Справа № 134/1191/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2025 року селище Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

законного представника ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

представника служби у справах дітей Городківської сільської ради - ОСОБА_8 ,

представника сектора ювенальної превенції - ОСОБА_9

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду селища Крижопіль Вінницької області кримінальне провадження, відомості про яке внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000163 від 04 червня 2025 року, про обвинувачення

неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Городківка, Крижопільського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , громадянина України, з неповною середньою освітою, студента ДНЗ «Крижопільський професійний будівельний ліцей», раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

встановив:

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_5 03 червня 2025 року близько 02 години, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, з метою його подальшої експлуатації, достовірно знаючи, що в гаражному приміщенні за адресою; АДРЕСА_1 , знаходиться автомобіль марки ВАЗ моделі «21099», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 , відчинив хвіртку та проник на територію вище вказаного домогосподарства, де далі підійшов до гаражного приміщення, двері якого були відчинені, відкрив його та шляхом вільного доступу зайшов в середину. Після чого, реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , відкрив водійські двері автомобіля марки ВАЗ моделі «21099» та діючи умисно та без дозволу власника ОСОБА_10 , проник у його салон.

Далі, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, всупереч волі законного користувача, за допомогою ключа, який перебував у замку запалювання, привів двигун автомобіля в роботу та почав здійснювати автомобілем рух, а саме виїхав з території вище вказаного домогосподарства, де під час виїзду пошкодив автомобіль. Після чого, зупинивши автомобіль, вийшов з нього та повернувся до гаражного приміщення з метою зачинити його. Зачинив хвіртку з ворітьми та знов сів в автомобіль та продовжив ним рух, тим чином почав віддалятися від місця вчинення кримінального правопорушення. Вказаними діями ОСОБА_5 фактично довів злочинний умисел до кінця, тим самим, позбавив ОСОБА_10 права на володіння та користування транспортним засобом.

В подальшому, 04.06.2025 року працівниками поліції ВП № 1 Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області, автомобіль ВАЗ моделі «21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , знайдено на узбіччі польової дороги за межами населеного пункту Висока Гребля Тульчинського району Вінницької області.

ОСОБА_5 своїми протизаконними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України, а саме: незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинено з проникненням у інше сховище - гаражне приміщення.

Винність обвинуваченого у вчиненні злочинів стверджується сукупністю зібраних по справі доказів.

Так, сам неповнолітній обвинувачений ОСОБА_5 в суді підтвердив, що 03 червня 2025 оку біля 02 години він вийшов з дому, щоб подихати свіжим повітрям. Вирішив зайти до сусіда ОСОБА_10 подивитися чи є він вдома. Підійшовши до будинку, він постукав у двері та у вікно будинку останнього. Вдома нікого не виявилось. Він через вікно веранди взяв ключ від сараю, зайшов туди взяв сокиру та за допомогою неї зламав колодку, яка була на дверях кухні. Зайшовши в середину він поїв. Коли вийшов на подвір`я побачив, що двері гаражного приміщення привідчиненні. Він зайшов всередину, там стояв автомобіль. Він сів в автомобіль (двері автомобіля були відкриті), в замку запалення були ключі, він попробував завести машину, однак остання не заводилась, тоді він вирішив подивитися «під капот» до акумулятора. Побачив, що клема від`єднана, він приєднав клему, закрив капот та сів в машину і завів її. Виїхавши на подвір`я, він хотів розвернутися, однак не зміг і в`їхав у мур, який не побачив, розбивши при цьому задню фару. Вийшовши з машини він закрив двері в гаражі, та відкрив ворота. Виїхавши на вулицю, він зупинив машину, вийшов закрив ворота і поїхав за село, там його знайомі на ставку ловили рибу і він хотів перед ними похизуватися на автомобілі. Коли під`їхав до ставка, то до друзів не під`їжджав, оскільки побачив, що там не розвернеться. Він поїхав далі за село Висока Гребля, однак там заїхав у яму і не міг виїхати. Він пішов у село і попросив чоловіка, щоб той трактором витягнув машину. Останній трактором витягнув машину, і він поїхав дальше, однак не впорався з керуванням і в`їхав у стовп. Далі машина уже не їхала. Він закрив її, ключі від автомобіля взяв із собою і пішов додому. Біля обіду, коли він був на підробітку, до нього прийшли працівники поліції, він їм все розповів, віддав ключі від автомобіля. Магнітола вилетіла в машині, коли він в`їхав нею у мур на подвір`ї. Фото із автомобіля робив, щоб виставити в «Тік-Тоці» відео і похизуватися автомобілем. Після скоєного мати його сварила. На даний час грошей таких не має щоб відшкодувати потерпілому збитки, однак запевнив, що він заробить, оскільки працює на підробітках, та з часом відшкодує витрати потерпілому. В тому що вчинив засуджує себе, вважає, що вчинив неправильно, пробачення у потерпілого не просив.

