Справа № 354/924/23
Провадження № 11-кп/4808/388/25
Категорія ч.1 ст.115 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю: секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську справу з апеляційними скаргами прокурора та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , на вирок Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 05.06.2025 року у кримінальному провадженні №0000016 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.263 КК України, -

в с т а н о в и в:

Вказаним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Татарів, Яремчанської міської ради, Івано-Франківської області, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не працюючого, одруженого, на утриманні має двох малолітніх дітей, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,-

визнано винуватим та засуджено до покарання:

-за ч.1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років,

-за ч.1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання ОСОБА_8 , у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили, залишено без змін.

На відшкодування шкоди за цивільним позовом стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 514570 грн.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз.

Згідно вироку, ОСОБА_8 скоїв умисне вбивство та зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу за наступних обставин.

Так, 15.01.2023, близько 02 години 30 хвилин, ОСОБА_8 знаходився за місцем свого проживання, а саме, у будинку АДРЕСА_1 , де спільно зі своїми знайомими, серед яких був присутній ОСОБА_12 , вживав алкогольні напої.

Під час розпивання алкогольних напоїв між ОСОБА_8 та ОСОБА_12 на побутовому ґрунті виник словесний конфлікт, в ході якого останній, з метою його припинення, вийшов із житлового приміщення курити. Після цього ОСОБА_8 закрив вхідні двері до свого помешкання.

Маючи на меті забрати свої особисті речі, що залишились у помешканні ОСОБА_8 , ОСОБА_12 розпочав стукати у двері.

ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та будучи обуреним діями ОСОБА_12 , а саме тим, що той намагається потрапити до його помешкання, взяв до рук обріз карабіну «Mauser» моделі 98b, № 6711/7870 калібру 7,92 мм та вирішив умисно позбавити життя останнього. Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне позбавлення життя ОСОБА_12 , ОСОБА_8 через скляний отвір у дверях направив у напрямку потерпілого обріз карабіну «Mauser» моделі 98b, № 6711/7870 калібру 7,92 мм та, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, та їх наслідки, здійснив один постріл в область верхньої лівої частини грудної клітки ОСОБА_12 , тим самим спричинивши йому вогнепальне поранення від якого останній помер у кареті швидкої медичної допомоги.

Окрім цього, ОСОБА_8 незаконно, без передбаченого дозволу, зберігав по місцю свого проживання, а саме, у будинку АДРЕСА_1 карабін «Mauser» моделі 98b, № 6711/7870 калібру 7,92 мм та чотири боєприпаси до вогнепальної нарізної зброї, які є 8 мм мисливськими патронами калібру 8?57 JS центрального бою, зі SP кулями, промислового виробництва.

Відповідно до п. 3 Положення про дозвільну систему, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 576 (надалі Положення), громадяни мають право у встановленому порядку використовувати, зберігати, перевозити предмети, матеріали і речовини, на які поширюється дозвільна система.

Пунктом 1 Положення передбачено, що дозвільна система це особливий порядок виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, обліку і використання спеціально визначених предметів, матеріалів і речовин, метою якого є охорона інтересів держави та безпеки громадян. Згідно із п. 2 Положення до предметів, матеріалів і речовин, на які поширюється дозвільна система, належать, серед іншого, вогнепальна зброя (нарізна воєнних зразків, несучасна стрілецька, спортивна, навчальна, охолощена, мисливська нарізна і гладкоствольна), бойові припаси до неї, вибухові матеріали і речовини.

У відповідності до п. 9 Положення, видача дозволів на придбання, зберігання, перевезення і використання предметів, матеріалів і речовин здійснюється: на вогнепальну зброю (нарізну воєнних зразків, несучасну стрілецьку, спортивну, навчальну, охолощену, мисливську нарізну і гладкоствольну), бойових припасів до неї, здійснюється у порядку, визначеному МВС, а на вибухові матеріали і речовини, їх перевезення - у порядку, визначеному Держнаглядохоронпраці разом з МВС.

