Номер провадження: 11-кп/813/975/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Київського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2024 року, у кримінальному провадженні №0001247, внесеному до ЄРДР 29.07.2021 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Нижній Нагольчик, Луганської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, працює за наймом, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.263 КК України,

установив:

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Зазначеним вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави.

Вироком вирішено питання щодо процесуальних витрат та долю речових доказів у справі.

Відповідно до вироку суду першої інстанції ОСОБА_7 в невстановленому місці та в невстановлений час, шляхом придбання став володіти кастетом, який став носити при собі. В подальшому у нього виник злочинний умисел, направлений на незаконне, без передбаченого законом дозволу, носіння холодної зброї, а саме кастету.

29.07.2021 року в період часу з 01 години 44 хвилин по 01 годину 52 хвилин, в установленому законом порядку під час проведення огляду місця події за адресою: м. Одеса, на розі вулиць Тополева та вулиці Люстдорфська дорога, 144, працівниками поліції Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області у ОСОБА_7 було виявлено та вилучено холодну зброю, а саме кастет, який останній носив безпосередньо при собі, у своїй нагрудній сумці, без передбаченого законом дозволу.

Своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 263 КК України, за кваліфікуючими ознаками носіння кастету без передбаченого законом дозволу.

Вимоги апеляційної скарги.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що докази винуватості ОСОБА_7 та наявності складу злочину в його діях у матеріалах справи відсутні, висновки суду про його винуватість не обґрунтовані належними та допустимими доказами, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначає, що 29 липня 2021 року було здійснено фактичне затримання та проведено особистий обшук обвинуваченого ОСОБА_7 при якому останньому було підкинуто кастет, однак, протокол затримання не складався, процесуальні права не роз`яснювались, що свідчить про порушення права на захист.

Крім того, стверджує, що при виконання вимог ст. 290 КПК України сторона обвинувачена не відкрила речові докази, що унеможливлює їх використання в якості доказу.

На підставі викладеного, захисник просить оскаржуваний вирок скасувати та виправдати ОСОБА_7 .

Крім того, під час апеляційного розгляду захисник просить дослідити усі письмові докази.

Позиції учасників судового розгляду.

Захисник та обвинувачений підтримали доводи апеляційної скарги, просив вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження.

У судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, вважав, що вирок є законним та вмотивованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції доходить таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 2 КК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду у повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при зазначених у вироку обставинах, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, які були повно і всебічно досліджені та правильно оцінені судом першої інстанції.

Так, у ході судового розгляду у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 провину в пред`явленому йому обвинуваченні не визнав та пояснив, що у день подій у серпні 2021 року, близько 23:0000:00 години, на вулиці Люстдорфська дорога в місті Одесі він їхав на самокаті до магазину, зупинився, щоб пропустити автомобіль на перехресті. З автомобіля, який він пропускав, вискочив працівник поліції, який схопив його за руку. Через декілька секунд підбіг другий поліцейський, скрутив його та повідомив, що він затриманий. У нього забрали сумку-бананку. Коли він почав знімати події на телефон, у нього його вихопили. Після цього почали переглядати вміст сумки, де знайшовся предмет, якого раніше у нього не було, і який, за його словами, йому підкинули. Він пропускав автомобіль марки «Рено Кенго» під керуванням ОСОБА_9 , а ОСОБА_10 вибіг з автомобіля, який був припаркований уздовж дороги. Документи йому ніхто не показував. Поліцейські просили надати документи, що посвідчують його особу, але при собі їх у нього не було. Із собою у нього були телефон, гаманець, ключі, рулетка, які знаходилися в сумці-бананці. Співробітники поліції казали йому, що говорити на відео, дали йому в руки кастет, привели понятих та вказували, який текст потрібно говорити, щоб «не було неприємностей». Жодних прав йому не роз`яснювали, право на залучення адвоката також не роз`яснювали. Після проведення слідчої дії його відвезли до райвідділу. Він підписав документи, у нього зняли відбитки пальців. Поняті стояли на відстані близько 5 метрів, він не чув, щоб їм роз`яснювали права. До райвідділку він поїхав під примусом. Телефон йому віддали одразу після того, як видалили відео.

Таким чином, обвинувачений заперечував факт того, що у нього був умисел на незаконне носіння кастету без передбаченого законом дозволу, і його позиція зводилась до того, що кастет, який став підставою для обвинувачення за ст. 263 КК України, не належав йому та до моменту затримання у його володінні не перебував. За його словами, предмет було підкинуто працівниками поліції після фактичного затримання.