Потерпілий в судовому засіданні суду пояснив, що обвинуваченого знає, оскільки проживає з ним по сусідству. ОСОБА_5 неодноразово у нього викрадав речі, зокрема бензопили. Перший раз, коли він проник до нього в будинок, він сказав, що хоче їсти. Він нагодував останнього, неодноразово давав йому кошти, щоб він йому продукти купував в магазині, за дану послугу він ОСОБА_5 оплачував. По даному випадку зазначив, що не зразу помітив пропажу автомобіля. Того дня його не було вдома. Він повернувся на наступний день і побачив, що в сарай двері відкриті, в кухні замок розбитий, він зразу подумав на ОСОБА_5 . Того дня він його бачив і запитав, чи це він таке скоїв, на що останній втік у кущі і почав до нього «гавкати» та «кукурікати». На наступний день він помітив, що в гаражі немає автомобіля, перед тим він побачив біля огорожі на землі лежали розбиті фари автомобіля, і він звернувся в поліції із заявою. В той день двері в гараж у нього були відкриті та і машина не була замкнена, оскільки в його автомобіль попала вода і бортовий комп`ютер не працював, разом з тим, спрацьовувала сигналізація, тому він не виймав ключ запалювання із замка. Коли він того дня залишав автомобіль в гаражі, то зняв клему із акумулятора, оскільки сідав акумулятор. Потім його знайомий повідомив, що казали люди, що за селом Висока Гребля бачили автомобіль в яру. Він повідомив про це працівників поліції. Його автомобіль забрали на арешт майданчик у селище Крижопіль. Цивільний позов підтримує в повній мірі, так як йому шкоду не відшкодовано ні обвинуваченим, ні його законним представником. Вважає, що до обвинуваченого необхідно застосувати більш тяжчу міру покарання аніж пробаційний нагляд, про який просить прокурор, оскільки на його думку більш м`яка міра покарання не буди сприяти виправленню ОСОБА_5 , і він в подальшому буде скоювати нові кримінальні правопорушення.

Об`єктивно вина обвинуваченого стверджується даними: протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 04.06.2025 року, відповідно до якого прийнято усну заяву ОСОБА_10 про заволодіння транспортного засобу марки ВАЗ 21099, державний номерний знак НОМЕР_1 , сірого кольору, 2006 року випуску, за адресою АДРЕСА_1 ;

- рапорту від 04.06.2025 року, в якому відображені відомості повідомленні ОСОБА_10 про факт заволодіння його транспортним засобом;

- протоколу огляду місця події від 04 червня 2025 року та фототаблицями до нього, а саме домоволодіння, яке належить ОСОБА_10 , що за адресою: АДРЕСА_1 , із якого видно, що в ході огляду було виявлено: перед входом в дане господарство, на проїзній ділянці дороги помітний слід від автомобіля. Праворуч розташована кам`яна огорожа, яка на момент огляду частково пошкоджена, біля якої виявлено фрагмент задніх ліхтарів автомобіля. Ліворуч розташовуються металеві ворота та хвіртка зеленого кольору, через які здійснюються вхід до зазначеного домогосподарства. Ліворуч на території даного господарства знаходиться літня кухня. Праворуч від приміщення літньої кухні розташовується гаражне приміщення, перед входом у яке виявлено на землі фрагменти задніх ліхтарів автомобіля. Вхід до гаражного приміщення здійснюється через дерев`яні ворота блакитного кольору, які на момент огляду були закриті на навісний замок. На землі праворуч виявлено відбиток взуття розміром 190 на 60 мм. Ліворуч на землі виявлені фрагменти задніх ліхтарів автомобіля у кількості 2 шт. посередині розташований зарядний пристрій до акумулятора автомобіля. Праворуч від гаражного приміщення розташований металевий паркан зеленого кольору, через який здійснюється вхід до сарайного приміщення. Праворуч від гаражного приміщення знаходиться причіп зеленого кольору. Ліворуч розташовується житловий будинок. Під час огляду було вилучено - навісний замок блакитного кольору GUSAMI 50 MM; фотознімок сліду взуття; змиви з поверхні зарядного автомобільного пристрою. Дані вищевказаного протоколу огляду місця події свідчать про те, що саме дане господарство, а саме гаражне приміщення є місцем злочину;

- свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , яке є підтвердженням того, що власником автомобіля марки ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску є ОСОБА_10 ;

- протоколу огляду місця події від 04 червня 2025 року, який складений за межами с. Висока Гребля та фототаблицями до нього, а саме транспортного засобу - легкового автомобіля ВАЗ 21099, державний номерний знак НОМЕР_1 , сірого кольору, 2006 року випуску, який перебуває на узбіччі польової дороги за межами населеного пункту Висока Гребля Тульчинського району Вінницької області. Під час огляду зазначеного автомобіля встановлено, що бампер пошкоджений, відсутнє скло заднього освітлення з права та з ліва. З лівої сторони пошкоджено крило, також відсутній передній номерний знак. В ході огляду автомобіля вилучено - одорологія з керма; чохол з керма; одорологія з важеля перемикання швидкостей; два сліди рук, які було виявлено та вилучено на поверхні з зовнішньої сторони дверного скла водійських дверей; легковий автомобіль марки ВАЗ 21099, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2006 року випуску, сірого кольору;

- висновку експерта від 17.07.2025 року № СЕ-19/102-25/13770-АВ, за результатами якого встановлено, що сума матеріального збитку завданого власнику автомобіля «ВАЗ» моделі «21099», державний номерний знак НОМЕР_1 станом на момент проведення експертизи може становити 52536,62 гривні; сума ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля «ВАЗ» моделі «21099», державний номерний знак НОМЕР_1 станом на момент проведення експертизи може становити 55476,16 гривень;

- висновку експерта від 25 липня 2025 року № СЕ-19/102-25/14239-БД, за результатами якого встановлено, що зразок запаху, вилучений із крові, відібраної у неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - наявний та придатний для порівняльної ідентифікації. Зразок запаху, наданий на дослідження, вилучений під час огляду місця події з поверхні чохла керма - наявний та придатний для ідентифікації особи. Зразок запаху, вилучений із крові, відібраної у неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , збігається зі зразком запаху, вилученим з поверхні чохла керма, з імовірністю 99,9996%;

- висновку експерта від 10 червня 2025 року № СЕ-19/102-25/12864-АВ, за результатами якого встановлено, що середня ринкова вартість аналогічного, повнокомплектного технічно-справного автомобіля «ВАЗ 21099» сірого кольору, 2006 року випуску, тип двигуна бензиновий, без проведення огляду, станом на 03.06.2025 року могла становити 79490,00 гривень.

- протоколу огляду предмета від 16 червня 2025 року, а саме мобільний телефон марки «ZTE», синьо-зеленого кольору, IMEIL 1: НОМЕР_3 , IMEIL 2: НОМЕР_4 , із сім-картами мобільного оператора «Київстар, НОМЕР_5 , НОМЕР_6 », належного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При відкритті папки «Галерея» було виявлено фото, на яких зображено викрадений автомобіль. Під час вказаного огляду був вилучений зазначений мобільний телефон.

Також стороною обвинувачення надано та досліджено в судовому засіданні:

- висновок експерта № СЕ-19/102-25/13258-Д від 13 червня 2025 року, за результатами якого встановлено, що сліди пальців рук розмірами 19х15 мм, 20х14 мм, 20х9 мм, вилучені 04 червня 2025 року під час огляду автомобіля ВАЗ 21099, державний номерний знак НОМЕР_7 за адресою АДРЕСА_1 непридатні для ідентифікації за ними особи, тому на питання «чи залишені вони ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чи іншою особою» не представляється можливим;

