Провадження № 1-кп/466/473/25
У Х В А Л А

18 вересня 2025 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі колегії суддів: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000749, відомості про яке 19.07.2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м.Дніпропетровськ, Дніпропетровської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , неодруженого, раніше не судимого, на даний час утримується в ДУ «Львівська установа виконання покарань № 19», не є депутатом чи адвокатом,

у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.263, п.п. 8, 14 ч.2 ст. 115 КК України , -

за участю: прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а:

в провадженні Шевченківського районного суду м.Львова знаходиться кримінальне провадження №0000749, відомості про яке 19.07.2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше не судимого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 263, п.п. 8,14 ч.2 ст. 115 КК України.

26.07.2024 ухвалою слідчого судді Галицького районного суду міста Львова щодо підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком на 60 днів, тобто до 22.09.2024 включно та який в подальшому продовжувався. В останнє ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 21.07.2025 року строк тримання під вартою продовжено до 19.09.2025 року.

16.09.2025 прокурор Львівської обласної прокуратури ОСОБА_10 подав до суду клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів без визначення застави, враховуючи, що строк тримання обвинуваченого під вартою завершується.

Клопотання вручено обвинуваченому та захиснику.

В обгрунтування клопотання зазначає, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 завершується, а тому виникла необхідність у продовженні такого, оскільки ризики, зазначені в ухвалах суду про застосування та продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшились та продовжують існувати і збільшуються. Докази, які дають підстави обвинувачувати ОСОБА_5 в тому числі у вчиненні особливо тяжкого злочину є вагомими, допустимими та отриманими у встановленому КПК України порядку; вік і стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_5 дозволяє застосування до нього запобіжного заходу, пов`язаного із позбавленням волі. Крім цього ОСОБА_5 є зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , тобто у останнього відсутнє постійне місце проживання у м.Львові, де вчинено злочин та здійснюється судовий розгляд, що свідчить про можливість останнього ухилятися від органу досудового розслідування та суду; у разі визнання винуватим ОСОБА_5 загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі; ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення: умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині у зв`язку із виконанням цією особою громадського обов`язку, з мотивів національної нетерпимості. У разі перебування на волі є ймовірність тиску на свідків та схиляння до надання необхідних показань. Обвинувачений використовував зброю, тому є реальна можливість планування повторного злочину. На даний час ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які були встановлені під час досудового розслідування, продовжують існувати. З дослідженням доказів обвинувачений розуміє про невідворотність покарання, а тому ризики в т.ч. і переховування від суду зростають. Враховуючи наведене просить продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 , ОСОБА_7 підтримали доводи, наведені у письмовому клопотанні. Просили суд клопотання задовольнити.

Потерпіла ОСОБА_8 , просила суд клопотання задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечив клопотання та підтримує пояснення захисника.

Захисник ОСОБА_11 заперечив клопотання прокурора у кримінальному провадженні, - прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_10 від 16 вересня 2025 року про продовження строку тримання під вартою, в яких зокрема зазначив.

Як підставу для продовження строку тримання під вартою підзахисного ОСОБА_5 прокурор у справі як і раніше без будь-яких допустимих та належних, в тому числі письмових доказів, зазначає, що нібито на його думку, заявлені ним раніше ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України не тільки не зменшились і продовжують існувати, а навпаки, з кожним дослідженим у суді доказом ніби-то збільшуються, що не відповідає фактичним обставинам.

Крім того, взагалі надуманими є посилання прокурора на ті обставини, зокрема здобуті стороною обвинувачення докази, які ніби-то дають підстави обвинувачувати ОСОБА_5 у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, що ніби-то вік як зазначено в клопотанні «підозрюваного», а фактично на даний час обвинуваченого дозволяє застосування до нього запобіжного заходу, пов`язаного із позбавленням волі, що ОСОБА_5 не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей і батьків похилого віку, не працює, не навчається. Що в разі, на думку сторони обвинувачення, визнання його винуватим ОСОБА_5 загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років, або довічне позбавлення волі. А також сторона обвинувачення безпідставно посилається на ту обставину, що нібито існує ризик повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, який в свою чергу, на думку сторони обвинувачення нібито створює обвинувачений ОСОБА_5 , у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Обставина про переховування від органів досудового розслідування та суду є надуманою, такою, що суперечить фактичним даним, адже ОСОБА_5 у м.Дніпро за місцем своєї реєстрації та постійного проживання поїхав поїздом, відкрито, шляхом придбання квитка, не маючи наміру скриватись, оскільки не причетний до вбивства Фаріон. Більше того обвинуваченого було затримано за місцем свого проживання і такий немає бажання переховуватись.

Ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, мотивуючи тим, що на цей час слідством не встановлено всіх фактів вчинення протиправних дій, які полягають у зміні одягу, у якому як стверджує сторона обвинувачення ОСОБА_5 , нібито був одягнений під час вчинення злочину, постійної зміни місця проживання у Львові нібито для приховування доказів, а також фактом невстановленого місця знаходження зброї, що була предметом вчинення вказаного злочину, яку нібито ОСОБА_5 на міркування сторони обвинувачення забрав з собою.

Як і в процесі досудового розслідування, так і в ході судового розгляду по суті, сторона обвинувачення не надала, в тому числі і суду жодного доказу того, що є підстави сумніватись в належній поведінці ОСОБА_5 , що він може незаконно впливати на учасників кримінального процесу, в тому числі потерпілу, свідків та експертів, знищити чи приховати речові докази, які фактично давно вже вилучені, або повинні були бути вилученими і досліджені експертами та зберігаються в сторони обвинувачення і доступ до яких стороні захисту сторона обвинувачення повинна була надати як це вимагає ст.290 КПК України.

В матеріалах досудового розслідування та в матеріалах судового провадження не міститься жодного доказу того, що ОСОБА_5 будь-якому свідку, в тому числі потерпілій, чи експерту погрожував, здійснював тиск або скоював дії, які б свідчили про його намір скритись від слідства та суду, перешкоджати встановленню істини по справі, чи добитись зміни показань. Жодної, ні усної, ні письмової заяви від потерпілої та свідків, допитаних по справі, чи членів їх сімей, родини про погрози на їхню адресу фізичною розправою та ін. на досудовому слідстві не поступало і в матеріалах судової справи такі дані відсутні взагалі. Аналогічно, відсутні дані в матеріалах кримінального провадження і не надано суду прокурором, в тому числі і допустимі докази з приводу того, що досудове розслідування, чи подальший розгляд кримінальної справи затягується саме з вини підзахисного ОСОБА_5 , чи перешкоджається в цьому ним.

Просить суд відмовити у задоволенні клопотання повністю та застосувати до обвину- ваченого запобіжний захід цілодобовий домашній арешт з носінням електронного засобу.

Ознайомившись з поданим клопотанням, заслухавши доводи та заперечення учасників процесу щодо заявленого клопотання, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу суд враховує вимоги п.п. 3, 4, 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно із якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Водночас, відповідно по п.36 Рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України», Європейський суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Як зазначає Європейський суд з прав людини, питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX).

Обвинуваченому ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Строк тримання обвинуваченого під вартою без визначення розміру застави неодноразово продовжувався у встановленому порядку та завершується 19.09.2025 р.

Вирішуючи питання доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує те, що такий обвинувачується у вчиненні, в тому числі, умисного особливо тяжкого злочину із застосуванням фізичного насильства до особи, передбаченого п.п. 8,14 ч.2 ст.115 КК України, санкція частини статті якої передбачає позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі.

Так, за злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі. Суд вважає, що з врахуванням тяжкості інкримінованих обвинуваченому злочинів і суворості покарання, яке може бути призначено судом в разі доведення його винуватості, зважаючи на принцип безпосередності дослідження доказів, існують обґрунтовані ризики можливості переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення покарання, незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та можливості вчинення іншого насильницького злочину, продовження злочинної діяльності.

Такі ризики не зменшилися та продовжують мати місце на даний час.

Суд виходить із принципу забезпечення захисту інтересів суспільства, які переважують правило поваги до особистої свободи, оскільки життя людини є найвищою цінністю, а ОСОБА_5 обвинувачується, в тому числі, у вчиненні вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, у зв`язку із виконанням цією особою громадського обов`язку, з мотивів національної нетерпимості.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» №12369/86 від 26.06.1991 вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Із вказаного рішення Європейського суду вбачається, що попереднє ув`язнення може бути застосоване стосовно до особи, яка обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, виходячи із самої тяжкості обвинувачення.

Так, судом досліджено письмові докази сторони обвинувачення, в т.ч. слідчий експеримент за участю свідків. Суд переходить безпосередньо до допиту свідків у кримінальному провадженні. А тому колегія суддів вважає, що ризик впливу на свідків продовжує існувати та збільшується.

Суд не відхиляє доводів захисту на користь обвинуваченого, але вважає, що у даному випадку ці доводи не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальних ризиків.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою буде відповідати характеру суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року).

Окрім цього, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому не суперечить вимогам ст.5 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», вказаним у рішенні Європейського суду з прав людини від 09.10.2014 у справі «Чанєв проти України», оскільки в матеріалах справи існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів у відношенні до обвинуваченого чи зменшення ризиків заявлених прокурором на даний не встановлено.

Колегія суддів вважає доцільним продовження обвинуваченому ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою. На переконання суду, застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_5 , документи, що його характеризують, відомості про стан здоров`я, приймаючи до уваги, що ризики, які стали підставою для обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження такого на стадії допиту свідків сторони обвинувачення, існують на даний час і не зменшилися, є підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, тому суд дійшов висновку, що йому слід продовжити строк тримання під вартою.

Застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Пояснення захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_11 про відсутність прямих доказів його вини в досліджених матеріалах на даній стадії та зменшення наявних ризиків, колегія оцінює критично. Всі досліджені докази оцінюються судом в сукупності та якийсь доказ не може наперед мати вищий пріоритет. Також, суд зазначає, що ухилення від суду можливе не тільки шляхом виїзду за межі міста Львова, а таким слід вважати будь-яке унеможливлення виконувати обов`язки, як то переховування в Україні.

У відповідності до п.2 ч.4 ст.183 КПК України суд вправі при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Оскільки обвинуваченому інкримінується вчинення кримінального правопорушення насильницького характеру, колегія суддів вважає за недоцільне визначати заставу.

Враховуючи викладене, суд приходить висновку, що заявлене клопотання прокурора є підставним і таким, що підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 2, 7, 331, 369, 372, 376 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Клопотання прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_10 про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строку тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 діб - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення застави, з 19 вересня 2025 року і до 17 листопада 2025 року включно.

Для виконання копію ухвали скерувати у Державну установу «Львівська установа виконання покарання (№19)» за місцем утримання обвинуваченого ОСОБА_5 .

Копії ухвали вручити обвинуваченому, захиснику.

Копію ухвали вручити прокурору Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 та ОСОБА_7 для контролю.

На ухвалу суду протягом п`яти діб з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду.

Головуючий суддя ОСОБА_1

судді ОСОБА_2

ОСОБА_3