справа № 179/945/24
провадження № 1-кп/179/85/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2026 року с-ще Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000064 від 09.03.2024 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Подвірки Дергачівського району Харківської області, українця, громадянина України, маючого повну середню освіту, одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, військовослужбовця військової служби за призивом під час мобілізації на посаді солдата резерву військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000064 від 09.03.2024 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

04.02.2026 прокурором ОСОБА_3 до суду подано письмове клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 , без визначення розміру застави.

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на наявність ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України та зазначає, що у разі незастосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , існують ризики, що він:

- може переховуватися від суду, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує;

- незаконно впливати на потерпілого, свідків у кримінальному провадженні шляхом підбурювання, вмовляння чи залякування або погроз, з метою спотворення фактичних обставин справи;

- вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, оскільки під важелем понесення відповідальності, будучи діючим військовослужбовцем, ОСОБА_4 може самовільно залишити місце служби та взагалі територію України, що в свою чергу, утворить самостійний склад злочину, передбачений ст. 407 КК України (самовільне залишення військової частини) або ст. 408 КК України (дезертирство).

Крім того, застосування до ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить запобіганню вказаним ризикам, та не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

У підготовчому судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив продовжити обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою, посилаючись на те, що існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, тому розуміючи тяжкість покарання, яке йому загрожує, може переховуватися від суду, а застосування до ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить запобіганню вказаному ризику, та не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні заперечував проти обґрунтованості висунутого ОСОБА_4 обвинувачення по ст. 115 ч. 1 КК України, також заперечував наявність ризику продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_4 . Просив суд продовжити строк тримання під вартою на 30 днів.

Обвинувачений ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні підтримав доводи захисника.

Вислухав пояснення прокурора та думку учасників кримінального провадження, суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою колегії суддів Дніпровського апеляційного суду від 10.12.2025 ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до проведення підготовчого судового засідання в суді першої інстанції, але не більш ніж на 60 діб.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтю 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачено покарання до 15 років позбавлення волі.

Кримінальне провадження перебуває на стадії підготовчого судового розгляду, обвинуваченому вже вручений обвинувальний акт, а тому, на думку суду, та з огляду на стадію кримінального провадження не можуть підлягати окремому вирішенню питання щодо оцінки доказів, з огляду на їх належність, допустимість та достатність для визнання обвинуваченого винуватим або невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, але підлягають оцінці характер, тяжкість та наслідки кримінального правопорушення, а також доведені прокурором ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Доводи захисника ОСОБА_5 про необґрунтованість висунутого ОСОБА_4 обвинувачення, суд не бере до уваги, оскільки, як було зазначено вище, з огляду на стадію кримінального провадження не можуть підлягати окремому вирішенню питання щодо оцінки доказів, з огляду на їх належність, допустимість та достатність для визнання обвинуваченого винуватим або невинуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

ОСОБА_4 перебуває у статусі обвинуваченого та обґрунтованість висунутого обвинувачення перевірятиметься за результатами судового розгляду. Доводи захисника ОСОБА_5 про необґрунтованість висунутого ОСОБА_4 обвинувачення в кримінальному правопорушенні, за яким йому висунуто обвинувачення, будуть оцінені судом при ухваленні судового рішення за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті.

В судовому засіданні прокурором доведено, що ризики, передбачені п.1 та п.5 ч.1 ст.177 КПК України, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на момент розгляду клопотання не зменшилися та продовжують існувати, а саме ризики:

- переховуватися від суду, з огляду на те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, санкція якого передбачає покарання до 15 років позбавлення волі, та суворість покарання за кримінальне правопорушення, наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути визнані як менш небезпечними ніж покарання і процедура виконання покарання; крім того, обвинувачений ОСОБА_4 не має постійного місця проживання на території Дніпропетровської області, що створить передумови для ухилення останнього від явки до суду;

- вчинити інше кримінальне правопорушення з огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, як діючий військовослужбовець, з метою переховування від суду, може залишити розташування військової частини та вчинити інший злочин пов`язаний з військовою службою.

Разом з цим, суд вважає, що ризик незаконного впливу на потерпілу, свідків у кримінальному провадженні є необґрунтованим та наразі нічим не підтверджений, так як прокурор не лише не надав доказів такого впливу, а й не вказав свідків на яких цей вплив можливий.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я людини, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, санкція якого передбачає покарання до 15 років позбавлення волі, у зв`язку з чим, враховуючи тяжкість злочину та суворість покарання, наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути визнані як менш небезпечними ніж покарання та процедура виконання покарання; крім того, обвинувачений ОСОБА_4 не має постійного місця проживання на території Дніпропетровської області, що з урахуванням діючого на території України воєнного стану, створить передумови для ухилення останнього від явки до суду.

Вирішуючи питання про можливість запобіганню вищенаведеному ризику у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_4 під вартою, суд враховує що місце постійного проживання обвинуваченого знаходиться на території Харківської області, яка наближена до зони бойових дій. Також суд враховує, що обвинувачений є діючим військовослужбовцем, тому місце мешкання або місце дислокації військової частини, де він проходить службу, може бути змінено в умовах воєнного стану. Перебуваючи в зоні бойових дій, обвинувачений може самовільно залишити розташування військової частини.

Вищезазначені обставини, на переконання суду, є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в триманні обвинуваченого під вартою, а застосування більш м`яких запобіжних заходів, з врахуванням встановлених обставин, на переконання суду, не гарантує запобігання цим ризикам.

На даний час ризики, які зазначено раніше, будь-яким чином не зменшилися, залишаються незмінними, незважаючи на тривалість кримінального провадження, тобто є триваючими.

З урахуванням вказаних обставин, суд вважає, що більш м`які запобіжні заходи, зокрема, застава, домашній арешт або особисте зобов`язання, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Обраний відносно ОСОБА_4 запобіжний захід, з урахуванням його тривалості, не виходить за межи розумного строку, відповідає особі обвинуваченого, вік та стан здоров`я обвинуваченого дозволяє застосовувати до нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, відповідає характеру і тяжкості діяння, яке йому інкримінується, не надає можливості ухилення від суду.

Обставин, передбачених ч. 2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом не встановлено.

Доказів того, що обставини, які були підставою для обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з часом змінилися, суду не надано, тому підстав для скасування чи зміни запобіжного заходу у встановленому законом порядку суд не вбачає.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що продовження даного заходу забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, судом, на даному етапі, не встановлено та стороною захисту не доведено.

Таким чином, з урахуванням тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину, особи обвинуваченого, його стану здоров`я, наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Згідно ч. 4 п. 2 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Аналіз вищезазначеної норми свідчить про те, що визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави та її розміру у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини, є дискреційним повноваженням суду.

Суд, відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК України, не знаходить підстав для визначення ОСОБА_4 , розміру застави, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини, що виключає можливість визначення розміру застави як альтернативного запобіжного заходу.

Керуючись ст. ст. 177, 176-178, 183, 193, 199, 315, 372 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити. Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 на 60 (шістдесят) днів, тобто до 05 квітня 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Вручити копію цієї ухвали обвинуваченому негайно після її оголошення.

Копію ухвали направити до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1