Справа № 489/604/26
Провадження № 1-кс/489/939/26
Інгульський районний суд міста Миколаєва
Ухвала

іменем України

29 січня 2026 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Інгульського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , ознайомившись зі скаргою ОСОБА_2 , поданою в його інтересах адвокатом ОСОБА_3 , на бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

встановив:

Зі скарги та доданих матеріалів вбачається, що 19.01.2025 скаржник звернувся із заявою про вчинення 01.08.2025 та 10.12.2025 службовими особами ДПСУ у пункті пропуску «Паланка-Маяки-Удобне» відносно нього кримінальних правопорушень, передбачених статтями 364, 365 КК України, за фактами безпідставної відмови у перетині державного кордону, до ТУ ДБР у м. Миколаєві, яке за наслідками розгляду заяви відомості про вказані кримінальні правопорушення до ЄРДР не внесло. У зв`язку з цим, скаржник просив визнати таку бездіяльність слідчих ТУ ДБР у м. Миколаєві протиправною та зобов`язати внести відомості до ЄРДР.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні, у тому числі, можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати кримінальне провадження щодо конкретного кримінального правопорушення. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна кримінальна справа розглядалася і вирішувалася законним, компетентним, незалежним і неупередженим судом, як того вимагають ст. 7 Загальної декларації прав людини та ч. 1 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Згідно з пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), «кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на розгляд судом, встановленим законом». А відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

За допомогою правил підсудності забезпечується також рівність учасників кримінального провадження перед законом і судом (ст. 24 Конституції України та ст. 10 КПК України). Будучи одним з проявів цієї конституційної засади, чітко встановлена законом підсудність набуває ознак суб`єктивного права людини на законний суд, тобто права будь-якої особи знати наперед, який саме суд і в якому складі відповідно до закону правомочний здійснювати стосовно неї судове провадження, якщо така необхідність виникне.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 КПК України, у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється лише судом згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 32 КПК України, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення.

Важливість суворого дотримання правил підсудності підтверджується і практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Так, з пункту 24 рішення ЄСПЛ у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20.07.2006 вбачається, що «Суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії", що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Таким чином, системний аналіз положень кримінального процесуального законодавства України в поєднанні з практикою ЄСПЛ вказує на те, що кримінальне провадження може здійснювати лише суд, до підсудності (юрисдикції) якого воно належить.

При цьому, нормами КПК України окремо не визначено підсудність розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора під час досудового розслідування.

Однак, системний аналіз положень КПК України, зокрема статей 132 ч. 2, 184 ч. 1, 201 ч. 1 КПК України, а також ч. 6 ст. 9 та ст. 32 КПК України, дозволяє зробити висновок, що усі питання, які виникають під час досудового розслідування, що передбачені ст. 303 КПК України, повинні розглядатися слідчим суддею того суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Зі змісту скарги вбачається, що протиправні, на думку скаржника, діяння були вчинені службовими особами ДПСУ у пункті пропуску «Паланка-Маяки-Удобне» на території Одеської області.

Натомість, скаржник звернувся до слідчого судді Інгульського районного суду міста Миколаєва зі скаргою на бездіяльність щодо невнесення відомостей до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення, допущену ТУ ДБР у м. Миколаєві, якому, згідно зі скаргою, була подана відповідна заява про кримінальне правопорушення.

Проте, ТУ ДБР у м. Миколаєві, юридична адреса місцезнаходження якого розташована по вул. Спаській м. Миколаєва (точна адреса не зазначається з міркувань безпеки), що відноситься до Центрального району м. Миколаєва, не є органом досудового розслідування, а має у своєму складі три окремі слідчі відділи, до повноважень яких і належить розгляд заяв та повідомлень про кримінальні правопорушення та здійснення досудового розслідування після внесення відомостей до ЄРДР.

Так, починаючи з 02.09.2021, ТУ ДБР у м. Миколаєві змінило розташування органів досудового розслідування, які поширюють свою діяльність на Кіровоградську, Миколаївську та Одеську області.

Перший слідчий відділ (з дислокацією у м. Миколаєві) ТУ ДБР у м. Миколаєві на даний час, відповідно до наказу директора Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві №16 від 05.02.2025, знаходиться по просп. Богоявленському м. Миколаєва (точна адреса не зазначається з міркувань безпеки), та підпадає під територіальну юрисдикцію Інгульського районного суду м. Миколаєва.

Другий слідчий відділ (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР у м. Миколаєві знаходиться по просп. Князя Володимира Великого м. Одеса (точна адреса не зазначається з міркувань безпеки) та підпадає під територіальну юрисдикцію Пересипського районного суду м. Одеси.

Третій слідчий відділ (з дислокацією в м. Кропивницькому) ТУ ДБР у м. Миколаєві, знаходиться у м. Кропивницькому та підпадає під територіальну юрисдикцію Фортечного районного суду м. Кропивницького.

Натомість з доданого до скарги повідомлення ТУ ДБР у м. Миколаєві № 1294зкп/мк/16-05-364/26 від 21.01.2026 слідує, що розгляд вищевказаної заяви ОСОБА_2 здійснювався слідчими Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР у м. Миколаєві.

За такого, Другий слідчий відділ (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР у м. Миколаєві, до підслідності якого належить розгляд заяви ОСОБА_2 про вчинення службовими особами ДПСУ у пункті пропуску «Паланка-Маяки-Удобне» на території Одеської області кримінальних правопорушень, передбачених статтями 364 та 365 КК України, знаходиться поза межами територіальної юрисдикції Інгульського районного суду міста Миколаєва, у зв`язку з чим до повноважень слідчого судді вказаного суду не належить вирішення питання оскарження бездіяльності щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, допущеної посадовими особами вищевказаного органу.

Крім того, як зазначено вище, юридична адреса місцезнаходження ТУ ДБР у м. Миколаєві по вул. Спаській м. Миколаєва, куди, виходячи зі змісту скарги, була подана заява про вчинення кримінального правопорушення, розташована на території Центрального району міста Миколаєва, що не належить до підсудності Інгульського районного суду міста Миколаєва, оскільки відноситься до юрисдикції Центрального районного суду міста Миколаєва, до повноважень якого і належить розгляд скарг щодо правомірності рішень, дій та бездіяльності працівників ТУ ДБР у м. Миколаєві.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 304 КПК України, скарга повертається, якщо вона не підлягає розгляду в цьому суді.

У зв`язку з вищевикладеним, дана скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, для подачі до належного суду за місцем знаходження органу досудового розслідування, бездіяльність якого оскаржується, оскільки скарга не підсудна Інгульському районному суду міста Миколаєва, а належить до підсудності Пересипського районного суду міста Одеси, в межах територіальної юрисдикції якого розташований Другий слідчий відділ (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР у м. Миколаєві, до підслідності якого належить розгляд заяви ОСОБА_2 про кримінальні правопорушення, вчинені на території Одеської області.

При цьому слідчий суддя звертає увагу, що відповідно до положень ч. 7 ст. 304 повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Керуючись статтями 26, 32, 304, 372 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Скаргу ОСОБА_2 , подану в його інтересах адвокатом ОСОБА_3 , на бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою про вчинення 01.08.2025 та 10.12.2025 службовими особами ДПСУ у пункті пропуску «Паланка-Маяки-Удобне» відносно нього кримінальних правопорушень, передбачених статтями 364, 365 КК України, за фактами безпідставної відмови у перетині державного кордону, - повернути особі, яка її подала, у зв`язку з тим, що скарга не підлягає розгляду в даному суді.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1