Відповідно до пункту 2.1 «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробника для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями, метальними снарядами несмертельної дії та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї, або вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України № 662 від 21.08.1998 (надалі Інструкція), здійснюючи дозвільну систему, органи поліції відповідно до законодавства України видають громадянам дозволи на придбання, зберігання та носіння вогнепальної мисливської зброї, холодної, охолощеної, пневматичної зброї, пристроїв.

Отже, громадянам заборонено придбання, зберігання та носіння вогнепальної зброї, окрім вогнепальної мисливської зброї, холодної, охолощеної, пневматичної зброї, пристроїв, на які необхідно одержати спеціальний дозвіл.

15 січня 2023 року в ході проведення огляду місця події у помешканні ОСОБА_8 , а саме, у будинку АДРЕСА_1 , працівниками поліції вилучено ненормативну нарізну вогнепальну зброю обріз, обладнаний складним прикладом, котрий виготовлений на основі конструкції військового нарізного карабіну «Mauser» моделі 98b, № 6711/7870, під патрон 7,92?57 мм, промислового виробництва, шляхом вкорочення ствола до довжини 187 мм та заміни штатної ложі на саморобну ложу з пістолетним руків`ям та прикладом, а також чотири 8 мм мисливські патрони калібру 8?57 JS центрального бою, зі SP кулями, промислового виробництва, які є цивільними боєприпасами до вогнепальної нарізної зброї, призначеними для стрільби з гвинтівок та карабінів, патронник яких розрахований на дані патрони, які ОСОБА_8 незаконно зберігав у себе без передбаченого на те дозволу.

Не погоджуючись з вказаним вироком суду прокурор та захисник подали апеляційні скарги:

- прокурор в апеляційній скарзі не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого вважає, що вирок щодо ОСОБА_8 є незаконним з підстав невідповідності призначеного покарання за ч.1 ст.115 КК України ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Вважав, що суд при визначені розміру покарання за ч.1 ст.115 КК України не в повній мірі врахував обставини вчинення злочину, зокрема, що такий вчинений із застосуванням вогнепальної нарізної зброї, що підвищує його ступінь суспільної небезпеки. Також, суд не врахував ставлення обвинуваченого до наслідків вчиненого, зокрема те, що після спричинення вогнепального поранення потерпілого, обвинувачений жодним чином потерпілому допомоги не надав, швидку медичну допомогу не викликав, у скоєному щиро не розкаявся. Обвинувачений з потерпілою ОСОБА_11 не примирився, матеріальну та моральну шкоду не відшкодував. Потерпіла наполягала на призначенні обвинуваченому суворого покарання.

Просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання:

-за ч.1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 років,

-за ч.1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання ОСОБА_8 , у виді позбавлення волі на строк 9 років.

- захисник ОСОБА_13 в своїй апеляційній скарзі стверджує, що вирок суду першої інстанції є незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Зазначає, що висновки суду про наявність в діях ОСОБА_8 складу злочину передбаченого ч.1 ст.115 КК України, не відповідає фактичним обставинам справи встановленим в судовому засіданні. Обвинувачення за ч.1 ст.263 КК України не доведено належними та допустимими доказами.

Вказує, що смерть потерпілому ОСОБА_12 обвинувачений заподіяв перебуваючи у стані необхідної оборони, з метою відвернення протиправного насильницького вторгнення у житло. Ці обставини підтвердилися в ході судового розгляду, проте суд їх невірно оцінив. Зокрема в ході судового розгляду було встановлено, що ОСОБА_12 у стані сп`яніння почав непристойно поводитися з дружиною ОСОБА_8 . Між Онуфраком та ОСОБА_14 виникла сварка та бійка. ОСОБА_14 наніс ОСОБА_15 тілесні ушкодження. Після цього, щоб уникнути подальшого конфлікту ОСОБА_15 зачинився в квартирі, де також перебували його жінка та малолітні діти, а ОСОБА_14 з ОСОБА_16 залишилися в коридорі за межами житла. ОСОБА_14 виказуючи агресію тривалий час бив та ламав двері, намагаючись проникнути у житло. На неодноразові виклики дружини ОСОБА_15 , поліція не приїхала. Прохання по телефонному зв`язку до родичів ОСОБА_14 , щоб вони прийшли і заспокоїли його, результатів не дали. ОСОБА_14 ламаючи двері розбив табуретом скло двері та намагався рукою відчинити двері. Саме за цих обставин ОСОБА_15 опинився у стані необхідної оборони.

Зауважує, що суд правильно встановив ці фактичні обставини, однак надав їм невірну юридичну оцінку, тобто допустив неправильне застосування ЗУ про кримінальну відповідальність.

Крім того, зазначає, що не було встановлено всіх необхідних обставин придбання зброї ОСОБА_8 , не конкретизовано мотиву та мети цього злочину.

Крім того, суд вийшов за межі висунутого обвинувачення, прийняв рішення про виключення із обвинувачення такої ознаки складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, як придбання вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

При цьому ставить під сумнів: допустимість доказів у протоколі огляду місця події та похідних від них доказів.

Покликається на порушення прав обвинуваченого при оформленні протоколу затримання від 15.01.2023, оскільки обвинувачений був затриманий 15.01.2023 приблизно о 3 год., а протокол затримання складений 15.01.2023 о 08 год. 50 хв.

Просить вирок скасувати та кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 за ч1.ст.115 КК України закрити на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження за ч.1 ст.263 КК України закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України.

Представника потерпілої подав заперечення на апеляційну скаргу захисника та підтримав апеляційну скаргу прокурора, оскільки обвинувачений не просив вибачення у потерпілої, не розкаявся у вбивстві. Крім того просить виключити з вироку суду пом`якшуючу обставину - часткове відшкодування шкоди.

Прокурор подав заперечення на апеляційну скаргу захисника, в якому просить відмовити в задоволенні скарги, оскільки доводи наведеній в ній не містять відомостей, що можуть слугувати підставами для скасування вироку.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник та обвинувачений підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити. Заперечували проти скарги прокурора.

Прокурор підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту.

Представник потерпілої підтримав скаргу сторони обвинувачення та заперечував проти скарги сторони захисту.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення та промови сторін кримінального провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що скарга прокурора не підлягає задоволенню, а скарга захисника підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження, суд першої інстанції дослідив докази з дотриманням вимог діючого кримінального процесуального законодавства та дав їм правильну оцінку в порядку передбаченому ст.94 КПК України.

Разом з тим, в частині обвинувачення передбаченого ч.1 ст.115 КК України, суд першої інстанції дійшов висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи встановленим судом, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Так, з оскаржуваного вироку вбачається, що суд встановив обставини, які передували вчиненню пострілу обвинуваченим ОСОБА_8 , де між обвинуваченим та потерпілим виник конфлікт, сутичка та шарпанина. Свідок ОСОБА_16 намагався їх розборонити та вивів потерпілого в коридор за межі квартири. Після чого двері в квартиру зачинили зсередини. Потерпілий почав смикати дверну ручку вхідних дверей, стукати в двері, кричати, стукнув у скляний отвір дверей табуретом, розбив скло віконця вхідної двері.

