Провадження № 1-кп/947/1300/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2025 року місто Одеса

Київський районний суд м. Одеси, у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі с/з ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000603 від 20.09.2025 року у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 25.05.2021 року вироком Київського районного суду м. Одеси за ч.2 ст.185 та ч.2 ст.186 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 5 років 6 місяців, звільненого по відбуттю призначеного покарання, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , який 25 травня 2021 року вироком Київського районного суду м. Одеси був визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 186 КК України, та засуджений до покарання у вигляді позбавлення волі строком 5 років 6 місяців, звільнений після повного відбуття призначеного покарання, у період не знятої та не погашеної судимості, 20 вересня 2025 року, близько 08 години 05 хвилин, повторно, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, в умовах воєнного стану, перебуваючи біля під`їзду № 1 житлового будинку АДРЕСА_2 , через відчинені навстіж двері проник до підсобного приміщення, що прилягає до зазначеного під`їзду, звідки таємно викрав велосипед марки «Author Impulse 27.5» чорного кольору, що належить ОСОБА_6 , вартістю 27 900 гривень.

Після вчинення злочину ОСОБА_4 з місця події зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

За таких обставин, своїми умисними діями, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.4 ст.185 КК України, за кваліфікуючими ознаками таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у сховище, вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у вчиненому та зазначив, що повністю усвідомлює протиправність своїх дій. Пояснив, що діяв умисно, з корисливих мотивів, маючи на меті незаконно заволодіти чужим майном для особистого використання та отримання матеріальної вигоди.

ОСОБА_4 зазначив, що викрадений велосипед він побачив біля під`їзду житлового будинку, вхідні двері якого були відчинені, після чого вирішив скористатися ситуацією та таємно заволодіти майном, розуміючи, що своїми діями завдає шкоди власнику. Після викрадення вивіз велосипед та розпорядився ним на власний розсуд. У суді обвинувачений наголосив, що усвідомлює наслідки свого діяння, розкаюється у вчиненому і просить суд врахувати його поведінку після затримання, повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та бажання виправитися. Також повідомив, що зробив для себе відповідні висновки, має намір надалі дотримуватися вимог закону, вести правослухняний спосіб життя та не вчиняти подібних правопорушень у майбутньому. У скоєному щиро розкаявся, просив суворо не карати, запевнив, що більше не буде вчиняти кримінальних правопорушень. Надав до суду заяву, згідно якої просив розглянути кримінальне провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України. Просив суд застосувати до нього статтю 69 КК України та призначити покарання нижче найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.4 ст.185 КК України, оскільки він визнав провину у вчиненні злочину, а викрадене майно було повернути потерпілій у повному обсязі.

Беручи до уваги, що обвинувачений обвинувачений у судовому засіданні повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, щиро розкаявся та не заперечував фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, суд, керуючись положеннями частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, після з`ясування думки всіх учасників судового провадження, дійшов висновку про можливість обмеження обсягу дослідження доказів.

Суд роз`яснив сторонам кримінального провадження зміст зазначеної норми закону, відповідно до якої, у разі визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні злочину та за наявності згоди сторін, суд має право не досліджувати ті докази, що стосуються фактичних обставин справи, якщо вони ніким не оспорюються, за умови, що таке обмеження не суперечить завданням кримінального провадження, визначеним статтею 2 КПК України.

Під час судового розгляду суд з`ясував, що учасники процесу не заперечують проти застосування вказаної процедури, погоджуються з тим, що фактичні обставини події встановлені достатньо повно, а визнання обвинуваченим вини не викликає сумнівів у його добровільності та усвідомленості. У зв`язку з цим суд визнав недоцільним дослідження інших доказів, окрім допиту самого обвинуваченого та вивчення матеріалів, що характеризують його особу, оскільки зазначені обставини не є спірними та підтверджуються сукупністю доказів, наявних у матеріалах кримінального провадження.

Суд окремо роз`яснив обвинуваченому правові наслідки застосування положень частини третьої статті 349 КПК України, а саме що в такому випадку він позбавляється права оскаржувати в апеляційному порядку фактичні обставини, встановлені судом першої інстанції, оскільки вони визнаються такими, що не підлягають подальшому перегляду. Обвинувачений підтвердив, що зазначене йому зрозуміло, і наполягав на розгляді справи у скороченому порядку.

Таким чином, дотримавшись вимог кримінального процесуального закону, суд дійшов висновку, що обмеження обсягу дослідження доказів не порушує прав сторін, відповідає принципам безпосередності, змагальності та диспозитивності судового розгляду, закріпленим у статтях 22, 23, 26 КПК України, та спрямоване на забезпечення розумних строків судового провадження відповідно до статті 28 КПК України.

На підставі вищезазначеного, оцінюючи отримані в суді докази, заслухавши показання обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбачених ч.4 ст.185 КК України, за кваліфікуючими ознаками таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у сховище, вчинене повторно, в умовах воєнного стану доведена у повному обсязі.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд виходить із положень статті 50 Кримінального кодексу України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару за вчинене кримінальне правопорушення, але й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як самим винним, так і іншими особами.

Суд виходить із того, що покарання повинно бути справедливим, необхідним і достатнім для досягнення мети, передбаченої законом, та ґрунтуватися на принципах виваженості, індивідуалізації та співмірності. Відповідно до статті 65 КК України, при призначенні покарання суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вплив призначеного покарання на виправлення обвинуваченого та на умови життя його сім`ї.

З урахуванням правових позицій, висловлених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд виходить із того, що покарання має відповідати тяжкості злочину, обставинам його вчинення та особі винного, бути співмірним і справедливим, не перевищувати меж необхідного для досягнення цілей кари та виправлення. Пленум також звертає увагу судів на те, що призначення покарання повинно здійснюватися на основі всебічного, повного й об`єктивного з`ясування всіх даних про особу обвинуваченого, у поєднанні з оцінкою суспільної небезпечності вчиненого діяння.

Таким чином, суд, дотримуючись вимог статей 50, 65 КК України та положень вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, приходить до висновку, що при визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому необхідно забезпечити баланс між суворістю реакції держави на злочин та цілями його виправлення, дотримуючись засад гуманізму, законності та справедливості.

Відповідно до ст.66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Суд ураховує, що обвинувачений повністю визнав свою вину, не заперечував обставин, викладених в обвинувальному акті, добровільно надав показання, які відповідають фактичним даним та сприяли швидкому, повному і неупередженому судовому розгляду справи. Такі дії свідчать про усвідомлення ним протиправності власної поведінки, готовність нести відповідальність і прагнення до виправлення, що вказує на наявність передумов для позитивної ресоціалізації.

Відповідно до ст.67 КК України обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує: суспільну небезпеку і характер вчиненого ним кримінального правопорушення, тяжкість скоєного, посередню характеристику, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, пом`якшуючи обставини та відсутність обтяжуючих обставин, суд вважає, що призначення покарання у вигляді позбавлення волі обвинуваченому, є необхідним і обґрунтованим. Такий вид покарання відповідає принципам виваженості та справедливості, забезпечує виконання мети покарання та слугує попередженням можливих злочинів у майбутньому як для обвинуваченого, так і для інших осіб.

Вирішуючи питання щодо можливості застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 положень статті 69 Кримінального кодексу України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для її застосування, виходячи з наведених нижче мотивів.

Відповідно до частини першої статті 69 КК України, за наявності виключних обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд має право призначити більш м`яке покарання, ніж передбачено санкцією відповідної статті Особливої частини Кодексу. Такими обставинами можуть бути лише ті, що виходять за межі звичайних пом`якшуючих, визначених статтею 66 КК України, і свідчать про істотне зменшення суспільної небезпечності злочину або особи винного, а також про невідповідність суворості передбаченого законом покарання принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації.

Суд урахував, що обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні повністю визнав вину, щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно надав послідовні показання, що повністю узгоджуються з доказами у справі, та висловив бажання виправитися і надалі вести правослухняний спосіб життя.

Разом із тим, факт повернення викраденого велосипеда потерпілій не є результатом добровільних дій обвинуваченого, а став можливим завдяки заходам працівників поліції, які виявили та вилучили майно.

Крім того, суд враховує, що злочин, у вчиненні якого обвинувачений визнає свою вину, належить до категорії тяжких, передбачає підвищену суспільну небезпечність та був вчинений повторно, у період не знятої та не погашеної судимості, в умовах воєнного стану, з проникненням у сховище. З огляду на ці кваліфікуючі ознаки, вчинене свідчить про високий ступінь усвідомленості та стійку антисоціальну спрямованість поведінки обвинуваченого.

Попередня судимість ОСОБА_4 за аналогічні злочини проти власності, відбуття покарання у виді позбавлення волі строком 5 років 6 місяців та вчинення нового тяжкого злочину невдовзі після звільнення, вказують на відсутність належних висновків із попереднього покарання та не досягнення його виправної мети.

Ураховуючи викладене, суд приходить до переконання, що сукупність наведених пом`якшуючих обставин (визнання вини, щире каяття, сприяння розкриттю злочину), не може визнаватися такою, що істотно знижує ступінь тяжкості злочину чи свідчить про наявність виключних обставин у розумінні статті 69 КК України.

Натомість вчинене кримінальне правопорушення характеризується високим рівнем суспільної небезпечності, повторністю, вчиненням у період воєнного стану та наявністю незнятої судимості, що виключає можливість призначення покарання нижче від найнижчої межі санкції ч. 4 ст. 185 КК України.

Отже, підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 положень статті 69 Кримінального кодексу України не вбачається.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 100, 110, 124, 174 349, 368, 373-374, 376, 392- 395, КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити показання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 розраховувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 20.09.2025 року, згідно протоколу затримання в порядку ст.208 КПК України від 20.09.2025 року.

Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України,зарахувати в строк покарання ОСОБА_4 термін його попереднього ув`язнення, з 20.09.2025 року по день набрання вироком законної сили включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави документально підтвердженні витрати на залучення експертів на загальну суму 3119, 90 гривень.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 23.09.2025 року (Справа № 947/35556/25, Провадження № 1-кс/947/4605/25), на велосипед марки «AUTHOR IMPULSE 27.5» та антисептик «AUTOGROUP».

Речові докази по кримінальному провадженню, а саме:

-Електронні носії інформації, на яких зафіксовано хід та результати слідчих (розшукових) дій та процесуальних дій зберігати в матеріалах кримінально провадження;

-Велосипед марки «AUTHOR IMPULSE 27.5» та антисептик «AUTOGROUP вважати повернутими за належністю потерпілій ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з моменту його проголошення через Київський районний суд м. Одеси.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Київського районного

суду м. Одеси ОСОБА_1