Справа №523/8793/25
Провадження №1-кс/523/6327/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року м. Одеса

Слідчий суддя Пересипького районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна в матеріалах кримінального провадження за № 0000097 від 07.02.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 109, ч. 2 ст. 110, ч. 1 ст. 114-1, ч.ч. 2, 3 ст. 436?2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До провадження Пересипського районного суду надійшло клопотання прокурора про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000097 від 07.02.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 109, ч. 2 ст. 110, ч. 1 ст. 114-1, ч.ч. 2, 3 ст. 436?2 КК України.

Своє клопотання прокурор обґрунтував тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що до вищезазначеної протиправної діяльності можливо причетні громадяни України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які через підконтрольних осіб володіють значною кількістю фінансово промислових груп (переважна більшість яких пов`язана з добичею корисних копалин та їх супутніми процесами) зареєстрованих на території України та тимчасово окупованих територіях України.

За наявними даними, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 використовують частину отриманих прибутків від діяльності підконтрольних підприємств для фінансування незаконних збройних формувань на тимчасово окупованих територіях та військових формувань російської федерації, а також диверсійно-розвідувальних груп, які здійснюють та планують продовжувати здійснювати на території м. Одеса та Одеської області знищення або виведення з ладу критично важливих військових та промислових об`єктів.

У матеріалах провадження наявна інформація про те, що ОСОБА_4 продовжує проваджувати господарську діяльність на території Донецької та Луганської області, передаючи при цьому активи представникам незаконно створених на тимчасово окупованих територіях адміністрацій державою агресором, з метою завдання шкоди Україні.

Згідно листа ГВ ЗНД УСБУ в Одеській області, громадянин України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , фактично мешкає у житловому будинку садибного типу, загальною площею 480.7 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на земельних ділянках кадастровий номер :01:003:0166 та :01:003:0267.

Під час проведеного 25.09.2025 на підставі ухвали слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , а саме будинку садибного типу, загальною площею 480.7 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на земельних ділянках кадастровий номер :01:003:0166 та :01:003:0267, виявлено та вилучено:

-мобільний телефон Iphone 15 Pro з ІМЕІ НОМЕР_1 з номером мобільного телефону НОМЕР_2 ;

-мобільний телефон Iphone 14 Pro Max з ІМЕІ НОМЕР_3 з номером мобільного телефону НОМЕР_4 ;

-аркуш паперу формату А4 з рукописними записами та три аркуші формату А4 із зображенням із карти Google Maps;

-предмети ззовні схожі на грошові кошти із купюрами номіналом 100 доларів США, загальною сумою 530 (п`ятсот тридцять) тисяч доларів США;

-предмети ззовні схожі на грошові кошти із купюрами номіналом 100 Євро, загальною сумою 150 (сто п`ятдесят) тисяч Євро.

В клопотання прокурор зазначає, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

На підставі викладеного, з метою забезпечення збереження вилучених у кримінальному провадженні предметів, які за обставинами кримінального провадження, після проведення детального огляду та дослідження визнано речовими доказами відповідною постановою слідчого від 28.09.2025 року, прокурор звернувся з відповідним клопотанням до слідчого судді, зазначивши, що незастосування арешту майна може призвести до втрати доказів, що перешкоджатиме розслідуванню та встановленню істини у кримінальному провадженні.

У судове засідання прокурор з`явився, клопотання підтримав у повному обсязі та просить його задовольнити.

Представника власника майна адвоката ОСОБА_7 належним чином повідомлено про дату, час і місце проведення судового засідання, однак до суду останній не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Слідчий суддя розглянувши клопотання, заслухавши думку прокурора, дослідивши додані до клопотання документи, дійшов до наступного висновку.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 131 ч. 2 п. 7 КПК України, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

За вимогами ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно п.1 ч.2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані, як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди. Зазначені предмети та речі мають значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні, а також можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Разом із тим, статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Так, до матеріалів клопотання долучена постанова старшого слідчого в ОВС ОСОБА_8 від 28.09.2025 року, якою вилучене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000097.

Таким чином, у відповідності до ч. 3 ст. 170 КПК України, є достатні підстави вважати, що вилучені речі та документи можуть відповідати критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Слідчим суддею встановлено, що 25.09.2025 року на підставі ухвали слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , а саме будинку садибного типу, загальною площею 480.7 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на земельних ділянках кадастровий номер :01:003:0166 та :01:003:0267, виявлено та вилучено:

-мобільний телефон Iphone 15 Pro з ІМЕІ НОМЕР_1 з номером мобільного телефону НОМЕР_2 ;

-мобільний телефон Iphone 14 Pro Max з ІМЕІ НОМЕР_3 з номером мобільного телефону НОМЕР_4 ;

-аркуш паперу формату А4 з рукописними записами та три аркуші формату А4 із зображенням із карти Google Maps;

-предмети ззовні схожі на грошові кошти із купюрами номіналом 100 доларів США, загальною сумою 530 (п`ятсот тридцять) тисяч доларів США;

-предмети ззовні схожі на грошові кошти із купюрами номіналом 100 Євро, загальною сумою 150 (сто п`ятдесят) тисяч Євро.

Прокурор подав до суду клопотання про арешт тимчасово вилученого майна 26.09.2025 року, що відповідає нормам ч. 5 ст. 171 КПК України.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що у разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна. Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Відповідно до пунктів 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Метою арешту вказаного майна є збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

Підставою для арешту вказаного майна є сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вилучене в ході проведеного особистого обшуку - є доказом злочину.

Беручи до уваги вищевикладене, а також враховуючи, що слідчий у відповідності до вимог ч. 5 ст. 171 КПК України звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт вилученого майна, також з метою збереження речового доказу, та забезпечення подальшого повного, всебічного та об`єктивного розслідування вказаного кримінального провадження, клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 32, 98, 110, 131, 132, 167, 170-175, 369-372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна в матеріалах кримінального провадження за № 0000097 від 07.02.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 109, ч. 2 ст. 110, ч. 1 ст. 114-1, ч.ч. 2, 3 ст. 436?2 КК України, задовольнити.

Накласти арешт на майно вилучене 25.09.2025 року за місцем проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у кримінальному провадженні № 0000097, в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на земельних ділянках кадастровий номер :01:003:0166 та :01:003:0267, а саме на:

-мобільний телефон Iphone 15 Pro з ІМЕІ НОМЕР_1 з номером мобільного телефону НОМЕР_2 ;

-мобільний телефон Iphone 14 Pro Max з ІМЕІ НОМЕР_3 з номером мобільного телефону НОМЕР_4 ;

-аркуш паперу формату А4 з рукописними записами та три аркуші формату А4 із зображенням із карти Google Maps;

-предмети ззовні схожі на грошові кошти із купюрами номіналом 100 доларів США, загальною сумою 530 (п`ятсот тридцять) тисяч доларів США;

-предмети ззовні схожі на грошові кошти із купюрами номіналом 100 Євро, загальною сумою 150 (сто п`ятдесят) тисяч Євро.

Заборонити будь-яким особам розпоряджатись та користуватись майном на яке накладено арешт до прийняття рішення, щодо зняття раніше накладеного арешту у встановленому законом порядку.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1