Справа №950/3100/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/893/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2025 р. колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

Судді-доповідача - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Лебединського районного суду Сумської області від 03.04.2025, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Радгоспу «Іскра» Тургайської області, Республіки Казахстан, громадянки України, що проживає по адресі АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимої, останнього разу

- 06.07.2017 Лебединським районним судом Сумської області по ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнена з іспитовим строком 2 роки. 06.11.2018 згідно рішення Лебединського районного суду направлена в місця позбавлення волі для відбування покарання у виді позбавлення волі, Звільнена 19.11.2021 по відбуттю строку покарання,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1, ч.4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 в якій він просив вирок Лебединського районного суду Сумської області від 03.04.2025, скасувати та ухвалити новий вирок за яким ОСОБА_8 визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1, ч.4 ст. 185 КК України та призначити їй покарання:

- за ст. 126-1 КК України у виді 2 років обмеження волі;

- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, прокурор просив призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі. В іншій частині вирок суду прокурор просив залишити без зміни.

Також прокурор просив дослідити обставини встановлені під час кримінального провадження, дані, що характеризують особу обвинуваченої, обтяжують та пом`якшують її покарання.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винною у вчинені кримінальних правопорушень передбачених ст. 126-1, ч. 4 ст. 185 КК України та призначено їй покарання:

- за ст. 126-1 КК України у виді 200 годин громадських робіт;

- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 від відбуття основного покарання звільнено з випробуванням на строк в 1 рік та з покладенням на ОСОБА_8 передбачених п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, обов`язків:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти цей орган про зміну місця проживання, та роботи.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 1 989,75 грн процесуальних витрат.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначав, що фактичних обставин справи, доведеності вини та правильності правової кваліфікації дій обвинуваченої він не оскаржує, однак вирок суду просив скасувати з підстав невідповідності призначеного обвинуваченій покарання ступеню тяжкості скоєних кримінальних правопорушень та даним про особу ОСОБА_8 внаслідок м`якості.

Сторона обвинувачення звертала увагу на те, що ОСОБА_8 , починаючи з 2007 року, неодноразово притягувалася вироками судів до кримінальної відповідальності, у тому числі і за вчинення крадіжок, і судимість з 2007 року за вчинення яких на даний час не знята та не погашена у встановленому Законом порядку, тобто ОСОБА_8 на шлях виправлення не стала, довіру суду не виправдала, висновків з попередніх судимостей не зробила, і на даний час остання знову вироком суду визнана винною у тому числі у вчиненні тяжкого злочину проти власності.

Крім того, суд не врахував негативну характеристику ОСОБА_8 з місця проживання останньої.

Прокурор вважав, що суд повинен був оцінити всі дані про особу обвинуваченої та характер її протиправних дій у сукупності і призначити більш суворе покарання.

Крім того, вироком суду ОСОБА_8 також визнана винною і у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, що відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» є кримінальним правопорушенням, пов`язаним з домашнім насильством.

У той же час, відповідно до вказаного вироку, суд визнав ОСОБА_8 винною у тому числі і у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначив покарання останній, не пов`язане з позбавленням волі, але обмежувальних заходів, відповідно до ст. 91-1 КК України, суд не застосував.

Отже, призначене ОСОБА_8 покарання за ч. 4 ст. 185, ст. 126-1 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років, застосувавши ст. 75 КК України від відбування покарання засуджену звільнено з випробуванням на 1 рік, на переконання прокурора, не відповідає ступеню тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень та даним про її особу внаслідок м`якості.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції ОСОБА_8 , в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», безпричинно, умисно систематично вчиняє психологічне насильство по відношенню до свого співмешканця ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що призвело до психологічних страждань останнього, а також погіршення якості його життя, що виразилось у формі втоми, фізичного дискомфорту, втрати повноцінного сну таї відпочинку, у тому числі втрати позитивних емоцій, негативних переживань, тощо.

Так, ОСОБА_8 , о 18.00 год 08.10.2023 та о 09.20 год 09.10.2023 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила відносно свого співмешканця ОСОБА_10 , домашнє насильство, тобто умисні дії психологічного характеру, а саме сварку, під час якої, ображала останнього нецензурною лайкою, виганяла з будинку та погрожувала фізичною розправою. За вказані дії постановою Лебединського районного суду Сумської області від 29.11.2023 ОСОБА_8 визнано винною у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено на неї стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, в сумі 340 грн.

Крім того, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_8 о 12.00 год 19.06.2024 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила відносно свого співмешканця ОСОБА_10 , домашнє насильство, тобто умисні дії психологічного характеру, а саме сварку, під час якої, ображала останнього нецензурною лайкою, виганяла з будинку. За вказані дії постановою Лебединського районного суду Сумської області від 31.07.2024 ОСОБА_8 визнано винною у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено на неї стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, в сумі 340 грн.

Внаслідок таких систематичних дій ОСОБА_8 по відношенню до потерпілого ОСОБА_10 , останньому завдано емоційного пригнічення та погіршення психологічного самопочуття, а також сімейних відносин.

Не зупиняючись на вчиненому, діючи з єдиним злочинним умислом, направленим на вчинення домашнього насильства відносно свого співмешканця ОСОБА_10 , о 12.30 год 06.09.2024 ОСОБА_8 , знаходячись за місцем спільного мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , маючи прямий умисел, спрямований на вчинення домашнього насильства, ображала свого співмешканця ОСОБА_10 , вчинила сварку та виражалася в його адресу нецензурною лайкою, виганала з будинку та не впускала його до будинку, чим завдала шкоди його психологічному здоров`ю та порушила його спокій. Внаслідок таких систематичних дій ОСОБА_8 по відношенню до потерпілого ОСОБА_10 , останній зазнав психологічного насильства, яке виразилось в словесних образах, погрозах та згідно висновку № 855 від 26.09.2024 проведеної в ході досудового розслідування комісійної судової психологічної експертизи ОСОБА_10 перебуває на даний час в стресовому стані, який перебуває у причинному зв`язку з діями ОСОБА_8 по відношенню до нього. ОСОБА_10 сприймає погрози ОСОБА_8 , як психологічне насильство стосовно нього.

Крім того 12.11.2024 близько 08.00 год ОСОБА_8 перебувала вдома за адресою: АДРЕСА_1 , де у неї виник злочинний корисливий умисел, спрямований на протиправне збагачення, шляхом таємного викрадення чужого майна з господарства по АДРЕСА_2 . Відразу реалізуючи свій злочинний умисел, під час дії воєнного стану який введено Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною Радою України, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05.0 год 24.02.2022 строком на 30 діб та у подальшому продовжено та діє на теперішній час, ОСОБА_8 діючи повторно, скориставшись відсутністю власника майна ОСОБА_11 та інших осіб, діючи з прямим умислом, таємно, з корисливих мотивів, через присадибну ділянку проникла до подвір`я по АДРЕСА_2 .

Перебуваючи на подвір`ї вищевказаного господарства, ОСОБА_8 шляхом відкриття незамкнених вхідних дверей сараю, проникла до нього, де знаходився погріб, у якому знаходились 19 банок в яких знаходилась домашня консервація: 1 банка об`ємом 1 л з консервацією помідорів вартістю 80 грн., 1 банка об`ємом 0,5 л з консервацією помідорів вартістю 45 грн., 4 банок об`ємом 0,5 кожна з консервацією варення смородини загальною вартістю 400 грн., 3 банки об`ємом 0,3 л кожна з консервацією варення смородини загальною вартістю 180 грн., 5 банок об`ємом 0,5 л кожна з консервацією томатного соку загальною вартістю 260 грн.,4 банки об`ємом 0,75 л кожна з консервацією томатного соку загальною вартістю 300 грн., 1 банка об`ємом 0,5 л з консервацією білих грибів загальною вартістю 210 грн., а також бензин А95 об`ємом 30 л вартістю 1679 грн. 70 коп., та дизельне паливо об`ємом 20 л вартістю 1047 грн., 80 коп. Загальна вартість перерахованого майна складає 4 202,50 грн.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_7 , яка апеляційну скаргу підтримала, просила вирок суду в частині призначеного обвинуваченій покарання скасувати і ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання без звільнення від його відбування з випробуванням, у виді позбавлення волі, думку обвинуваченої ОСОБА_8 , яка проти задоволення вимог апеляційної скарги прокурора заперечила, просила вирок суду залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора колегія суддів дійшла такого висновку.

