Справа №295/1430/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2026 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду міста Житомира ОСОБА_1 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_2 ,

розглянувши внесене старшим слідчим в особливо важливих справах другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому, ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження №0000135, зареєстрованого 27.11.2025 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України, та погоджене прокурором Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_4 , клопотання про арешт майна та додані до клопотання матеріали

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся із указаним клопотанням, в якому послався на те, що слідчими другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000135 від 27.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час досудового розслідування у формі процесуального керівництва здійснюється Житомирською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Центрального регіону.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , в умовах воєнного стану, у лютому 2024 року ухилився від несення обов`язків військової служби шляхом симуляції хвороби та використання підроблених документів, що стали в подальшому підставою для звільнення з військової служби.

Так, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою звільнення з військової служби та в подальшому отримання відстрочки від призову за мобілізацією надав до військової частини НОМЕР_1 , а також ІНФОРМАЦІЯ_2 пакет документів, серед яких висновок медико-соціальних (експертних) комісій про умови і характер праці інвалідів щодо його дружини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка видана Житомирським обласним центром медико-соціальних експертиз Житомирської обласної ради від 28.12.2023 серія 12ААВ №652959, в якій зазначено, що остання має ІІ групу інвалідності у зв`язку із встановленим діагнозом «загальне захворювання» та потребує стороннього догляду, хоча фактично ОСОБА_6 медичний огляд не проходила, за медичною допомогою не зверталась та медичні документи ОСОБА_6 не видавались.

27.01.2026 під час здійснення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні на підставі ухвали слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 23.0.2026 у справі № 295/1098/26 проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , в ході якого вилучено мобільний телефон ОСОБА_5 Poco M6 Pro в чохлі сірого кольору, IMEI1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , який упаковано в сейф-пакет № 700015993.

З огляду на завдання арешту майна, з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні та у зв`язку із наявними підставами вважати, що вилучене майно містить відомості, щодо обставин, які досліджуються в ході кримінального провадження, та може бути використане як доказ у суді, слідчий за погодженням із прокурором просить накласти арешт із забороною володіти, розпоряджатися та користуватися на належний ОСОБА_5 мобільний телефон Poco M6 Pro в чохлі сірого кольору, IMEI1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , який упаковано в сейф-пакет № 700015993.

Слідчий в судове засідання не з`явився, просив розгляд клопотання проводити без його участі.

Володілець майна ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Вивчивши й дослідивши клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається із витягу з кримінального провадження №0000135 від 27.11.2025, другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Хмельницькому, здійснюється досудове розслідування за фактом ухилення в лютому 2024 року військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 , в умовах воєнного стану, від несення обов`язків військової служби шляхом симуляції хвороби та використання підроблених документів, що стали в подальшому підставою для звільнення із військової служби, із правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 409 КК України.

Постановою старшого слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому, ОСОБА_3 від 27.01.2026 року вилучений в ході обшуку 27.01.2026 мобільний телефон Poco M6 Pro в чохлі сірого кольору, IMEI1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу №1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатись в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення зокрема, збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Підставою для арешту майна слідчим за погодженням із прокурором зазначено збереження мобільного телефону як речового доказу у кримінальному провадженні, так як останній відповідає зазначеним у статті 98 КПК України критеріям.

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку про те, що слідчим за погодженням із прокурором доведені законні підстави для арешту майна, а тому існують підстави для накладення арешту на наведений у клопотанні мобільний телефон Poco M6 Pro в чохлі сірого кольору.

При цьому, накладення арешту на майно, на думку слідчого судді, в даному випадку жодним чином не порушуватиме справедливий баланс між інтересами володільця (власника), гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

У свою чергу, власник (володілець) мобільного телефону у подальшому не позбавлені права звернутись до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту майна повністю або частково у разі доведення, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

З огляду на наведене, керуючись ст. 2, 7, 98, 131, 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на належний ОСОБА_5 мобільний телефон Poco M6 Pro в чохлі сірого кольору, IMEI1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , який упаковано в сейф-пакет № 700015993, а також тимчасово позбавити володільця майна ОСОБА_5 права розпоряджатися й використовувати вищевказане майно.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 5-ти днів з дня її оголошення, а особами, що не були присутні в судовому засіданні з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1