Справа № 574/68/25
Провадження № 1-кп/574/88/2025
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року м. Буринь

Буринський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Буринського районного суду Сумської області кримінальне провадження №0000012 від 08.01.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Жуківка, Буринського району, Сумської області, із середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 30.04.2025 року за ч.5 ст.407 КК України до позбавлення строком на 5 років,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

законного представника потерпілих ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 згідно рішення Буринського районного суду Сумської області від 22.03.2021 зобов`язаний сплачувати ОСОБА_5 аліменти на утримання їх спільних дітей, доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_7 , 11.02.2019 року вродження у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину до досягнення ними повноліття, починаючи стягнення з 19.02.2021 та до досягнення старшою дитиною повноліття.

Старшим державним виконавцем Буринського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) ОСОБА_8 на підставі виконавчого листа від 22.04.2021 року по справі винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №6558531 від 25.05.2021 щодо стягнення з ОСОБА_3 аліментів.

Так, ОСОБА_3 будучи обізнаним про наявність відкритого виконавчого провадження щодо стягнення коштів на утримання дітей (аліментів), достовірно знаючи про необхідність сплачувати грошові кошти на утримання двох малолітніх дітей (аліменти), розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, грубо порушуючи вимоги чинного законодавства України та обов`язок утримання своїх дітей, що покладається на батьків відповідно до ст. 21, ч. 3 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України, відповідно до положень яких батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття, являючись безпосереднім батьком своєї малолітньої доньки ОСОБА_6 та малолітнього сина ОСОБА_7 , з метою злісного ухилення від сплати аліментів, не маючи обмежень до фізичної праці та протипоказань по стану здоров`я, будучи працездатним, в період часу з вересня 2022 року по теперішній час до центру зайнятості не звертався та на обліку як такий, що шукає роботу не перебував, що свідчить про його бездіяльність, самостійно офіційну роботу не шукав, починаючи з липня 2024 року про суму тимчасових заробітків та інших джерел доходів державного виконавця не повідомляв, регулярних відрахувань та іншої матеріальної допомоги на утримання дітей не надавав, коштів з випадкових заробітків в добровільному порядку не сплачував, чим свідомо вчиняв дії, спрямовані на умисне злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), внаслідок чого станом на 01.01.2025 року утворилася заборгованість на суму 23650,00 гривень, що сукупно складає суму виплат більше як за три місяці відповідних платежів.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за обставин, викладених в описовій частині вироку, визнав повністю, розкаявся у скоєному та пояснив, що у 2021 році державний виконавець повідомив його про те, що він на підставі рішення суду зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання своїх малолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та вказав йому реквізити рахунку, на який необхідно сплачувати аліменти, а також їх розмір. Поки він офіційно працював з його заробітної плати декілька разів вираховувались аліменти на дітей, а після того як він звільнився з роботи добровільно аліменти він жодного разу не сплачував, хоча постійно отримував дохід від тимчасових заробітків, внаслідок чого в нього виникла заборгованість по аліментах на суму 23650,00 гривень.

Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив їм процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч.2 ст.394 КПК України. З урахуванням думки всіх учасників судового провадження, на підставі ч.3 ст.349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого та дослідженням документів, що стосуються його особи.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення доведеною повністю та його дії кваліфікує за ч.1 ст.164 КК України - як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

При призначенні покарання для обвинуваченого суд, у відповідності до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його особу, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також положення ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так суд, призначаючи покарання ОСОБА_3 , враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України є кримінальним проступком.

Також суд враховує дані про особу обвинуваченого, який не працює, неодружений, раніше судимий, за місцем проживання характеризується посередньо.

Обставиною, що пом`якшує покарання є щире каяття обвинуваченого.

Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

За таких обставин, з урахуванням особи винного, характеру і тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що його обтяжує, суд вважає, що ОСОБА_3 необхідно призначити передбачене Законом покарання у виді громадських робіт, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Судом встановлено, що вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 30.04.2025 року ОСОБА_3 засуджено за ч.5 ст.407 КК України до 5 років позбавлення волі.

Таким чином, оскільки, ОСОБА_3 вчинено кримінальне правопорушення до постановлення вказаного вироку, остаточне покарання йому необхідно призначити із застосуванням ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Підстав для обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченого в межах даного кримінального провадження суд не вбачає.

Речові докази та процесуальні витрати у справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 368 - 371, 373 - 374 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст.164 КК України, та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 120 (сто двадцять) годин.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за даним вироком більш суворим покаранням за вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 30.04.2025 року, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі, строком на 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 за даним вироком рахувати з дня набрання вироком законної сили.

У строк покарання ОСОБА_3 зарахувати період частково відбутого ним покарання за вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 30.04.2025 року.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Буринський районний суд на протязі 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1