Як слідує з матеріалів висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам, які викладені у вироку.

Дії ОСОБА_8 судом кваліфіковані за ст. 126-1, ч.4 ст. 185 КК України правильно та апелянтом не оспорюються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Водночас, прокурор в апеляційній скарзі просив вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок оскільки вважав, що суд безпідставно призначив обвинуваченій м`яке покарання та безпідставно застосував до неї ст. 75 КК України, тобто звільнив ОСОБА_8 від його відбування з випробуванням та з покладенням на неї виконання передбачених ст. 76 КК України обов`язків.

За таких обставин, вирок суду колегія суддів переглядає в межах заявлених апелянтом вимог, що узгоджується ч. 1 ст. 404 КПК України, та зазначає наступне.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Санкції частин статей КК України, за якими ОСОБА_8 притягується до кримінальної відповідальності, передбачають покарання:

- за ст. 126-1 КК України у виді громадських робіт на строк від 150 до 240 год, або пробаційний нагляд на строк до 5 років, або обмеження волі на той самий строк, або позбавлення волі на строк до 2 років;

- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Відповідно до вимог ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації, визначених у ч.1 ст.1 КК України завдань Закону про кримінальну відповідальність - правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

Колегія суддів вважає, що вказаних вимог кримінального закону суд першої інстанції дотримався не в повній мірі.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження призначаючи обвинуваченій ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував ступіня тяжкості вчинених злочинів, які відносяться до категорії нетяжкого та тяжкого злочинів, особу обвинуваченої ОСОБА_8 , яка по місцю проживання характеризується посередньо, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, підтвердженого джерела доходу не має, раніше судима та відбувала покарання у виді позбавлення волі. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченій, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнав визнання своєї вини та сприяння розкриттю злочину. Обставини, які обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Прокурор ОСОБА_9 в суді першої інстанції просив призначити ОСОБА_8 міру покарання по ст. 126-1 КК України у виді 2 років обмеження волі, по ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі, натомість з урахуванням даних про особу обвинуваченої, яка вину визнала, щиро розкаялася, активно сприяла у розкритті злочинів та зважаючи на обставини вчинених злочинів, суд першої інстанції дійшов висновку, що виправлення обвинуваченої можливе і зі звільненням її від покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України та з покладенням на неї виконання визначених ст. 76 КК України обов`язків.

Крім встановленого, суд звернув увагу і на те, що потерпілий ОСОБА_10 , який є співмешканцем обвинуваченої, у судовому засіданні просив суд не карати ОСОБА_8 та не вважав скоєне нею таким, що спричинило йому шкоду, а також повідомив, що вибачив її.

Інший потерпілий ОСОБА_11 надав суду заяви, у яких просив суд розглядати кримінальне провадження без його участі, повідомив, що претензій до ОСОБА_8 не має, шкода йому відшкодована, а тому просив призначити їй найбільш м`яке покарання, застосувавши ст. 69 КК України. Крім цього, суд встановив, що вартість викраденого склала 4202,50 грн, в той же час станом на момент скоєння крадіжки мінімальна вартість викраденого для кваліфікації дій як злочин склала 3028 грн., тобто 1174,50 грн яка не є значною.

Водночас, аналізуючи матеріали кримінального провадження в сукупності з доводами апеляційної сарги прокурора, колегія суддів з її вимогами частково погоджується.

Зокрема, колегією суддів встановлено, що обвинувачена ОСОБА_8 раніше вже неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності за що їй, в тому числі призначалось покарання як у виді обмеження волі так і у виді позбавлення волі. В останньому випадку ОСОБА_8 суд звільняв від покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, тобто давав їй шанс на виправлення без ізоляції від суспільства. Натомість, порушивши умови встановленого випробування ОСОБА_8 06.11.2018 було скасовано звільнення з іспитовим чстроком та направлено її для відбування покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. 19.11.2021 ОСОБА_8 було звільнено з місць відбування покарання по його відбуттю.

Однак, фактично не зробивши для себе відповідних висновків, ОСОБА_8 з 08.10.2023, тобто через 2 роки, знову вдається до протиправної діяльності, що полягає в домашньому насильстві, а 12.11.2024 вчиняє крадіжку чужого майна.

Вказане, на переконання колегії суддів, безумовно свідчить про вперте небажання обвинуваченої на перевиховання, а її свідомі дії свідчать про легковажність бути уникнутою до чергового притягнення її до відповідальності.

За таких обставин, призначати обвинуваченій ОСОБА_8 покарання в мінімально визначених межах санкції ст. 126-1 КК України у виді громадських робіт, навіть з урахуванням позиції потерпілого по цьому епізоду злочину, колегія суддів підстав не вбачає.

Також, враховуючи встановлені обставини, колегія суддів не вбачає і підстав для чергового звільнення обвинуваченої ОСОБА_8 від призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, оскільки до цього відносно ОСОБА_8 вже застосовувались положення вказаної статті, однак результату не досягнуто та остання продовжує вчиняти протиправні дії без жодних для себе висновків.

Вказане, на переконання колегії суддів свідчить про те, що при вирішенні питання звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції дійсно залишив поза належною увагою, окремі характеризуючі особу дані, зокрема її попередні судимості та подальшу поведінку після звільнення з місць виконання покарань, у зв`язку з чим безпідставно, застосував положення ст.75 КК України, як про це слушно зауважив прокурор.

Апеляційний суд вважає, що з урахуванням тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та характеру суспільної небезпечності, призначене судом першої інстанції покарання із застосуванням ст.75 КК України, не є спрямованим на досягнення цілей та завдань покарання визначених ст.50 КК України, а отже не забезпечить виправлення і перевиховання обвинуваченої ОСОБА_8 та попередження вчинення нових правопорушень.

З огляду на наведене, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, про відсутність підстав як для призначення ОСОБА_8 за ст. 126-1 КК України, покарання в мінімальних межах, так і для застосування ст. 75 КК України, а тому вирок Лебединського районного суду Сумської області від 03.04.2025 відносно останньої підлягає скасуванню, в частині призначеного покарання, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (п.4 ч.1 ст.409 КПК України), а саме через невідповідність призначеного судом покарання за ст. 126-1 КК України ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої (ст. 414 КПК України) та через застосування закону, який в даному випадку не підлягав застосуванню ст. 75 КК України (п.2 ч.1 ст. 413 КПК України).

Відповідно до п.п. 2, 4 ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі, зокрема, необхідності застосування більш суворого покарання та неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Разом з тим, при ухваленні нового вироку та призначенні ОСОБА_8 покарання за ч.4 ст. 185 КК України, санкція якого передбачає позбавлення волі від 5 до 8 років, колегія суддів враховує встановлені судом першої інстанції пом`якшуючі покарання обставини визнання вини, сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, які його обтяжують, розмір шкоди, який дійсно є незначним, позицію потерпілого ОСОБА_11 , якому викрадене повернуто і який просив суворо не карати ОСОБА_8 , і знаходить підстави при для застосування відносно ОСОБА_8 положень ст. 69 КК України, при призначенні їй покарання саме за ч.4 ст. 185 КК України, тобто призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, однак у виді позбавлення волі.

На переконання апеляційного суду, саме реальне відбуття покарання у виді позбавлення волі перебуватиме у справедливому співвідношенні із тяжкістю вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення і даним про її особу, відповідатиме загальним засадам призначення покарання, принципам законності та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

За таких обставин, враховуючи в цілому обгрунтовані мотиви апеляційної скарги прокурора та разом з тим встановивши підстави для застосування ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_8 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України, колегія суддів вимоги апеляційної скарги прокурора задовольняє частково.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 414, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Лебединського районного суду Сумської області від 03.04.2025, відносно ОСОБА_8 , в частині призначення покарання скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 , за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1, ч. 4 ст. 185 КК України призначити покарання:

- за ст. 126-1 КК України у виді 2 років обмеження волі;

- за ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_8 призначити остаточне покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Початок строку призначеного покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту її затримання на виконання цього вироку суду.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Вирок Сумського апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяця з дня його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5