Справа № 127/3173/26
Провадження № 1-кс/127/1343/26
У Х В А Л А

Іменем України

02 лютого 2026 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді: ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області підполковника юстиції ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №?0000110, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.06.2025, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 4 ст. 345 та ч. 1 ст. 114-1 КК України, а також ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 345 та ч. 1 ст. 114-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий в особливо важливих справах слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області, підполковник юстиції ОСОБА_3 , звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором ОСОБА_9 , про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- земельну ділянку з кадастровим номером :03:021:0403 площею 0,057 га (дата державної реєстрації 06.09.2021);

- земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:0234 площею 0,0808 га (дата державної реєстрації 12.11.2025).

Клопотанням мотивовано тим, що в межах даного кримінального провадження потерпілі можуть подати цивільні позови, а тому виникне необхідність відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Крім того, на думку слідчого, остання земельна ділянка придбана безпосередньо під час активної злочинної діяльності ОСОБА_4 , щодо отримання від бажаючих стати членами ГО грошових коштів по 2000 доларів США з кожного, що за відсутності інших легальних доходів свідчить про купівлю її за кошти, отримані злочинним шляхом та є легалізацією (відмиванням) майна, отриманого злочинним шляхом.

Слідчий ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, однак попередньо суду надано матеріали кримінального провадження та копії документів на обґрунтування клопотання.

Відповідно до частини другої статті 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Таким чином, з метою забезпечення арешту майна, власник майна про розгляд клопотання не повідомлявся.

Відповідно до частини четвертої статті 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи те, що учасники процесуальної дії в судове засідання не з`явилися, слідчий суддя вважає за можливе розглянути дане клопотання без застосування технічних засобів фіксування.

Дослідивши вказане клопотання та додані до нього матеріали слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення, враховуючи наступне.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з абзацом 2 частини першої статті 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Частиною першою статті 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. (ч. 2 ст. 170 КПК)

З матеріалів справи вбачається, що слідчим відділом УСБУ у Вінницькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000110 від 23.06.2025, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 4 ст. 345, ч. 1 ст. 114-1 КК України, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 345, ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що що ОСОБА_4 у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 20.11.2025, більш точної дати на теперішній час не встановлено, будучи особою, яка раніше притягувалася до кримінальної відповідальності, маючи відповідний досвід та авторитет серед осіб різних соціальних статусів, а також лідерські якості, вирішив утворити та очолити організовану злочинну групу з метою перешкоджання виконанню службових обов`язків працівниками Національної поліції, а також перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, залучених до мобілізаційних заходів, шляхом здійснення психологічного тиску та погроз застосування насильства.

Керівництво організованою злочинною групою здійснювалося особисто ОСОБА_4 . З цією метою він вирішив створити та очолити громадську організацію «Добровольчий батальйон імені Івана Богуна», з метою протиправного збагачення шляхом вчинення злочинів проти авторитету органів державної влади України та проти основ національної безпеки.

ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що вказана діяльність є протиправною, має високий ступінь суспільної небезпеки та зумовлена тяжкими наслідками в особливий період, у зв`язку з чим потребує чітких та узгоджених дій значної кількості осіб, маючи намір здійснювати такі діяння протягом тривалого періоду часу, спланував досягти поставленої мети шляхом організації та керування діяльністю організованої злочинної групи, до складу якої в різний час увійшли: ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

З метою забезпечення функціонування організованої групи ОСОБА_4 забезпечував приховування злочинної діяльності, вживав заходів конспірації, які доводив до відома учасників злочинної організації, та постійно контролював їх беззаперечне дотримання.

Учасниками організованої групи постійно вживалися інші заходи конспірації, зокрема надання організованій групі ознак військового формування (військового батальйону) та громадського об`єднання шляхом оренди офісного приміщення, проведення зборів, підписання контрактів та складання «присяги», носіння учасниками військової форми одягу, шевронів, використання посвідчень громадської організації з фотокартками у військовій формі та іншої атрибутики.

Таким чином, ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у період з 01.09.2025 по 23.01.2026 вчинили низку умисних кримінальних правопорушень з метою перешкоджання законній діяльності працівників поліції та військовослужбовців ТЦК та СП під час виконання ними повноважень щодо забезпечення мобілізаційних заходів, шляхом позбавлення можливості виконання мобілізаційного плану та зриву мобілізаційних заходів в особливий період, а також вчиняли активні психологічні дії та погрози насильством з метою впливу на працівників правоохоронних органів і перешкоджання виконанню ними службових обов`язків.