При цьому, суд першої інстанції прийняв до уваги такі докази:

- показання обвинуваченого ОСОБА_8 , згідно яких він перебував з ОСОБА_12 та ОСОБА_17 в своїй квартирі, де вживали алкоголь з нагоди Дня народження його дружини. Також в квартирі була його дружина та двоє неповнолітніх дітей. Під час святкування вимкнули світло і дружина пішла увімкнути резервне живлення. Макаревич пішов за нею, а він з ОСОБА_16 сиділи на кухні. Через невеликий проміжок часу він почув крик дружини, яка поскаржилася, що ОСОБА_14 її вдарив. Між ним та ОСОБА_14 почався конфлікт. Коли ОСОБА_14 з ОСОБА_16 опинилися за межами квартири, він зачинив двері на ключ, залишивши ОСОБА_14 та ОСОБА_16 за межами квартири. ОСОБА_14 почав голосно кричати, лаятися, бити та ламати двері табуретом, розбив скло на віконці двері, гнув елементи у віконці, щоб просунути руку та відчинити двері. В цей час його дружина телефонувала у поліцію. Вони злякалися агресивних дій ОСОБА_14 , що він увірветься та завдасть їм шкоди. Тоді він пішов у спальню, взяв карабін та здійснив постріл у напрямку двері.

- показання дружини обвинуваченого свідка ОСОБА_18 , яка пояснила суду, що ОСОБА_12 разом з ОСОБА_17 14.01.2023 близько 23 год. прийшли до них в гості, випили дві пляшки по 0,5 літра горілки. Близько 01 год. ночі виключили світло. Вона включила в коридорі інвертор. ОСОБА_12 вийшов за нею. Ляснув її по сідницях. Вона обурилася такою поведінкою та відштовхнула його. Останній дав їй ляпасу. Підбіг її чоловік та почалась шарпанина. ОСОБА_17 їх розбороняв та вони вийшли з квартири в зовнішній коридор. Після цього ОСОБА_18 пішла до дітей, щоб заспокоїти їх. Почула стукіт та вийшла подивитись в коридор. Побачила, що ОСОБА_8 забіг у квартиру та зачинив двері на ключ. ОСОБА_12 пробував увірватись у квартиру, голосно стукав у двері та кричав, при цьому, вибив декоративну віконну вставку. Так тривало упродовж певного періоду часу. Вона двічі телефонувала в поліцію та брату ОСОБА_12 , щоб його забрали та заспокоїли. Через деякий час почула ззаду себе один постріл, обернулась та побачила чоловіка зі зброєю в руках. Вона відкрила вхідні двері та побачила ОСОБА_12 , який лежав та був у крові, ОСОБА_17 його тримав на руках. Вона викликала бригаду швидкої медичної допомоги. Через 5 хвилин в коридор прибігло двоє хлопців, ОСОБА_12 ще дихав. Чоловік в цей час був з дітьми. Вона разом з хлопцями перенесли ОСОБА_12 на вулицю та положили його в автомобіль. Через деякий час приїхали працівники поліції та затримали ОСОБА_8

- показання свідка ОСОБА_19 , який пояснив суду, що 14.01.2023 він разом з ОСОБА_12 пішли в гості до ОСОБА_8 , де вживали алкогольні напої. Виходили з квартири в коридор курити. Він вийшов першим, обернувся та побачив, що між ОСОБА_12 та ОСОБА_8 почалася сутичка, вони лежали на підлозі в коридорі квартири та боролись. Він схопив ОСОБА_12 та вивів його з квартири в зовнішній коридор і за ними зачинили двері квартири. ОСОБА_12 спочатку смикав ручку вхідних дверей, а потім бив у двері табуретом, який знаходився зовні квартири. Можливо розбив віконце вхідних дверей, після чого ОСОБА_17 почув постріл, в цей час він сидів взувався. ОСОБА_12 почав хилитися, ОСОБА_17 його підхопив, але, побачивши кров на своїх руках, в нього потемніло в очах, у зв`язку з чим, як в подальшому розвивалися події, він погано пам`ятає.

- показання свідка ОСОБА_20 , який суду пояснив, що він є працівником поліції та в ніч з 14.01.2023 на 15.01.2023 заступив разом з ОСОБА_21 на чергування. Екіпаж з ними у складі виїхав в с. Татарів на виклик повідомлення про злочин. Приїхали до місця події, де вже був інший екіпаж поліції. На місці події була дружина ОСОБА_8 , та діти з обвинуваченим, які спали. Інший екіпаж поліції поїхав до машини швидкої допомоги, в якій на той час вже помер ОСОБА_12 . На місці події було багато крові, осколки розбитого вікна, як в середині квартири, так і зовні. В квартирі було світло. До години часу приїхала слідчо-оперативна група, а вони до того часу забезпечували порядок на місці події. В слідчих діях участі не приймали. ОСОБА_8 знаходився в стані алкогольного сп`яніння, виглядав побитим. ОСОБА_18 повідомила, що між ОСОБА_12 та її чоловіком був конфлікт;

- показання свідка ОСОБА_21 , який є поліцейським та разом з ОСОБА_20 виїхав на місце події. Підтвердив показання ОСОБА_20 , зокрема пояснив, що по приїзду на місце події побачили ОСОБА_8 в квартирі, на його обличчі була кров;

- протокол огляду оптичного диску з аудіофайлами телефонних повідомлень ОСОБА_18 на лінію «102»:

1) вона заявляла, що до неї додому в АДРЕСА_1 , хтось ломиться, розбили скло в дверях, виламують двері, каже, що знає хто ломиться, він неадекватний. Чути також гуркіт, стук у двері. В повідомленні ОСОБА_18 весь час повторює він, тобто констатує, що стукає одна особа.

2) ОСОБА_18 питає у диспетчера лінії «102», скільки ще буде їхати поліція. Зазначений диск долучено до матеріалів кримінального провадження та досліджено в ході судового розгляду;

- протокол огляду місця події від 15.01.2023 (з фото таблицею) в домоволодінні за адресою АДРЕСА_1 , в якому зафіксовано істотні пошкодження вхідних дверей, розбите скло у вхідних дверях, уламки табурету, сліди крові (т.3 а.с 175-211).

- висновок судово-медичного експерта №25 від 21.04.2023, відповідно до якого у обвинуваченого ОСОБА_8 виявлено наступні тілесні ушкодження: 1 синець в ділянці нижньої та верхньої повік правого ока, 2 синці в ділянці правого вуха, 1 синець в ділянці правого плеча та 1 синець в ділянці правого стегна, які утворились від дії тупих твердих предметів, могли утворитись як при нанесенні ударів такими предметами у вказані вище ділянки тіла, так і при ударах цими ділянками тіла до таких предметів та відносяться до легких тілесних ушкоджень. (т.3 а.с 26-27).

- повідомлення АТ «Прикарпаттяобленерго», до в ніч з 14 на 15 січня 2023 року відбулося вимкнення електроенергії;

- висновком судової медично-криміналістичної експертизи №35 від 02.03.2023 р., згідно якої, на куртці ОСОБА_12 наявні ушкодження. Які могли утворитися внаслідок боротьби;

- висновком судово-медичної експертизи №124 від 26.01.2023 року, згідно якої в крові трупа ОСОБА_22 виявлено етиловий спирт в концентрації більше 6 г/л. В сечі виявлено алкоголь у концентрації 1,81 г/л.

Слід зазначити, що суд критично поставився лише до показань обвинуваченого ОСОБА_15 та його дружини ОСОБА_18 , що між обвинуваченим та потерпілим відбулася бійка, внаслідок якої обвинувачений втрачав свідомість.

Апеляційний суд погоджується з прийняттям вищенаведених доказів, оскільки вони є належними, допустимими, достовірними, взаємопов`язані між собою та достатні для прийняття остаточного рішення у справі.

Сторони кримінального провадження не заявляли в апеляційному суді клопотань про повторне дослідження чи іншу оцінку наведених доказів.

Враховуючи вимоги ст.22 та ч.3 ст.404 КПК України, та виходячи з позиції сторін кримінального провадження, що всі обставини кримінального провадження встановлені та підтверджуються дослідженими доказами, апеляційний суд не вбачає підстав для повторного дослідження доказів.

На переконання апеляційного суду, сукупність наведених доказів однозначно вказує на обставини, за яких обвинувачений ОСОБА_8 застосував зброю до ОСОБА_22 з метою відвернення протиправного насильницького вторгнення у його житло.

На ці обставини переконливо вказують наступні факти:

- ОСОБА_22 в момент події перебував у стані алкогольного сп`яніння та був агресивно налаштований щодо ОСОБА_8 , до якого застосував фізичне насильство;

- з метою уникнення подальшого конфлікту та бійки ОСОБА_8 зачинився в своїй квартирі з дружиною та малолітніми дітьми;

- ОСОБА_22 виказуючи агресію, проти волі власників квартири, руйнуючи вхідні двері, цілеспрямовано намагався насильницьким шляхом проникнути в житло, що підтверджував своїми криками;

- наявність декоративного віконця в двері дозволяли спостерігати агресивні дії ОСОБА_22 та усвідомлювати його мету, а також можливість просунути руку всередину квартири та відчинити двері;

- відсутність результатів від інших застосованих заходів відвернення протиправного насильницького вторгнення у житло (виклики поліції; прохання до родичів Макаревича прийти та заспокоїти його).

Також, зазначені обставини переконують апеляційний суд, що здійснюючи постріл в ОСОБА_22 , обвинувачений ОСОБА_8 не мав на меті вчинити вбивство з особистих мотивів, як то помста або неприязні стосунки, а діяв саме з метою відвернення протиправного насильницького вторгнення у його житло. Відсутність особистих мотивів на вбивство не встановив і суд першої інстанції.

При цьому, вирішальним питанням є оцінка наведених обставини з огляду на те, чи вчинив би ОСОБА_8 дії спрямовані на заподіяння шкоди ОСОБА_22 , як би останній не вчиняв дії спрямовані на протиправне насильницьке вторгнення у житло обвинуваченого.

Апеляційний суд приходить до переконання, що саме дії ОСОБА_22 щодо посягання на незаконне проникнення у житло обвинуваченого ОСОБА_15 , стало рушійним фактором застосування останнім зброї.

На це вказує той факт, що дії ОСОБА_22 чітко вказували на мету незаконне проникнення у житло. Він тривалий час бив та руйнував вхідні двері квартири з використанням важких предметів, що вбачаються з істотних пошкоджень поверхні дверного полотна з зовнішньої сторони, а також розбиття скла, через яке була можливість відчинити двері.

Зі свого боку, обвинувачений ОСОБА_8 достав та застосував зброю лише після того, як чітко усвідомив, що вичерпані всі інші можливості відвернути таке вторгнення, а ОСОБА_22 не зупинить свої агресивні протиправні дії, доки не проникне у житло.

Відповідно до ст.27 Конституції України, кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Згідно зі ст.30 Конституції України, кожному гарантується недоторканість житла.

Право на повагу до житла закріплено у ст.8 Європейської конвенції з прав людини.

Порушення недоторканості житла, зокрема у вигляді незаконного проникнення до житла, є кримінальним правопорушенням за яке передбачена відповідальність ст.162 КК України.

Частиною 1ст.36 КК України встановлено, що необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Згідно ч.3 ст.36 КК України перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх рішеннях, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання. До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання; його дійсність та об`єктивна реальність; межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Разом із тим, відповідно змісту ч.5 ст.36 КК України, не є перевищенням меж необхідної оборони і не має наслідком кримінальну відповідальність застосування зброї або будь-яких інших засобів чи предметів для відвернення протиправного насильницького вторгнення у житло чи інше приміщення, незалежно від тяжкості шкоди, яку заподіяно тому, хто посягає.

Тобто закон передбачає винятки із загального правила про те, що при необхідній обороні особа, що захищається, повинна додержуватися визначеної межі, завдаючи шкоду посягаючому. Цими винятками є зокрема дії спрямовані на протиправне насильницьке вторгнення у житло чи інше приміщення, які підлягають відверненню. У таких випадках шкода заподіяна посягаючій особі, не обмежена ніякими межами, аж до позбавлення посягаючого життя.

Таку ж позицію висловив Верховний Суд у своїх рішеннях, зокрема у справі №342/538/14-к.

За таких обставин, в діянні ОСОБА_8 відсутній склад кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Суд першої інстанції не співвідніс їх між собою викладені обставини та наведені норми права, внаслідок чого дійшов помилкових висновків про відсутність підстав для застосування ст.36 КК України.

Виходячи з положень п.5 ч.1 ст.407, п.2 ч.1 ст.284 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та закриває кримінальне провадження в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Таким чином, оскаржуваний вирок в частині обвинувачення за ч.1 ст.115 КК України підлягає скасуванню із закриттям кримінального провадження.

Що стосується доводів захисника в частині обвинувачення за ч.1 ст.263 КК України, вони не заслуговують на увагу апеляційного суду.

В судовому засіданні судів першої та апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 визнав свою винуватість у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.263 КК України за обставин викладених у вироку та щиро покаявся.

Суд першої інстанції врахував в цій частині всі обставини, які встановив із сукупності досліджених доказів.

Порушення зазначені захисником в цій частині обвинувачення, не вказують на процесуальні порушення, що тягнуть за собою визнання доказів недопустимими.

Встановлення мети не є обов`язковим для кваліфікації дій особи за ч.1 ст.263 КК України.

Так, з показань обвинуваченого в апеляційному суді та інших доказів вбачається, що він зберігав перероблений карабін та боєприпаси до нього за місцем свого проживання до моменту вилучення правоохоронними органами, тобто до 15.01.2023 року.

Що стосується виключення судом такої кваліфікуючої ознаки як «незаконне придбання» вогнепальної зброї та бойових припасів, є зменшенням обсягу обвинувачення і не може розцінюватись як вихід суду за межі обвинувачення.

Порушення порядку затримання обвинуваченого працівниками поліції не приводять до висновків про визнання доказів недопустимими, зокрема протоколу огляду місця події, вилученої зброї з набоями, вилучених інших речових доказів з місця події.

Твердження захисника, що карабін обвинувачений придбав у ОСОБА_12 , не спростовує встановлених судом обставин про незаконне зберігання обвинуваченим ОСОБА_15 цієї зброї з набоями в своїй квартирі.

Що стосується покарання за ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років, на переконання апеляційного суду воно є достатнім та необхідним для досягнення мети покарання передбаченої ст.50 КК України.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції в частині обвинувачення за ч.1 ст.263 КК України підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, оскільки стосувалася збільшення покарання за ч.1 ст.115 КК України.

Враховуючи скасування вироку із закриттям провадження в частині обвинувачення за ч.1 ст.115 КК України, позовна заява ОСОБА_11 до ОСОБА_8 підлягає залишенню без розгляду, а судові витрати в цій частині кримінального провадження - віднесенню на рахунок держави.

В решті вирок суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 284 ч.1 п.2, 417, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника задовольнити частково.

Вирок Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 05.06.2025 року в частині засудження ОСОБА_8 за ч.1 ст.115 КК України скасувати та закрити провадження в цій частині.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.1 ст.263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Позовну заяву ОСОБА_11 до ОСОБА_8 залишити без розгляду.

Судові витрати за проведення: судової експертизи зброї в сумі 943,9 грн; судово-балістичної експертизи в сумі 1887,8 грн; судових експертиз вибухових речовин та продуктів пострілу в сумі 5736 грн; стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави.

Інші судові витрати по кримінальному провадженню віднести на рахунок держави.

Врешті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим з моменту отримання копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5