строком до 11.02.2026.

Під час продовження обраного обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою судом враховано, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, а також враховуючи ризики, визначені п.п. 1,3,5 ст. 177 КПК, які враховувались у вищезазначеній ухвалі, залишаються актуальними, а альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченої.

Враховуючи наявні відомості про особу обвинуваченої, суд вважає, що продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_5 , не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а заперечення в судовому засіданні захисника обвинуваченої ОСОБА_5 не дають суду підстав вважати інше.

Судом встановлено, що з моменту обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій та до моменту вирішення клопотання прокурора про продовження обраного запобіжного заходу обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу не змінилися, що дає суду підстави вважати, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України в судовому засіданні не встановлено, за таких обставин, клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_5 необхідно задовольнити.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 183 КПК України, в ухвалі слідчого судді, суду зазначаються які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Згідно із ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Положеннями ч. 5 ст. 182 КПК України передбачено, що розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа.

У контексті справи «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 ЄСПЛ зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.

Суд враховує характер інкримінованого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої, та приходить до висновку, що необхідно визначити розмір застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатної особи, оскільки, на думку суду, такий розмір застави є достатнім для забезпечення виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків і таким, що не суперечить положенням ч. 5 ст. 182 КПК України та вимогам ст. ст. 178, 182, 183 КПК України, позиції Європейського суду з прав людини.

Керуючись ст.ст. 177, 331, 372, ч. 15 ст. 615 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів з утриманням в Державній установі «Чернівецький слідчий ізолятор», тобто до 06 квітня 2026 року із визначенням розміру застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченою обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 266240,00 гривень (80 х 3328 грн. = 266240 гривень).

Обвинувачена або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу та звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покласти на обвинувачену ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

1) прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

3) не залишати місце свого проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон.

Роз`яснити обвинуваченій наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо вона, будучи належним чином повідомлена, не з`явилася за викликом до слідчого, прокурора, суду, без поважних причин не повідомила про причину своєї неявки, або якщо порушила інші покладені на неї при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.

Строк дії ухвали становить 60 (шістдесят) днів і обчислюється з 06.02.2026. Ухвала суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою припиняє свою дію 06.04.2026.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1