23.01.2026 у різні проміжки часу з 08 год. 40 хв. по 11 год. 35 хв. учасники ГО «Добровольчий батальйон імені Івана Богуна» громадяни України ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 прибули на місця проведення спільними патрулями співробітників ГУНП у Вінницькій області та ТЦК та СП перевірок документів і здійснення мобілізаційних заходів відносно учасників ГО «Добровольчий батальйон імені Івана Богуна» Стемблівського та Сусіденка за адресами: м. Вінниця, вул. М. Оводова, 29а та м. Вінниця, вул. Грушевського, 22, де вчинили протиправні дії, спрямовані на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період.

Безпосередньо після вчинення вказаних злочинних дій ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були затримані в порядку ст. 208 КПК України та відповідно до вимог КПК України того ж дня повідомлені про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 345 та ч. 1 ст. 114-1 КК України, а саме у погрозах насильством щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків, вчинених організованою групою, та у перешкоджанні законній діяльності Збройних Сил України в особливий період.

У межах даного кримінального провадження 23 січня 2026 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч. 1 ст. 345 КК України погроза насильством щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків;

- ч. 4 ст. 345 КК України погроза насильством щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, вчинена організованою групою;

- ч. 1 ст. 114-1 КК України перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період.

Обгрунтовуючи клопотання слічим зазначається, що в межах даного кримінального провадження потерпілі можуть подати цивільні позови, а тому виникне необхідність відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а відтак з метою відшкодування завданих кримінальним правопорушенням збитків виникла необхідність у накладенні арешту на майно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- земельну ділянку з кадастровим номером :03:021:0403 площею 0,057 га (дата державної реєстрації 06.09.2021);

- земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:0234 площею 0,0808 га (дата державної реєстрації 12.11.2025).

Надаючи оцінку посиланням слідчого та, відповідно, обгрунтованості клопотання слідчого про арешт майна суд враховує наступне.

Як уже зазначалося, за правилами встановленими частиною другою статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до частини шостої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Отже, обов`язковою умовою для накладення арешту на майно підозрюваної особи є наявність обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.

Однак, слідчим до клопотання не додано будь-якого цивільного позову у кримінальному провадженні, при цьому з поданого клопотання не вбачається, що позовна заява про відшкодування ОСОБА_4 завданої шкоди у даному кримінальному провадженні взагалі подавалася, а відтак клопотання слідчого є необґрунтованим та не підлягає задоволенню

Посилання ж слідчого на те, що остання земельна ділянка придбана безпосередньо під час активної злочинної діяльності ОСОБА_4 , щодо отримання від бажаючих стати членами ГО грошових коштів по 2000 доларів США з кожного, що за відсутності інших легальних доходів свідчить про купівлю її за кошти, отримані злочинним шляхом та є легалізацією (відмиванням) майна, отриманого злочинним шляхом, судом до уваги не приймається, з огляду на таке

Відповідно до частини першої статті 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.

Отже, предметом спеціальної конфіскації можуть бути гроші, цінності та інше майно, в тому числі об`єкти нерухомого майна.

Частиною четвертою статті 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

З матеріалів клопотання слідує, що ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч.ч. 1, 4 ст. 345, ч. 1 ст. 114-1 КК України, санкції яких передбачають покарання у виді позбавлення волі, а відтак у даному кримінальному провадженні, за наявності відповідних правових підстав, можливе застосування спеціальної конфіскації до майна підозрюваного.

Однак, частиною першою статті 96-2 КК України передбачено, що спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно:

1) одержані внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення;

3) були предметом злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави;

4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Як зазначено вище, слідчий у клопотанні просив накласти арешт на останню придбану ОСОБА_4 земельну ділянку, тобто на земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:0234, площею 0,0808 га (дата державної реєстрації 12.11.2025).

Однак, будь - яких доказів на підтвердження того, що вищевказана земельна ділянка відповідає хоча б одному із критеріїв, передбачених ч. 2 ст. 96-2 КК України, матеріали клопотання не містять.

Частиною другою статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З поданого клопотання слідує, що правовою підставою для накладення арешту на земельні ділянки підозрюваного є положення статті 170 КПК України, якою передбачено можливість накладення арешту на майно підозрюваного з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), а також з метою забезпечення спеціальної конфіскації майна.

Однак, як зазначено вище, матеріали справи не містять доказів заявлення цивільного позову в межах даного провадження, а також не містять доказів того, що земельна ділянка відповідає хоча б одному із критеріїв, передбачених ч. 2 ст. 96-2 КК України, а відтак клопотання слідчого є передчасним.

Відповідно до частини першої статті 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про передчасність та необґрунтованість клопотання, а також про відсутність підстав для його задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 131, 132, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області підполковника юстиції ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №?0000110, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.06.2025, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 4 ст. 345 та ч. 1 ст. 114-1 КК України, а також ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 345 та ч. 1 ст. 114-1 КК України, відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя