ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

представника потерпілого ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № №0001395 за апеляційними скаргами прокурора Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_8 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2025 року, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Костянтинівка Донецької області, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, не працюючого, має на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаюдчого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі ч. 5 ст. 74, 49 КК України, ОСОБА_7 звільнено від призначеного основного та додаткового покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Крім того, судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів.

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження в редакції, яка діяла на момент події.

За обставин, встановлених судом та викладених в мотивувальній частині вироку, ОСОБА_7 , 22.06.2018 року, приблизно о 06 год. 45 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки MERCEDES-BENZ VITO білого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , який належить йому на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 від 07.12.2010 року, рухався по вул.Дніпровській м.Павлограда зі сторони проспекту Шахтобудівників у напрямку вул.Центральної на відстані 1,5 метри від правого краю проїжджої частини зі швидкістю 99,9…104,3 км/год.

Під час руху, водій ОСОБА_7 , керуючи вказаним автомобілем, маючи об`єктивну можливість своїми односторонніми діями забезпечити безпеку дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, не впевнився, що його дії будуть безпечними та не створять небезпеки або перешкод іншими учасникам дорожнього руху, грубо порушуючи Правила дорожнього руху, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, перевищуючи максимально допустиму швидкість руху, під час виконання випередження велосипедиста ОСОБА_11 , який керуючи велосипедом марки Comanche strada чорного кольору, рухався по правій смузі вул. Дніпровської, попереду автомобіля у попутному напрямку, не вибрав безпечного бокового інтервалу та допустив контакт (удар) правим боковим дзеркалом керованого ним автомобіля у ліве плече ОСОБА_11 , в результаті чого останній впав на проїжджу частину та отримав тілесні ушкодження. У дорожньо-транспортній обстановці, що склалась, водій автомобіля MERCEDES-BENZ VITO, номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п.п.12.3, 12.4, 12.9 «б» та 13.3 Правил дорожнього руху України, в яких вказано:

п. 12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».

п. 12.4 «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год».

п. 12.9 «Водієві забороняється: б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 Правил дорожнього руху».

п. 13.3 « Під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху».

Технічна можливість запобігти події для водія ОСОБА_7 визначалася своєчасним виконанням ним вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху і для нього не було яких-небудь перешкод технічного характеру, які б не дозволили б йому виконати їх. При цьому вибір безпечного інтервалу залежав від водія автомобіля MERCEDES-BENZ VITO, номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_7 , оскільки він виконував випередження велосипеда Comanche strada.

В даній дорожньо-транспортній ситуації, що розглядається, дії автомобіля MERCEDES-BENZ VITO, номерний НОМЕР_3 ОСОБА_7 не відповідали вимогам п.п.12.3, 12.4, 12.9 «б» та 13.3 Правил дорожнього руху України. Невідповідність дій водія ОСОБА_7 вимогам п.п.12.3 та 13.3 Правил дорожнього руху України з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з настанням події даної ДТП.

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_11 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді травматичного вивиху акроміального кінця лівої ключиці з розривом ключично-акроміальної зв`язки, множинних саден м`яких тканин грудної клітини, а також верхніх та нижніх кінцівок. Вказані тілесні ушкодження за своїм характером відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я на термін понад три тижні (більш ніж як 21 день).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду першої інстанції скасувати та кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України закрити, у зв`язку з недоведеністю вини обвинуваченого та невстановленням достатніх доказів для доведення його винуватості особи та вичерпання можливостей їх отримати.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги захисник посилається на незаконність вироку суду першої інстанції через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду та неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.

Так, захисник зазначає, що ухвалюючи обвинувальний вирок стосовно ОСОБА_7 суд першої інстанції не надав належної оцінки показам свідків, а також письмових доказам у кримінальному провадженні, за критеріями їх достовірності, належності та допустимості. Зокрема, на переконання захисника суд безпідставно прийняв до уваги покази свідка ОСОБА_12 , який є особою неодноразо судимою, зокрема за вчинення шахрайства, та більше 10 разів притягувався до адміністративної відповідальності, й саме в той єдиний раз коли це свідок перебував на волі, він став очевидцем вказаного ДТП, що викликає сумніви у правдивості його показів та мали були більш ретельно перевірені. Разом з цим, захисник звертає увагу і на висновки фахівця психолога, яким було досліджено відеозапис слідчого експерименту з вказаним свідком, та зроблено висновком про те, що в його вербальній та невербальній поведінці під час проведення вказаної слідчої дії вбачають ознаки недостовірності. Також захисник вказує на те, що протокол слідчого експерименту з вказаним свідком не відповідають положенням ст.ст. 104. 107, 240 КПК України, а поняті які приймали участь в цій слідчій дії не підтвердили в судовому засіданні своєї присутності там та не впізнали свої підписи.