Разом з тим, суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо всі надані докази, прийшов до правильного висновку про неспроможність такої версії обвинуваченого та доведення у повному обсязі його вини саме в незаконному носінні кастету без передбаченого законом дозволу, оскільки сукупність досліджених доказів дає підстави зробити лише такі висновки.

Так, допитаний судом першої інстанції в якості свідка ОСОБА_11 пояснив, що у 2021 році він працював співробітником поліції. Під час виконання службових обов`язків разом із ОСОБА_12 у нічний час біля Таврії «Вузовській» на перехресті вулиці Тополина вони побачили хлопця з телефоном, який щось шукав. Вони припустили, що хлопець може бути закладником або наркозалежним, підійшли до нього та запитали, що він тут робить. Хлопець почав нервувати, після чого у нього запитали документи. Хлопець відкрив сумку-бананку, і в цей момент свідок побачив у ній кастет. У зв`язку з цим він запитав хлопця про наявність у нього заборонених предметів, на що той відповів, що таких предметів при собі не має. На запитання, що це за предмет, хлопець відповів, що придбав його в магазині сувенірів. Після цього вони викликали співробітників СОБ. Усі події, що відбувалися, хлопець знімав на власний телефон. Обшуку хлопця вони не проводили, а побачивши предмет, який може бути забороненим, зателефонували на лінію 102 та залишили повідомлення. Сумка знаходилася на хлопцеві, він комусь телефонував та консультувався. Свідок зазначив, що вони роз`яснили хлопцю: вони не є експертами, і якщо предмет є сувеніром, то жодних наслідків не буде, а якщо експертиза встановить, що це холодна зброя, будуть вжиті відповідні заходи. Єрмаков повідомив, що йому потрібно зателефонувати; наміру кудись іти він не мав, стояв та чекав. Свідок підкреслив, що ні він, ні його напарник сумку не оглядали. На місці події були поняті, слідчий, водій, а також експерт-криміналіст. На запитання слідчого про наявність у нього заборонених речей обвинувачений видав предмет, який вважав сувеніром. Права та обов`язки, за словами свідка, були роз`яснені хлопцю. Його не затримували, тому необхідності у роз`ясненні права на захист не було. Права особи не обмежувалися, вона телефонувала та отримувала консультації. Відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» свідок, як співробітник поліції, має право реагувати на всі незаконні дії. Хто саме складав дактилокарту, йому невідомо.

Свідок ОСОБА_12 у суді першої інстанції показав, що на момент події він працював оперуповноваженим РУП № 1. Разом з Островським під час попередження вуличних злочинів у районі вулиці Тополева та Люстдорфської дороги вони відпрацьовували зазначений район. Близько опівночі вони побачили хлопця, який їхав на самокаті, зупинився та метушився біля кущів, проявляючи дивну поведінку. Вони зупинили його та запитали, що він тут робить. Хлопець нервував, після чого у нього запитали документи. Коли хлопець відкрив сумку, вони побачили предмет, схожий на кастет, і запитали, чи має він при собі заборонені предмети. Хлопець повідомив, що це сувенір, який він придбав, однак підтверджувального чека у нього не було. Оскільки вони не є експертами, було прийнято рішення викликати слідчо-оперативну групу. Фізичну силу та спеціальні засоби до хлопця не застосовували. Він поводився спокійно, комусь телефонував. Жодних предметів у хлопця не вилучали, всі троє стояли спокійно та чекали. Свідок зазначив, що вони були присутні під час прибуття СОБ. Також на місці події були двоє понятих, слідчий та експерт. Усі дії почали зніматися на відеокамеру після приїзду СОБ. Хлопець телефонував та консультувався, йому ніхто нічого не забороняв. Вони чекали прибуття слідчо-оперативної групи, після її приїзду група почала працювати, було залучено двох понятих. Сумка-бананка весь час знаходилася на грудях у обвинуваченого. Хто саме оформлював дактилокарту та відбирав пояснення в обвинуваченого, свідок не пам`ятає.

Підстав не довіряти показанням свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та приведені до присяги, у суду не було, а в апеляційній скарзі не вказані ймовірні причини обмови обвинуваченого з боку свідків.

Показання вищезазначених свідків, надані в суді першої інстанції, є логічними, послідовними та узгодженими між собою. Свідки переконливо повідомили про відомі їм обставини вчинення кримінального правопорушення та послідовно підтвердили такі факти: 1) час і місце події; 2) причину звернення уваги на обвинуваченого; 3) виявлення предмета злочину (предмет, схожий на кастет, було помічено після відкриття сумки-бананки самим обвинуваченим); 4) виклик слідчо-оперативної групи; 5) відсутність будь-якого силового впливу. Зазначені показання повністю узгоджуються з іншими доказами та документами, дослідженими судом першої інстанції.

Крім пояснень свідків судом першої інстанції також було досліджено і ряд письмових доказів наданих стороною обвинувачення у підтвердження вини ОСОБА_7 , яким надав обґрунтовану оцінку, зокрема:

- повідомлення оператору НОМЕР_1 , з якого встановлено, що при перевірці документів у громадянина ОСОБА_7 виявлено предмет, схожий на кастет (а.с.1 т.1);

- рапорт оперуповноваженого САОР ВКП ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_13 , з якого встановлено, що вході виконання службових обов`язків разом з ОСОБА_12 , 29.07.2021 року на АДРЕСА_2 був виявлений громадянин ОСОБА_7 , який добровільно видав металевий предмет чорного кольору схожий на кастет (а.с.2 т.1);

- протокол огляду місця події від 29.07.2021 року з додатком у виді відеозапису на флеш-накопичувачі «Patriot mikro SD» з якого встановлено, що об`єктом огляду є місцевість, розташована на розі вулиць Топольова та Люстдорфської дороги в місті Одесі, на якої знаходився громадянин ОСОБА_7 , який повідомив, що має при собі кастет, який був добровільно виданий працівникам поліції. Під час проведення даної слідчої дії ОСОБА_7 пояснив, що вказаний предмет купив на ринку м. Одеси, як сувенір. Вказаний предмет було вилучено та поміщено до спец пакету №ІNZ2018104 (а.с.3-7 т.1);

- дані висновку судової експертизи № СЕ-19/116-21/13223-ХЗ від 09.08.2021 року з фототаблицею, з якого вбачається, що наданий на дослідження кастет, відноситься до холодної зброї ударно дробильної дії (а.с. 20-24 т.1).

Вказані докази визнані судом першої інстанції належними та допустимими і покладені в основу обвинувального вироку.

Невідповідповідностей перелічених вище доказів вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції не встановлено та колегією суддів при перегляді справи не виявлено.

Аналізуючи пояснення обвинуваченого та свідків в сукупності з письмовими доказами, колегія суддів вважає, що попри висновки сторони захисту і самого обвинуваченого ОСОБА_7 вина останнього у вчиненні інкримінованого злочину за ч. 2 ст. 263 КК України своє підтвердження знайшла та його дії правильно кваліфіковані судом першої інстанції.

В апеляційній скарзі захисник стверджував, що слідчі дії проведені з грубими порушеннями вимог КПК України, що робить отримані докази недопустимими, а саме, що було здійснено фактичне затримання та проведено особистий обшук обвинуваченого ОСОБА_7 , однак, протокол затримання не складався, процесуальні права не роз`яснювались, що свідчить про порушення права на захист.

Аналізуючи такі доводи апелянта колегія суддів встановила, що вони вже були предметом дослідження у суді першої інстанції, про що судом наведено в мотивувальній частині вироку та безумовно не залишено поза увагою чи без оцінки. При цьому, перевіривши матеріали справи і висновки суду першої інстанції у своїй сукупності з такими висновками суду колегія суддів погоджується і зазначає наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 208 КПК України уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках: 1) якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; 2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин; 3) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України; 4) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого статтями 255, 255-1, 255-2 КК України.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 208 КПК України уповноважена службова особа, слідчий, прокурор може здійснити обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених частиною сьомою статті 223 і статтею 236 цього Кодексу; уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснити право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування відповідно до положень статті 213 цього Кодексу, вимагати перевірку обґрунтованості затримання та інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 209 КПК України особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

Разом з цим, перевіряючи такі доводи захисника на предмет обґрунтованості колегія суддів встановила, що обвинувачений не був затриманий у розумінні ст. 209 КПК України, про що правильно зауважив суд першої інстанції як і те, що в даному випадку у ході поверхневої перевірки виявлено заборонену річь.