Згідно ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України суд повинен оцінювати докази на основі всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зазначені докази в їх взаємозв`язку суд вважає належними та допустимими в розумінні ст. ст. 64, 85, 86 КПК України.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, надані прокурором, які були зібрані під час досудового розслідування, приходить до висновку про наявність у діях ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України - незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинено з проникненням у інше сховище, а саме - у гаражне приміщення.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що дійсно відбулося незаконне заволодіння транспортним засобом марки «ВАЗ» моделі «21099», державний номерний знак НОМЕР_1 , сірого кольору, 2006 року випуску, який належить на праві власності ОСОБА_10 , яке вчинено із проникненням у інше сховище, а саме у гаражне приміщення.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує, що відповідно до ст. 12 КК України вчинені ним злочини відносяться до тяжких злочинів.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , є вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , згідно ст. 67 КК України судом не встановлено.

Згідно ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів як засудженим так і іншими особами. Для досягнення мети покарання суд керується принципами індивідуалізації та справедливості покарання. Цілі покарання запобігання і попередження вважаються характеристиками кримінально-правових санкцій (рішення ЄСПЛ «Езех і Коннорс проти Сполученого Королівства»).

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При вирішенні питання щодо призначення покарання ОСОБА_5 за вчинені ним кримінальні правопорушення суд керується такими фактами та відповідною їх правовою і моральною оцінкою.

Згідно зі ст.103 КК України при призначенні покарання неповнолітньому суд, крім обставин, передбачених у статтях 65-67 цього Кодексу, враховує умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно з п. 10 Зауважень загального порядку № 10 (2007) Комітету ООН з прав дитини «Права дітей у системі юстиції щодо дітей», прикладом якнайкращого забезпечення інтересів дитини є практика, коли традиційні цілі кримінального правосуддя, такі як покарання, поступаються місцем реабілітаційним та відновним цілям правосуддя у справах дітей - правопорушників.

У керівних принципах ООН для попередження злочинності серед неповнолітніх (Ер-Ріядські керівні принципи) від 14.12.1990 р. зазначено, що попередження злочинності серед неповнолітніх є найважливішим аспектом попередження злочинності у суспільстві. Беручи участь у законній, соціально корисній діяльності та виробляючи гуманістичний погляд на суспільство та життя, молодь може бути вихована на принципах, які не допускають злочинну діяльність.

Згідно п. 23.2. Рекомендацій CM/Rec (2008) 11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам «Про Європейські правила стосовно неповнолітніх правопорушників, щодо яких застосовуються санкції або заходи», перевагу необхідно надавати таким санкціям та заходам, які можуть мати виховний вплив, а також сприяти відшкодуванню збитків, завданих правопорушенням, яке вчинила неповнолітня особа.

Відповідно до п. 42 Заключних зауважень Комітету ООН з прав дитини щодо об`єднаних п`ятого та шостого періодичних звітів України від 13.09.2022, на Україну покладено обов`язок привести свою систему правосуддя щодо дітей у повну відповідність з Конвенцією ООН про права дитини та іншими актуальними стандартами, у тому числі Керівними принципами Комітету міністрів Ради Європи щодо правосуддя, дружнього до дітей.

Також, Україну зобов`язано сприяти застосуванню до дітей, обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, несудових заходів і, де це можливо, призначенню покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, таких як, пробація або громадські роботи.

Згідно зі ст. 37 Конвенції ООН про права дитини, тюремне ув`язнення дитини використовується лише як крайній захід.

У відповідності до ст. 17.1 Мінімальних стандартних правил ООН, які стосуються здійснення правосуддя щодо неповнолітніх (Пекінські правила), заходи впливу повинні бути завжди співмірними не тільки з обставинами і тяжкістю правопорушення, а й зі становищем і потребами неповнолітнього, а також із потребами суспільства.

Так, у справі № 133/3123/20 (постанова від 24.04.2024) Касаційний кримінальний суд висловив правову позицію про те, що особу обвинуваченого в контексті ст. 414 КПК України слід розуміти як сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, стосовно якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на час прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду на мету і засади його призначення.

Іншими проявами ставлення обвинуваченого до вчиненого, наявність або відсутність яких береться судом до уваги, є внутрішні переживання того, що сталося, усвідомлення вини, почуття сорому, докорів сумління (справа № 481/640/23).