Крім того, захисник вказує і про неналежну необґрунтованість висновків суду про недопустимість як доказу висновку експерта ОСОБА_13 , а так само і про безпідставність висновків суду про недопустимість висновків експерта психолога від 19.10.2020 та судово автотехнічної експертизи проведеної за ухвалою суду.

Також захисник вказує на те, що суд визнавши недопустимим доказом протокол слідчого експерименту з обвинуваченим ОСОБА_7 , фактично погодившись з тим, що слідчий сфальшував доказ, безпідставно не визнав із зазначених підстав недопустимими інші докази у провадженні. Захисник також звертає увагу на те, що огляд автомобіля обвинуваченого та велосипеда потерпілого було проведено в порушення вимог ст. 223 КПК України, без понятих та без надання слідчим суддею дозволу на обшук та до внесення відомостей до ЄРДР. Так, само захисник вказує і на те, що протокол огляду місця ДТП також було складено з порушеннями вимог ст. 104 КПК України.

На переконання захисника, під час судового розгляду не було доведено, що потерпілим було отримано тілесні ушкодження середньої тяжкості саме від контактування з автомобілем обвинуваченого, а не від падіння, після того як потерпілий не впорався з керуванням.

Прокурор також оскаржив вирок суду першої інстанції, однак 02.07.2025 від прокурора ОСОБА_10 на адресу апеляційного суду надійшло клопотання про відмову від поданої ним апеляційної скарги, внаслідок чого, враховуючи думку учасників провадження, керуючись положеннями ст. 403 КПК України, апеляційний суд не переглядає рішення суду за вказаною апеляційною скаргою.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник та обвинувачений в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу захисника і з підстав, викладених у скарзі просили її задовольнити, вирок суду першої інстанції скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення його винуватості особи та вичерпання можливостей їх отримати.

Прокурор та представник потерпілого заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника, його доводи вважали безпідставними, а вирок суду вважали законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим просили залишити його без змін.

Потерпілий, належним чином повідомлений про час, дату та місце апеляційного перегляду до зали суду не з`явився. 30.07.2025 від потерпілого надійшла заява про розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України, у його відсутність.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду та неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, перевіривши висновки суду першої інстанції в цій частині, докази, які суд поклав в основу вироку на підтвердження встановлених ним фактичних обставин кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновку, що такі доводи є безпідставними, а вирок суду є законним, обґрунтованим та ухваленим у відповідності до зазначених вище вимог закону, які суд першої інстанції виконав належним чином, з огляду на наступне.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 в його вчиненні, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та ретельно дослідженими судом доказами, вказаними у вироку.

Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у порушенні Правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинили потерпілому ОСОБА_11 середньої тяжкості тілесні ушкодження, за обставин викладених у вироку, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, яким суд дав належну оцінку.

Зокрема, обґрунтовуючи висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 суд першої інстанції послався на показання потерпілого ОСОБА_11 , який повідомив суд про те, що 22.06.2018 року приблизно о 06.45 год. на велосипеді Comanche strada рухався по вул Дніпровській м. Павлограда зі сторони проспекту Шахтобудівників у напрямку вул. Центральної зі швидкістю приблизно 26-28 км/год по своїй (правій) смузі руху і під час руху, навпроти буд. № 18, відчув сильний удар у своє ліве плече та від вказаного удару впав з велосипедом на проїжджу частину. Додав, що рухався прямолінійно та напрямку свого руху не змінював.

Вказані покази потерпілого підтвердив й безпосередньо допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 , який повідомив суд, що бачив як їде мікроавтобус білого кольору та велосипедист, почув скрип гальм, повернувся та побачив як мікроавтобус зачепив велосипедиста правою стороною. Біля велосипедиста були хлопець з дівчиною. Безпосередньо зіткнення не бачив, велосипедист їхав зі сторони узбіччя з боку тротуару прямолінійно. Після події до велосипедиста підійшли хлопець і дівчина, велосипед лежав біля бордюру на дорозі. Була нормальна погода. Інших автомобілів на шляху мікроавтобуса не було.

Крім показань самого потерпілого та зазначеного свідка, провина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України також підтверджується безпосередньо дослідженими судом першої інстанції письмовими доказами, зокрема: протоколом огляду місця від 22 червня 2018 року; протоколом огляду від 22 червня 2018 року; протоколом огляду місця ДТП від 22 червня 2018 року; протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_11 від 05 липня 2018 року; висновком експерта №142/33 від 16 липня 2018 року; висновком експерта №5/10.1/509 від 13 серпня 2018 року.

Відтак, місцевий суд, дослідивши й зіставивши наявні у кримінальному провадженні фактичні дані, дав їм оцінку в аспекті ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також з`ясував передбачені ст. 91 КПК України обставини, що належать до предмета доказування, й обґрунтовано вирішив, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку доводять вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

Переконливих та достатніх доводів, які би ставили під сумнів додержання судом приписів статей 84, 91, 94 КПК України, правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації діяння, апеляційна скарга не містить.