За частинами 1, 2, 6, 7 ст. 34 Закону України «Про Національну поліцію» поверхнева перевірка як превентивний поліцейський захід є здійсненням візуального огляду особи, проведенням по поверхні вбрання особи рукою, спеціальним приладом або засобом, візуальним оглядом речі або транспортного засобу. Поліцейський для здійснення поверхневої перевірки особи може зупиняти осіб та/або оглядати їх, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа має при собі річ, обіг якої заборонено чи обмежено або яка становить загрозу життю чи здоров`ю такої особи або інших осіб. Під час поверхневої перевірки речі або транспортного засобу особа повинна самостійно показати поліцейському вміст особистих речей чи транспортного засобу. При виявленні в ході поверхневої перевірки будь-яких слідів правопорушення поліцейський забезпечує їх схоронність та огляд відповідно до вимог ст. 237 КПК України.

За змістом статей 223, 237 КПК України огляд є слідчою дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження.

Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.

Огляд місця події є однією з перших та невідкладних слідчо-оперативних дій, а також джерелом отримання доказів. При наявності очевидних даних, які вказують на вчинення кримінального правопорушення і зумовлюють необхідність проведення огляду, слідчий чи прокурор приймає рішення про його проведення. Необхідність оперативного проведення огляду, надає право на таке проведення до внесення відомостей до ЄРДР, що є відмінністю від обшуку, який може бути проведений лише коли кримінальне провадження зареєстровано та відповідні відомості внесено до ЄРДР.

Як правило рішення слідчого, прокурора про проведення огляду, яке прийнято до внесення відомостей до ЄРДР, ніде спеціально не фіксується, оскільки необхідність вчинення таких дій зумовлена настанням невідкладного випадку та потребою зафіксувати дані про подію злочину. Наведене узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду, викладеною, зокрема у постанові Верховного Суду від 5 вересня 2019 року у справі № 518/203/17.

Згідно дослідженого відеозапису огляду місця події ОСОБА_7 у присутності двох понятих видав слідчому предмет (кастет), на питання слідчого звідки у нього зазначений предмет, ОСОБА_7 відповів, що придбав на ринку в місті Одесі в якості сувеніру. На питання слідчого, з якою метою він його носить, ОСОБА_7 відповів, що у нього в сумці велика кількість речей, тобто він не заперечував, що зазначений предмет належить йому. Отже, у даному випадку не можна однозначно стверджувати, що такі дії відносно ОСОБА_7 були саме особистим обшуком, який є складовою слідчої дія, як затримання особи, з огляду на добровільність його поведінки.

Таким чином, на момент проведення огляду місця події ОСОБА_7 не мав процесуального статусу підозрюваного у розумінні ч. 1 ст. 42 КПК України, а тому порушень вимог ч. 8 ст. 42 КПК України з боку органів досудового розслідування не допущено. Сам по собі факт звернення працівників поліції з вимогою пред`явити документи, а також проведення поверхневої перевірки не є тотожним затриманню у розумінні ст. 209 КПК України та не потребує обов`язкового складання протоколу затримання чи негайного роз`яснення прав затриманого. Отже, доводи сторони захисту щодо незаконного затримання та істотного порушення процесуальних прав обвинуваченого є безпідставними, а виявлення забороненої речі під час законної поверхневої перевірки не може вважатися наслідком недопустимих процесуальних дій.

Щодо доводів сторони захисту про те, що під час виконання вимог ст. 290 КПК України сторона обвинувачена не відкрила речові докази, що унеможливлює їх використання в якості доказі, то колегія суддів визнає їх безпідставними, та зазначає, що даними реєстру матеріалів досудового розслідування підтверджується виконання стороною обвинувачення вимог ст. 290 КПК та надання стороні захисту доступу до матеріалів кримінального провадження, що передбачає в тому числі й можливість доступу до речових доказів, однак сторона захисту не вважала за необхідне скористатися такою можливістю та оглянути відкриті їй речові докази.

Окрім цього, колегія суддів зауважує, що сторона захисту не оспорювала, що кастет, який був виявлений та вилучений під час огляду місця події та упакований у сейф-пакет НПУ№ INZ 2018104, у подальшому був доставлений до експертної установи для проведення експертизи, а також не наполягали на його дослідженні у суді.

З приводу заяви сторони захисту щодо застосовувались недозволені методи досудового розслідування до обвинуваченого, апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 87 КПК докази, отримані внаслідок застосування катувань, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження, є недопустимими.