Критерієм порівняння різних кримінально-правових заходів та/або способів їх реалізації з точки зору покращення/погіршення юридичного становища людини є ступінь втручання у її права і свободи залежно від характеру і тривалості зумовлених відповідними заходами обмежень, заборон та/або додаткових обов`язків і співвідношення їх з інтересами особи.

Призначення за вироком суду покарання завжди передбачає конкуренцію інтересів обвинуваченого щодо уникнення чи мінімізації негативних правових наслідків для себе й інтересу держави, який полягає у притягненні винної особи до кримінальної відповідальності в міру її вини. Зазначене зумовлюється юридичною природою покарання як передбаченого законом обмеження прав і свобод засудженого, що згідно зі ст. 50 КК застосовується за вироком суду з метою кари, виправлення особи і запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи із зазначеного ціннісного орієнтиру законодавчий перелік видів покарання, встановлений у ст. 51 КК України, побудований за принципом «сходів», де кожному виду покарання відведено відповідний щабель на шляху від менш до більш суворого.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст. 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, відповідно дост.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За змістом ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, тюремне ув`язнення дитини використовується лише як крайній захід. Згідно зі ст. 17.1 Мінімальних стандартних правил ООН, які стосуються здійснення правосуддя щодо неповнолітніх (Пекінські правила), заходи впливу повинні бути завжди співмірними не тільки з обставинами і тяжкістю правопорушення, а й зі становищем і потребами неповнолітнього, а також із потребами суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків, засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Застосовуючи положення ст. 69 КК України суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 03.02.2021 у справі № 629/2739/18, відповідно до якої частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин або перейти до більш м`якого виду основного покарання, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Так, обвинувачений раніше судимий, на даний час є неповнолітнім, вину свою визнав повністю, жалкував про вчинене ним діяння, усвідомив, що він вчинив тяжкий злочин, що свідчить про наявність з його боку самоосуду та критичного ставлення до вчиненого. Хоча шкоду завдану потерпілому він не відшкодував (за відсутності у нього самостійного заробітку, законний представник потерпілого є особою пенсійного віку, яка теж займається підробітком, щоб забезпечити сім`ю самим необхідним - одягом, їжею, предметами необхідного вжитку), однак усвідомив, що збитки необхідно відшкодувати і зазначив, що намагатиметься відшкодувати шкоду власними коштами, які отримує на підробітках.

Законний представник обвинуваченого ОСОБА_5 - ОСОБА_6 суду повідомила, що вона є багатодітною матір`ю, з яких ОСОБА_11 один неповнолітній. Сина виховує сама, батько не приймає участі у його вихованні, не цікавиться його життям. Довгий час вона опікувалася онучкою, яка залишилась сиротою, тому офіційно не працювала, отримувала пенсію як багатодітна мати та кошти за опікунство онуки. Будинок, в якому вона зараз проживає з сином, належав її батьку, який помер. Даний будинок невеликий та не новий, в ньому три кімнати, в одній, найменшій, вона облаштувала кухню, в двох інших вони проживають із сином. Взимку проживають в одній кімнаті, оскільки інша не отоплюється, коли тепліше на вулиці, то син проживає окремо, в іншій кімнаті. Старається щоб все необхідне у них в сім`ї було, ходить на підробітки, оскільки пенсії, яку вона отримує не вистачає на прожиття. Син не цікавиться нічим, давно працює та заробляє кошти для себе, оскільки інші його друзі мають більший достаток, а він не хоче перед ними виглядати гірше, тому увесь вільний час від навчання він заробляє кошти. Просила суд суворо не карати її сина, оскільки відчуває свою вину у його вихованні.

Представник служби у справах дітей Городківської сільської ради - ОСОБА_12 суду повідомила, що дана сім`я перебуває у складних життєвих умовах, будинок потребує ремонту як зовні так і в середині, однак як запевнила ОСОБА_6 вона купила шпалери і поклеїла їх (вона відвідувала сім`ю десять днів тому, попасти в будинок не мала можливості, оскільки мати і син були на роботі та не змогли прийти). В будинку відсутнє світло.

Представник ювенальної провенції - ОСОБА_9 суду повідомила, що з 2024 року неповнолітній ОСОБА_5 перебуває на обліку. Під час перебування на обліку останній вчиняв як кримінальні так і адміністративні правопорушення. Разом із службою у справах дітей Городківської сільської ради намагалися записати його в різні гуртки, однак останній відмовляється на них ходити, посилаючись на те, що у нього не має часу, так як він постійно у свій вільний час від навчання підзаробляє у людей. Неодноразово відвідували дану сім`ю, ОСОБА_11 рідко можна вдома застати вдома, щоб провести з ним бесіду, оскільки він працює. Будинок у них старий, в будинку відсутні умови для проживання дитини, відсутнє світло, ОСОБА_11 , якому 17 років проживає в одній кімнаті із мамою. У нього відсутні меблі, які необхідні для навчання, предмети для розвитку чи інтересів дитини.

Крім зазначеного, вирішуючи питання щодо міри покарання, суд оцінює особу обвинуваченого за критерієм його суспільної небезпечності. Згідно досудової доповіді оцінка ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення відносно неповнолітнього ОСОБА_5 визначається як середній. Згідно із характеристик, які зазначені в досудовій доповіді, неповнолітній ОСОБА_5 проживає у складних життєвих обставинах, щоб якось забезпечити себе необхідним, останній змушений працювати на різних роботах, а іноді і на важких (як сам зазначив суду обвинувачений). Мати шукає підробітки, але коштів не вистачає на необхідне. Рівень інтелектуальних здібностей у Романа низький. Разом з тим орган пробації вважає, що виправлення неповнолітнього без позбавлення волі на певний строк, можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. Виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, а також за умови проходження пробаційної програми «Зміна прокримінального мислення». Разом з тим орган пробації надав наступні рекомендації - мінімізація ризику повторного вчинення неповнолітнім обвинуваченим кримінальних правопорушень можлива, за умови спільних зусиль неповнолітнього, його сім`ї та уповноваженого органу з питань пробації.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 578 від 17 липня 2025 року за результатами якого встановлено, що ОСОБА_5 у період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, виявляв психічний розлад у вигляді розумової відсталості легкого ступеня із відхиленням від поведінки. У період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, за своїм психічним стоном міг усвідомлювати свої дії або керувати ними. У теперішній час у ОСОБА_5 виявлений психічний розлад у вигляді розумової відсталості легкого ступеня із відхиленнями у поведінці. У теперішній час ОСОБА_5 може усвідомлювати значення своїх дій, керувати ними. ОСОБА_5 застосування заходів медичного характеру не потребує.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов неповнолітнього ОСОБА_5 в с. Городківка в житловому будинку не створено належних умов для комфортного проживання та виховання дитини. Є окреме ліжко в одній кімнаті із мамою. Будинок потребує ремонту, як зовні так і всередині. Відсутнє сучасне обмеблювання та побутова техніка. Продукти харчування наявні, проте в незначній кількості. Відсутні м`ясні, кисло-молочні вироби.

Враховуючи наведене: тяжкість скоєного; молодий вік обвинуваченого - який є неповнолітнім; умови його життя та виховання - виховувався в родині із одним із батьків - матір`ю, батько не бере участі у вихованні сина; у лікарів психіатра та нарколога на обліках не знаходиться; хоча характеризується негативно, однак суд вважає, що така його поведінка зумовлена способом його життя, те що згідно висновку експерта у нього виявлений психічний розлад у вигляді розумової відсталості легкого ступеня із відхилення у поведінці, байдужості оточуючих, зокрема служби у справах дітей, яка знаючи про умови проживання неповнолітнього ОСОБА_5 , який незважаючи на свій вік змушений працювати, щоб забезпечити себе необхідним - одягом, предметами необхідними для хлопця його віку, щоб не відчувати себе серед однолітків більш обмеженим у потребах, не вжила дієвих заходів по усунення негативних наслідків, не забезпечила психолога для бесіди з останнім для виявлення причин такої поведінки неповнолітнього ОСОБА_5 , запобігання такої поведінки останнім, не допомогла матері порадами щодо вихання сина, участі у різних соціальних програмах щодо виховання останнього.

Враховуючи зазначене, та те, що судом встановлено кілька обставин, які пом`якшують покарання неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 - щире каяття, повне визнання вини, активне сприяння в розкритті кримінальних правопорушень, усвідомлення та бажання відшкодування завданих збитків, що в свою чергу істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінального правопорушення, а також з урахуванням характеризуючих особу винного даних, враховуючи висновки та рекомендації складеної органом пробації досудової доповіді, суд приходить до висновку про можливість застосування положення ст.69, 101 КК України при призначенні покарання та перейти до іншого більш м`якого виду покарання, не передбаченого санкцією ч. 2 ст. 289 КК України, а саме у вигляді пробаційного нагляду з покладанням на нього обов`язків передбачених ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного, є гуманним, справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому, досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, та випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Визначене покарання, на думку суду, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09 червня 2005 року; «Фрізен проти Росії» від 24 березня 2005 року; «Ісмайлова проти Росії» від 29 листопада 2007 року).

При вирішенні цивільного позову у кримінальному провадженні суд зазначає наступне.

Під час кримінального провадження потерпілим ОСОБА_10 заявлено цивільний позов до неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 та його законного представника ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 55476,16 грн. та моральної шкоди в сумі 20000,00 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 та його законний представник ОСОБА_6 , цивільний позов про стягнення матеріальної шкоди визнали. Крім того ОСОБА_5 зазначив, що сам намагатиметься відшкодувати шкоду потерпілому. Захисник просила в частині цивільного позову про стягнення моральної шкоди залишити без розгляду, оскільки, цивільним позивачем не сплачено судовий збір за дану вимогу. Так як, відповідно до Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих вчинення кримінального правопорушення. Ця норма закону не стосується моральної шкоди, за яку цивільний позивач не подав, звертаючись з цивільним позовом в рамках кримінального провадження.

Відповідно до частини 2 статті 127 КПК України шкода завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала, якщо не доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Відповідно до положень статті 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Обов`язок батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функції піклувальника, відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоду, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди.

При вирішенні цивільного позову потерпілого в частині відшкодування матеріальної шкоди на суму 55476,16 гривень, суд вважає, що на підставі частини 1 ст. 1166 ЦК України, в цій частині позов підлягає до задоволення повністю. Дана шкода підтверджена висновком експерта № СЕ-19/102-25/13770-АВ від 17 липня 2025 року.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Згідно частини 5 статті 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення цивільного позову без розгляду у випадку коли провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу.

Із позовної заяви вбачається, що цивільний позивач посилається на Закон України «Про судовий збір» зокрема на пункти 2, 6 ч.1 ст.5 даного Закону щодо звільнення від сплати судового збору за відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 листопада 2018 року в справі № 761/11472/15-ц, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, якщо така визначена в грошовому вимірі.

Відповідно до п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Проте позивачем не долучено до позовної заяви квитанцію, що підтверджує сплату судового збору за позовну вимогу щодо стягнення моральної шкоди.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди слід залишити без розгляду. Разом з тим, суд роз`яснює цивільному позивачу, що він не позбавлений можливості подати цивільний позов в порядку позовного провадження про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Запобіжний захід до неповнолітнього обвинуваченого не обирався, підстави для його застосування відсутні.

Згідно з ч.1 ст.126 КПК України питання щодо процесуальних витрат, суд вирішує у вироку суду або ухвалою.

Частиною 1 ст.118 КПК України визначено, що процесуальні витрати складаються із залученням, потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів. Розмір процесуальних витрат на залучення експерта в провадженні становить 9959, 95 гривень.

Процесуальні витрати по справі за проведення судових експертиз в силу ст. 124 КПК України підлягають стягненню з законного представника обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави, з огляду на те, що у обвинуваченого ОСОБА_5 відсутній самостійний заробіток та інше власне майно.

Долю речових доказів необхідно вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Суд вважає за необхідне скасувати арешт, накладений ухвалами Крижопільського районного суду Вінницької області від 05 червня 2025 року.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 129, 368-370, 373-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначити покарання за ч. 2 ст. 289 КК України із застосуванням вимог ст. ст. 69, 101 КК України, у виді 2 (двох) років пробаційного нагляду.

На підставі ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України покласти на засудженого ОСОБА_5 до пробаційного нагляду такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Строк покарання у виді пробаційного нагляду обчислюється з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Виконання покарання у вигляді пробаційного нагляду покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання засудженого.

Запобіжний захід неповнолітньому ОСОБА_5 не обирався.

Стягнути з законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати по справі в сумі 9959 (дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят дев`ять) гривень 95 копійок.

Цивільний позов ОСОБА_10 до неповнолітнього ОСОБА_5 , законного представника ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної, моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення - задовольнити частково.

Стягнути із неповнолітнього ОСОБА_5 на користь ОСОБА_10 відшкодування майнової шкоди, завдану внаслідок злочинних дій ОСОБА_5 у розмірі 55 476 (п`ятдесят п`ять тисяч чотириста сімдесят шість) гривень 16 копійок. У разі відсутності у неповнолітнього ОСОБА_5 майна, достатнього для відшкодування завданої ним шкоди, майнову шкоду в розмірі 55 476 (п`ятдесят п`ять тисяч чотириста сімдесят шість) гривень 16 копійок стягнути із законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 .

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення солідарно на користь ОСОБА_10 моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_13 залишити без розгляду.

Роз`яснити цивільному позивачу ОСОБА_10 , що залишення позовної заяви без розгляду у кримінальному провадженні не перешкоджає зверненню із зазначеною вимогою до суду, в порядку цивільного судочинства, після усунення умов, що були підставою для залишення в частині позовної заяви без розгляду.

Арешти накладені ухвалами слідчим суддею Крижопільського районного суду Вінницької області від 05 червня 2025 року - скасувати.

Речові докази:

- мобільний телефон марки ZTE синьо-зеленого кольору з IMEIL1: НОМЕР_3 , IMEIL2: НОМЕР_4 , із сім-картами мобільного оператора «Київстар НОМЕР_5 , НОМЕР_6 », який переданий на відповідальне зберігання в кімнату зберігання речових доказів відділення поліції № 1 (смт Крижопіль) Тульчинського районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області (згідно квитанції, номер книги обліку речових доказів: 296, порядковий номер: 63) - повернути власнику ОСОБА_5 ;

- в`язку ключів від автомобіля ВАЗ 21099, які передані на відповідальне зберігання в кімнату зберігання речових доказів відділення поліції № 1 (смт Крижопіль) Тульчинського районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області (згідно квитанції, номер книги обліку речових доказів: 296, порядковий номер: 64) - повернути власнику ОСОБА_10 ;

- навісний замок блакитного кольору із надписом GUSAMI 50MM, який переданий на відповідальне зберігання в кімнату зберігання речових доказів відділення поліції № 1 (смт Крижопіль) Тульчинського районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області (згідно квитанції, номер книги обліку речових доказів: 296, порядковий номер: 65) - повернути власнику ОСОБА_10 ;

- змиви та сліди взуття в кількості п`ять штук, які передані на відповідальне зберігання в кімнату зберігання речових доказів відділення поліції № 1 (смт Крижопіль) Тульчинського районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області (згідно квитанції, номер книги обліку речових доказів: 296, порядковий номер: 66) - знищити;

- відрізок марлевого бинта в кількості одна штука, який переданий на відповідальне зберігання в кімнату зберігання речових доказів відділення поліції № 1 (смт Крижопіль) Тульчинського районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області (згідно квитанції, номер книги обліку речових доказів: 296, порядковий номер: 87) - знищити;

- чохол від керма в кількості одна штука, який переданий на відповідальне зберігання в кімнату зберігання речових доказів відділення поліції № 1 (смт Крижопіль) Тульчинського районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області (згідно квитанції, номер книги обліку речових доказів: 296, порядковий номер: 86) - повернути власнику ОСОБА_10 ;

- сліди пальців рук, доктоарта ОСОБА_5 в кількості три штуки, які передані на відповідальне зберігання в кімнату зберігання речових доказів відділення поліції № 1 (смт Крижопіль) Тульчинського районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області (згідно квитанції, номер книги обліку речових доказів: 296, порядковий номер: 85) - знищити;

- легковий автомобіль марки «ВАЗ» моделі «21099», державний номерний знак НОМЕР_1 , сірого кольору, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_10 , жителю АДРЕСА_1 , та переданий на зберігання до арешт майданчику Відділення поліції №1 Тульчинського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, - повернути власнику ОСОБА_10 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, а обвинуваченим, який утримується під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя