Провадження № 1-кп/522/3547/25

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 грудня 2025 року Приморський районний суд м.Одеси у складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, українця, з вищою освітою, розлученого, працюючого керівником ПП «Вермекс», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
за участі учасників кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 , будучи особою, яка у встановленому законодавством порядку 09.09.2008р. набула права керування транспортними засобами та отримала посвідчення водія НОМЕР_1 з категоріями «В»-«С», «ВЕ»-СЕ», 04.09.2025р., о 06 годині 09 хвилин, керуючи власним технічно справним автомобілем «SAMSUNG QM 6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснював рух у денний час доби, в умовах необмеженої видимості, по асфальтованому, сухому дорожньому покриттю Люстдорфської дороги в Приморському районі міста Одеси, де організований двосторонній рух і проїзна частина має по дві смуги для руху в протилежних напрямках, що позначені горизонтальною дорожньою розміткою 1.3. (розділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху або на ділянках доріг з трьома (2+1) смугами) і розміткою 1.5. (поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають дві або три смуги. Позначає межі смуг руху, за наявності двох і більше смуг, призначених для руху в одному напрямку), зі сторони вулиці Артилерійська у напрямку вулиці Басейна, у лівій смузі свого напрямку руху, з увімкненим ближнім світлом фар і швидкістю приблизно 121,7 км/год.
Наближаючись до регульованого перехрестя з вулицею Чернишевського і вулицею Транспортна, водієві ОСОБА_3 на світлофорі був увімкнений зелений сигнал, що дозволяє рух, проте, як місцевому жителю, котрий регулярно їздить цим маршрутом, йому було достовірно відомо, що проїзд через це складне перехрестя потребував від водіїв особливої уваги, оскільки, нерідко, пішоходи та велосипедисти ігнорували вимоги Правил дорожнього руху і перетинали проїзну частину не по організованому під цим перехрестям підземному переходу, а зверху, по дорозі, у місці, де це прямо заборонено Правилами дорожнього руху.
Разом з тим, при наближенні до цього перехрестя, водій ОСОБА_3 вкрай уважним не був, постійно за дорожньою обстановкою та її зміною не стежив, рухаючись з перевищенням більше ніж удвічі допустимої в населеному пункті швидкості руху, своїми діями свідомо створював небезпеку для життя і здоров`я інших учасників дорожнього руху, чим проявив кримінальну протиправну недбалість, тобто не передбачав можливість настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді спричинення тілесних ушкоджень іншій особі, як наслідку своєї дії, що утворювала реальну загрозу для життя і здоров`я цієї особи, хоча повинен був і міг передбачити ці наслідки, якщо б діяв більш обачливо.
У той самий час, на проїзну частину Люстдорфської дороги, напроти будинку № 1, на цьому перехресті, вступив пішохід похилого віку ОСОБА_6 , який перетинав її з непарного боку у напрямку вулиці Чернишевського, у місці, де відсутні наземні пішохідні переходи, рухаючись у темпі повільного бігу на заборонений червоний сигнал світлофора.
Отримуючи об`єктивні ознаки зміни дорожньої обстановки, що виразились у появі попереду на правій попутній смузі руху проїзної частини небезпеки для руху, у вигляді пішохода, котрий рухався на заборонений сигнал світлофора у місці, де відсутні переходи, водій ОСОБА_3 , маючи реальну можливість завчасно виявити пішохода на дорозі, не вжив заходів, що виключають виникнення і розвиток аварійної ситуації, при відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру, своєчасно не зменшив швидкість руху керованого транспортного засобу, щоб не створити небезпеки для інших учасників дорожнього руху, хоча мав таку технічну можливість, за умови руху з допустимою в населеному пункті швидкістю, чим порушив вимоги пунктів: 1.5.; 1.7.; 2.3. б); 12.3.; 12.4.; 12.9. б) «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, що зобов`язують водія:
п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
п. 1.7. «Водії зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як велосипедисти, особи, які рухаються в кріслах колісних, та пішоходи. Усі учасники дорожнього руху повинні бути особливо обережними до дітей, людей похилого віку та осіб з явними ознаками інвалідності»;
п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) «Бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
п. 12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;
п. 12.4. «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.»;
п. 12.9. «Водієві забороняється:
б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7. на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29. 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «і» пункту 30.3 цих Правил».
Як наслідок, через грубе нехтування вимогами Правил дорожнього руху, водій ОСОБА_3 , відмовившись від руху в населеному пункті з допустимою швидкістю, позбавив себе можливості своєчасно зреагувати на небезпечну зміну дорожньої обстановки, що виразилось у виході на проїзну частину пішохода похилого віку у місці, де відсутні переходи, а з моменту застосування гальмування вже не встиг зупинити керований транспортний засіб і допустив наїзд передньою частиною по центру автомобіля на пішохода ОСОБА_6 , у смузі свого напрямку руху, під час якого відбулось закидання тіла потерпілого на капот, переднє вітрове скло, дах, з наступним відкиданням на значну відстань від місця наїзду і падінням його на дорожнє покриття.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, а саме:
а) закрита черепно-мозкова травма: садно та забійна рана лобово-тім`яної ділянки справа, крововилив у м`які тканини лобово-тім`яної ділянки справа, крововиливи під м`які оболонки на випуклій та ніжній поверхнях великих півкуль головного мозку, півкуль мозочка та стовбурового відділу мозку;
б) закрита травма шиї: повний розрив диска між 6-м і 7-м шийними хребцями з крововиливом у навколишні м`які тканини, крововилив під тверду оболонку спинного мозку у проекції розриву диска;
в) закрита травма тулуба: садно в ділянці правого надпліччя, множинні садна спини справа та зліва, поперекової ділянки справа та зліва, і обох сідниць, крововилив у м`які тканини спини справа та зліва, в середній та нижній третинах, з переходом в поперекову ділянку справа та зліва, і на обидві сідниці в верхніх третинах, осколковий перелом зовнішнього кінця лівої ключиці з крововиливом у навколишні м`які тканини, повні поперечні переломи 4-12-го правих ребер між задньою пахвовою та лопатковою лініями, повні поперечні переломи 2-7-го лівих ребер по кологрудинній лінії, повні поперечні переломи 1-9-го лівих ребер по передній пахвовій лінії, повні поперечні переломи 3-12-го лівих ребер по лопатковій лінії, розриви пристінкової плеври в проекції переломів 3-12-го лівих ребер по лопатковій лінії та 4-12-го правих ребер між задньою пахвовою та лопатковою лініями, крововиливи під пристінкову плевру в проекції всіх вищевказаних переломів ребер та анатомічних ліній, повний розрив диска між 9-м і 10-м грудними хребцями з крововиливом у навколишні м`які тканини, крововилив під тверду оболонку спинного мозку у проекції розриву диска, забої легенів, розриви легенів, грудного відділу низхідної аорти, печінки, селезінки та лівої нирки, крововиливи у плевральні порожнини (у лівій плевральній порожнині виявлено приблизно 600 мл, у правій 170 мл темно-червоної, рідкої крові);
г) травма кінцівок: садна в ділянці правого ліктьового суглоба, садно в ділянці лівого ліктьового суглоба, садна лівої кисті, садно в ділянці правого колінного суглоба, крововилив у м`які тканини внутрішньої поверхні правого стегна в нижній третині, крововилив у м`які тканини зовнішньої поверхні лівої гомілки в середній та нижній третинах, закритий повний поперечний перелом внутрішньої кісточки лівої великогомілкової кістки біля основи з крововиливом у навколишні м`які тканини, які перебувають у прямому причинному зв`язку з його смертю на місці пригоди.
Отже, водій ОСОБА_3 , шляхом належного виконання вимог пунктів: 1.5.; 1.7.; 2.3. б); 12.3.; 12.4.; 12.9 б) «Правил дорожнього руху», гарантовано мав технічну можливість запобігти дорожньо-транспортній пригоді і його фактичні дії знаходяться у причинному зв`язку з настанням події цієї пригоди, а також настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілого.
Умисні дії ОСОБА_3 , які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого, кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України
Ухвалою суду від 18 листопада 2025 року було призначено проведення підготовчого судового засідання у вказаній справі.
В подальшому ухвалою суду від 27 листопада 2025 року справу було призначено до розгляду по суті.
В судовому засіданні 08 грудня 2025 року прокурором оголошено короткий виклад обвинувального акта, судом було встановлено особу обвинуваченого та роз`яснено йому суть обвинувачення, поставлено питання обвинуваченому про те, чи зрозуміле йому обвинувачення, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання.
На зазначені питання обвинувачений ОСОБА_3 повідомив суду, що обвинувачення йому зрозуміле, свою вину він визнає в повному обсязі, бажає давати суду показання.
У відповідності до положень частини першої статті 349 КПК України судом було запропоновано стороні обвинувачення та стороні захисту проголосити вступні промови.
В судовому засіданні прокурор зазначив, що враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, добровільності позиції обвинуваченого, відсутності сумнівів у тому, що обвинувачений розуміє суть обвинувачення та не оспорює фактичні обставини справи, він вважає за можливе визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням доказів щодо судових витрат, речових доказів та ухвал щодо накладення арешту, дослідженням доказів, що характеризують особу обвинуваченого.
Обвинувачений ОСОБА_3 , його захисник - адвокат ОСОБА_5 з запропонованим прокурором обсягом та порядком дослідження доказів погодилися.
Потерпілий ОСОБА_7 , який був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи подав до суду заяву про розгляд обвинувального акту у його відсутності в якій зазначив, що обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі відшкодував йому матеріальну та моральну шкоду, у зв`язку з чим у нього відсутні будь-які претензії майнового та морального характеру. Просить суд призначити обвинуваченому покарання не пов`язане з позбавленням волі з застосуванням ст.75 КК України без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Судом у відповідності до положень частини третьої статті 349 КПК України було з`ясовано, чи правильно розуміють учасники процесу зміст обставин, які ніким не оспорюються, та дослідження доказів щодо яких просить визнати недоцільним прокурор, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснено учасникам процесу, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Прокурор, обвинувачений та захисник зазначили, що їм зрозуміло зміст обставин, які ніким не оспорюються, та дослідження доказів щодо яких просить визнати недоцільним прокурор, їхня позиція є добровільною, та їм зрозуміло, що в подальшому вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Суд заслухавши думку учасників процесу, з урахуванням положень частин другої та третьої статті 349 КПК України на місці постановив ухвалу про визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та встановлення запропонованого прокурором порядку дослідження доказів, а саме: допит обвинуваченого, дослідження доказів щодо судових витрат, речових доказі та ухвал щодо накладення арешту, дослідження доказів, що характеризують особу обвинуваченого. Ухвала занесена секретарем судового засідання в журнал судового засідання.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, наведених вище, визнав повністю, суду розповів про обставини кримінального правопорушення так, як про них зазначено в обвинувальному акті.
Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і учасниками процесу не оспорюються.
Після допиту обвинуваченого прокурором було оголошено та надано для долучення до матеріалів справи докази щодо судових витрат, речових доказів та докази, які характеризують обвинуваченого.
Заперечень або доповнень до зазначених доказів від учасників процесу не надходило, за їх згодою зазначені докази було долучено до матеріалів справи.
Після дослідження доказів, судом було поставлено питання учасникам процесу про те, чи бажають вони доповнити судовий розгляд і чим саме, чи можливо закінчити дослідження доказів та перейти до судових дебатів.
На вказане питання учасники процесу повідомили, що будь-яких доповнень досудового розгляду, заяв або клопотань вони не мають, та вважають за можливе перейти до судових дебатів.
Враховуючи викладене судом без видалення до нарадчої кімнати було постановлено ухвалу про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами і перехід до судових дебатів.
У судових дебатах:
Прокурор пояснив, що під час розгляду кримінального провадження, в судовому засіданні було встановлено та доведено факт скоєння ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, просив визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, при цьому враховуючи особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що він визнав свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, надав свідчення суду щодо обставин вчиненого кримінального правопорушення, розкаявся, просив призначити йому покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами та із застосуванням положень ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання ОСОБА_3 звільнити з іспитовим строком на 3 роки з покладенням на ОСОБА_3 обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Також просив вирішити долю речових доказів та судових витрат у відповідності до статті 100,124 КПК України та заходів забезпечення кримінального провадження.
Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 , просив призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки ОСОБА_3 , здійснює волонтерську діяльність, що потребує пересування на транспортному засобі, із застосуванням положень ст. 75 КК України. Арешт накладений на автомобіль скасувати та повернути належному власнику.
Обвинувачений ОСОБА_3 в судових дебатах зазначив, що свою вину у вчиненні інкримінованого злочину він визнає, згоден зі всім.
В останньому слові обвинувачений просив суд суворо не карати та не позбавляти його права керування транспортними засобами.
Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку, що під час судового розгляду підтверджено факт скоєння ОСОБА_3 злочину, дії обвинуваченого ОСОБА_3 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, тобто, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.
Відповідно до частини першої статті 1 КК України цей кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням.
Частиною першою статті 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Відповідно до частини другої статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Частиною першою статті 65 КК України визначено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до частини другої статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 згідно статті 66 КК України, суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування потерпілому завданого збитку.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 згідно зі статтею 67 КК України, відсутні.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особливості конкретного злочину й обставини їх вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінальних правопорушень і після їх вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженим. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.
Крім того, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 , покарання, відповідно до положень ст. 65 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, данні про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який визнав свою провину та щиро покаявся, який має зареєстроване місце проживання, вищу освіту, раніше не судимий, розлучений, працює керівником ПП «Вермекс», має Подяки та Почесні грамоти за активну громадську діяльність, особистий внесок у розвиток волонтерського руху та за підтримку сімей які опинились в складних життєвих обставинах та допомогу дітям із багатодітних та малозабезпечених сімей, добровільно відшкодував завдану потерпілому майнову та моральну шкоду, на обліку у лікаря - нарколога та лікаря - психіатра не перебуває.
У відповідності до положень частини першої статті 69-1 КК України за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 63 КК України покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу.
Частиною другою статті 63 КК України визначено, що позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною цього Кодексу.