У контексті допустимості відомостей, отриманих від особи, яка заявляє про застосування поганого поводження з боку представників держави, слід враховувати відповідну практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Зокрема, ЄСПЛ послідовно зазначає, що в тих справах, коли особа висуває небезпідставну скаргу про те, що вона була піддана неналежному поводженню зі сторони суб`єктів владних повноважень в порушення статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це положення, якщо його тлумачити в світлі загального обов`язку держави відповідно до статті 1 цієї Конвенції, вимагає, щоб було проведено ефективне офіційне розслідування (рішеня Kobets v. Ukraine, no. 16437/04, § 51, 14 February 2008).

Так, ОСОБА_7 звернувся до Територіального управлінню Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, із заявою щодо непроворних дій працівників поліції ОСОБА_12 та ОСОБА_14 (а.с. 51 т.3).

Згідно відповіді Територіального управлінню Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, вищевказана заява не містить достатніх об`єктивних даних, які можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, досудове розслідування яких здійснюється слідчими органів Державного бюро розслідувань, ґрунтується лише на припущеннях про протиправність дій працівників поліції, у зв`язку з чим відсутні достатні правові підстави для застосування слідчими органів Державного бюро розслідувань наданих повноважень щодо початку досудового розслідування і внесення відомостей до ЄРДР (а.с. 50 т.3). При цьому, УГІ ГУНП в Одеській області не встановило підстав для призначення службово розслідування за відомості викадених у заяві ОСОБА_7 (а.с. 65-66 т.3).

Особа, яка робить таку заяву, має повідомити фактичні обставини поводження з нею і надати їм певне підтвердження або, якщо це неможливо з об`єктивних причин, інформацію, яка дасть можливість її перевірити і отримати підтвердження заяви. Хоча на заявника не може покладатися надмірний тягар обґрунтування заяви, однак він має надати інформацію, яка хоча б prima facie (з першого погляду) давала підстави для висновку про те, що погане поводження могло мати місце (див, наприклад, ухвалу Dmitriy Valentinovich Goryanoy against Ukraine (dec.), no. 54630/13, §§ 27-29, 15 October 2019).

Отже, для того, щоб у компетентних органів виник обов`язок провести розслідування за заявою про застосування методів, які порушують статтю 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, така заява має бути «небезпідставною». Тобто особа, яка заявляє про погане поводження з нею, має навести конкретні обставини такого поводження і надати певне підтвердження цим обставинам або, якщо це не можливо з об`єктивних причин, повідомити інформацію, яка дає можливість перевірити, чи має заява певні підстави. Хоча доведення обґрунтованості заяви про погане поводження не може покладати на заявника настільки надмірний тягар доведення, однак за відсутності інформації, яка дає можливість її перевірити, заява про погане поводження не може бути визнана «небезпідставною» і не створює обов`язку проведення розслідування такої заяви.

За відсутності будь-якої інформації, яка піддається перевірці, заява про погане поводження не може бути визнана «обґрунтованою» і, таким чином, не створює обов`язку щодо її розслідування (див, постанови Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 317/2389/17 (провадження № 51-4935км19); від 26 травня 2020 року у справі № 234/9575/19 (провадження № 51?5690км19); від 19 листопада 2020 року у справі № 640/9837/18 (провадження № 51-1539км20); від 29 жовтня 2019 року у справі № 515/2020/16-к (провадження № 51-2904км18) та інші).

Апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_7 будь-яке з вищевказаних рішень з липня 2023 року не оскаржував. У той же час обвинувачений, вказуючи про недозволені методи ведення слідства органом досудового розслідування, проте, жодний досліджений судом доказ не містить визнавальних показів обвинуваченого.

Отже, з огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що посилання обвинуваченого на застосування щодо нього органами досудового розслідування недозволених методів ведення досудового слідства, надумані, та є засобом захисту від пред`явленого обвинувачення шляхом затягування судового розгляду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене, як і не визнання вини. Проявів же упередження щодо обвинуваченого як з боку слідчих органів, так і з боку суду першої інстанції вивченням матеріалів провадження не виявлено та під час апеляційного розгляду не встановлено.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин колегія суддів вважає, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його зміни чи скасування та задоволення апеляційних скарг.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Керуючись ст. ст. 370, 372, 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2024 року, у кримінальному провадженні №0001247, внесеному до ЄРДР 29.07.2021 року, щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст.263 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4