Так, твердження сторони захисту про безпідставність врахування показань свідка ОСОБА_14 та даних, зафіксованих в протоколі проведення слідчого експерименту з вказаним свідком, з огляду на ту обставину, що останній раніше притягувався до кримінальної відповідальності та неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності є безпідставним з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КПК України, свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, і яка викликана для давання показань.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 КПК України, за завідомо неправдиві показання слідчому, прокурору, слідчому судді чи суду або за відмову від давання показань слідчому, прокурору, слідчому судді чи суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, свідок несе кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 КПК України, перед допитом свідка головуючий встановлює відомості про його особу та з`ясовує стосунки свідка з обвинуваченим і потерпілим. Крім того, головуючий з`ясовує чи отримав свідок пам`ятку про права та обов`язки свідка, чи зрозумілі вони йому, і в разі необхідності роз`яснює їх, а також з`ясовує, чи не відмовляється він з підстав, встановлених цим Кодексом, від давання показань, і попереджає його про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції, перед безпосереднім допитом свідка ОСОБА_14 виконано вимоги ст. 352 КПК України, попереджено свідка про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань та приведено вказаного свідка до присяги.

Той факт, що свідок ОСОБА_14 притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності не перешкоджає суду отримувати покази від вказаної особи та обґрунтовувати доведеність винуватості особи такими показами, якщо вони узгоджуються з іншими, зібраними у справі доказами.

У даному випадку, покази свідка ОСОБА_14 щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_11 та підтверджуються висновками експерта №5/10.1/509 від 13 серпня 2018 року та іншими матеріалами кримінального провадження, що вказує на правильність висновків суду про належність та допустимість показів вказаної особи.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо недопустимості висновку експерта психолога наданий стороною захисту від 20 листопада 2022 року, відповідно до якого, у змісті висловлювань, вербальній та невербальній поведінці свідка ОСОБА_12 за матеріалами відеофіксації слідчого експерименту 27.11.2018 року наявні численні ознаки недостовірності, оскільки, як правильно зазначив суд першої інстанції, наданий до суду висновок експерта не відповідає вимогам ст. 102 КПК України та Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08.10.1998, а відомості про самого експерта ОСОБА_15 , який проводив дане дослідження відсутні в Державному реєстрі атестованих судових експертів.

Щодо доводів сторони захисту про безпідставне визнання недопустимим висновків судової автотехнічної експертизи від 14 лютого 2020 року та висновку авто технічної експертизи №4414-23 від 04 квітня 2024 року, колегія суддів, як і суд першої інстанції зазначає, що вихідні дані, які були покладені в основу даних експертних досліджень були надані стороною захисту і виключно за версією розвитку ДТП, про яку повідомляла сторона захисту і яка, крім показів самого обвинуваченого, об`єктивно не підтверджується іншими матеріалами кримінального провадження, а тому судом першої інстанції ґрунтовно визнано вказані експертизи недопустимими доказами.

Посилання захисника на недопустимість протоколу огляду автомобіля обвинуваченого та велосипеда потерпілого є аналогічними його посиланням під час розгляду справи судом першої інстанції, яким суд надав обґрунтовану та змістовну оцінку і з наведенням достатньо переконливих доводів, відхилив їх, з чим погоджується й апеляційний суд, оскільки стверджуючи про допущення процесуальних порушень органом досудового розслідування, захисник безпідставно ототожнює огляд місця події з обшуком.

Аналогічно зазначеному, правильно судом першої інстанції відхилено й доводи захисника про те, що матеріали кримінального провадження не містять доказів того, що потерпілим було отримано тілесні ушкодження середньої тяжкості саме від контактування з автомобілем обвинуваченого, а не від падіння, після того як потерпілий не впорався з керуванням, оскільки безпосередньо допитана в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_16 повідомила суд про те, що при розвитку подій, на які зазначає сторона захисту, у потерпілого були б інші тілесні ушкодження, ніж ті, що були виявлені під час проведення судово-медичної експертизи.

Підсумовуючи зазначене, апеляційний суд наголошує на тому, що доводи сторони захисту є аналогічними їх позиції під час розгляду справи судом першої інстанції, яким суд надав обґрунтовану та змістовну відповідь та з посиланням на норми матеріального і процесуального права, а також на релевантні правові висновки Верховного Суду, правомірно визнав їх такими, що не знайшли свого підтвердження під час розгляду кримінального провадження і з такими висновками суду першої інстанції у повному обсязі погоджується й апеляційний суд.

Переконливих та достатніх доводів, які би ставили під сумнів додержання судом приписів статей 84, 91, 94 КПК України, правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації діяння, апеляційна скарга захисника не містить.

Вирок суду першої інстанції відповідає положенням статей 370, 374 КПК України є законним, обґрунтованим та достатньо вмотивованим.

Істотних порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування ухваленого щодо вироку і призначення нового розгляду в суді першої інстанції під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, тому подану апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Керуючись ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2025 року, стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4