Суд з врахуванням обставин справи та особи обвинуваченого вважає, що з метою досягнення мети кримінального покарання, визначеної статтею 50 КК України, достатнім для виправлення ОСОБА_3 буде призначення йому покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у вигляді 5 років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Призначаючи покарання ОСОБА_3 без позбавлення його права керувати транспортними засобами, суд виходить з думки прокурора, захисника та побажанням потерпілого.
При цьому, суд з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, особи ОСОБА_3 , приходить до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Так, частиною третьою статті 75 КК України визначено, що у випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.
Частиною першою статті 75 КК України визначено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, яке не входить до переліку кримінальних правопорушень за вчинення яких особу не може бути звільнено від відбування покарання з випробуванням, при цьому, суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі, строком на 5 років, а отже до ОСОБА_3 може бути застосовано звільнення від покарання з випробуванням, передбачене статтею 75 КК України.
Відповідно до частини першої статті 76 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Цивільний позов у цьому кримінальному провадженні ні прокурором, ні потерпілим не заявлявся.
Відповідно до вимог пункту 13 частини першої статті 368 та частини четвертої статті 374 КПК України при ухваленні вироку суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат.
Відповідно до частини другої статті 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Вказані витрати мають бути стягнуті з ОСОБА_3 в дохід держави.
З реєстру матеріалів досудового розслідування та інших матеріалів справи вбачається, що у кримінальному провадженні наявні речові докази, долю яких слід вирішити відповідно до положень статті 100 КПК України.
Згідно частини четвертої статті 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Згідно частини першої статті 203 КПК України ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження або винесення ухвали про скасування запобіжного заходу в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 374 КПК України суд при ухваленні вироку, серед іншого, ухвалює рішення про початок строку відбування покарання та про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 02 жовтня 2025 відносно ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строк дії якого ухвалою Приморського районного суду м.Одеси було продовжено до 26.01.2026р.
З огляду на те, що ОСОБА_3 засуджується до покарання із застосуванням ст.75 КК України, тому з метою уникнення ризиків, передбачених статтею 177 КПК України та виконання вироку по цьому кримінальному провадженню, суд вважає за необхідне обраний щодо нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту змінити на особисте зобов`язання.
Інші заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не застосовувались.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 100, 124, 349, 366-371, 373, 374, 376, 395, 532, 615 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити ОСОБА_3 покарання у виді 5-ти (п`яти) років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 3 (три) роки.
Відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1 і пункту 2 частини 3 статті 76 КК України, покласти на ОСОБА_3 обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Роз`яснити, що у відповідності до положень частин другої та третьої статті 78 КК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання. У разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.
В силу положень статті 165 КВК України іспитовий строк засудженому, обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 11 грудня 2025 року.
До набрання вироком законної сили обраний щодо обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту змінити на особисте зобов`язання.
Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду від 18.09.2025 року на: автомобіль «SAMSUNG QM 6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований на ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 виданого 28.02.2024 ТСЦ 5141; відеореєстратор з автомобіля «SAMSUNG QM 6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та взуття загиблого пішохода ОСОБА_6 , що були вилучені під час огляду місця ДТП 04.09.2025 року, після набрання вироку законної сили скасувати.
- автомобіль «SAMSUNG QM 6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2017 року випуску, чорного кольору, зареєстрований на ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 виданого 28.02.2024 ТСЦ 5141, який зберігається на території спеціального майданчика, що розташований за адресою: Одеська область, Одеський район, с.Міжлиманське, вул.Квіткова,36 повернути належному власнику ОСОБА_3 ;
- автомобільний відеореєстратор, що був вилучений під час ОМП 04.09.2025 на регульованому перехресті Люстдорфської дороги і вул. Чернишевського в Приморському р-ні м. Одеси і був установлений в автомобіль «SAMSUNG QM 6», р/н НОМЕР_2 , запакований у сейфпакет «PSP2475632» - повернути належному власнику ОСОБА_3 ;
- взуття пішохода ОСОБА_6 , що було вилучено під час ОМП 04.09.2025 на регульованому перехресті Люстдорфської дороги і вул. Чернишевського в Приморському р-ні м. Одеси, запаковане у сейфпакет «PSP2475633» - вважати повернутими потерпілому ОСОБА_7 ;
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати на залучення експертів в розмірі 48 197 (сорок вісім тисяч сто дев`яносто сім) гривень 12 коп.
Цивільний позов прокурором, потерпілою під час досудового розслідування та судового розгляду не пред`явлено.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м.Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Відповідно до частини другої статті 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
У відповідності до частини п`ятнадцятої статті 615 КПК України суд обмежився оголошенням резолютивної частини вироку.
Копію повного тексту вироку негайно після оголошення вручити учасникам судового провадження.
Суддя: ОСОБА_1