КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/602/26 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/2059/2026 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 13 січня 2026 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 190 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 13 січня 2026 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене із прокурором Святошинської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_10 у кримінальному провадженні № 0003338 від 14.11.2025 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовжено щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування, тобто до 15.02.2026 року включно.

Цією ж ухвалою визначену ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22.11.2025 заставу ОСОБА_7 в розмірі 800 (вісімсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складала на момент її визначення 2 422 400 (два мільйони чотириста двадцять дві тисячі чотириста) гривень, у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на наступний депозитний рахунок: депозитний рахунок: код ЄДРПОУ - 26268059, банк отримувача - Державна казначейська служба України м. Київ, МФО- 820172, рахунок отримувача: UA1012089, призначення платежу: застава за…(П.І.Б., дата народження особи за яку вноситься застава), згідно ухвали (назва суду) від (дата ухвали) по справі №.., кримінальне провадження № , внесені (ПІБ особи, що вносить заставу), згідно квитанції від (дата та № квитанції) - залишено без змін.

Вказано, що підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покладено на підозрюваного ОСОБА_7 у разі внесення застави наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду по вказаному кримінальному провадженні за першою вимогою;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- не відлучатися за межі м. Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- уникати спілкування із іншими підозрюваними, потерпілою та свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Визначено термін дії обов`язків, покладених на підозрюваного у разі внесення застави, з дня внесення застави до 15.02.2026.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснено ОСОБА_7 , що у разі невиконання покладених на нього згідно цієї ухвали обов`язків, а також, якщо він, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора або суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 13 січня 2026 року та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого відмовити і застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме - цілодобовий домашній арешт (або домашній арешт у нічний час доби з 22:00 до 06:00) за адресою: АДРЕСА_2 .

Сторона захисту не погоджується з вказаним судовим рішенням, вважає ухвалу слідчою судді незаконною, необґрунтованою, невмотивованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Апелянт зазначає, що слідчий суддя, ухвалюючи оскаржуване рішення, підійшов до розгляду клопотання формально, не надав належної правової оцінки доводам сторони захисту щодо відсутності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 пособництва у злочині (умислу), не врахував дані про його особу та міцні соціальні зв`язки, а також проігнорував факт кричущої диспропорції у розмірах застави та видах запобіжних заходів, застосованих до різних фігурантів даного провадження, що призвело до порушення принципу рівності та справедливості судового розгляду.

Також вказує. що слідчий суддя, задовольняючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, формально послався на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 190 КК України.

Суд першої інстанції не врахував, що стандарт доказування «обґрунтована підозра» не є статичним. З плином часу (а досудове розслідування триває з листопада 2025 року) підозра повинна підкріплюватися вагомими доказами, які б вказували не лише на присутність особи на місці події, але й на її суб`єктивне ставлення до вчинюваного діяння (умисел).

На переконання апелянта, суд залишив поза увагою ключові доводи сторони захисту. Зокрема те, що матеріали провадження не містять доказів того, що ОСОБА_7 був обізнаний про злочинний план інших співучасників. Він виконував функцію водія на прохання знайомого ( ОСОБА_11 ), що є звичайною побутовою послугою, а не пособництвом у шахрайстві.

Крім цього, суд не надав оцінки поясненням підозрюваного та хронології подій у день затримання. Поведінка ОСОБА_7 (відвідування школи доньки, сервісного центру, магазинів, відкрите пересування містом) повністю суперечить поведінці особи, яка готує тяжкий злочин у складі організованої групи.

Захисник стверджує, що посилання слідства на використання умовних слів не доводить злочинного умислу ОСОБА_7 , оскільки він, як водій, міг сприймати це як необхідну інформацію для передачі (як у службах доставки чи таксі), не розуміючи їхнього кримінального контексту.

Також апелянт звертає увагу на те, що в оскаржуваній ухвалі відсутня будь-яка правова оцінка детальної хронології дій ОСОБА_7 у день події, яку захист надав суду. Ця хронологія, підтверджена власноручними поясненнями підозрюваного та матеріалами справи, чітко доводить, що його дії мали побутовий, а не кримінальний характер, і він не готувався до вчинення злочину.

В апеляційній скарзі захисник посилається також на те, що висновок суду про обґрунтованість підозри ґрунтується виключно на тяжкості обвинувачення та припущеннях слідства, що є порушенням ст. 177 КПК України та практики ЄСПЛ.

Апелянт вважає, що оскаржувана ухвала порушує принцип рівності перед законом та судом. Слідчий суддя проігнорував той факт, що орган досудового розслідування застосував до ОСОБА_7 невиправдано жорсткий підхід порівняно з іншими фігурантами справи, чия роль у злочині є значно активнішою.

Фактичні обставини справи свідчать про непропорційність. Зокрема, щодо ОСОБА_11 (підозрюваний, який, за версією слідства, був безпосереднім виконавцем, вів перемовини та особисто отримував грошові кошти) - застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з альтернативою застави у розмірі 500 000 грн. Щодо ОСОБА_12 (підозрюваний, який забезпечував технічну частину злочину, надав знаряддя термінал/телефон) - застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Проте, щодо ОСОБА_7 (підозрюваний, який виконував роль водія і не був ініціатором злочину) - оскаржуваною ухвалою продовжено тримання під вартою та визначено заставу у розмірі 2 422 400 грн.

При цьому, слідчий суддя не навів жодного мотиву, чому ризики щодо «водія» ОСОБА_7 оцінені у 5 разів вище (у грошовому еквіваленті), ніж ризики щодо основного виконавця ОСОБА_11 , та чому до нього неможливо застосувати домашній арешт, як до ОСОБА_12 .

Така вибірковість, на думку захисника, свідчить про дискримінаційний підхід, що є порушенням ст. 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у поєднанні зі ст. 5 Конвенції.

У даному випадку, встановлення для ОСОБА_7 найсуворішого запобіжного заходу та непомірної застави має ознаки карального інструменту тиску, що є неприпустимим у демократичному суспільстві. Суд першої інстанції мав обов`язок усунути цю диспропорцію, однак самоусунувся від здійснення судового контролю, механічно затвердивши клопотання слідчого.

Суд першої інстанції проігнорував той факт, що на утриманні та вихованні підозрюваного перебуває малолітня донька ОСОБА_13 , 2015 року народження, яка після розлучення батьків проживала з батьком. Ізоляція ОСОБА_7 від суспільства позбавляє дитину належного батьківського піклування та матеріального забезпечення, що суперечить ст. 3 Конвенції про права дитини (першочергове забезпечення інтересів дитини). Не надано оцінки й тому, що підозрюваний здійснює догляд за матір`ю-пенсіонеркою ОСОБА_14 , 1963 року народження, яка потребує його допомоги.

Суд безпідставно вказав у рішенні, що ОСОБА_7 не працює, проігнорувавши надані захистом докази його активної професійної діяльності як сертифікованого інструктора з йоги (система ADHOyoga), наявність подяк та нагород. ОСОБА_7 є соціально інтегрованою особою, раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, які є природним стримуючим фактором від втечі.

Слідчий суддя не пояснив, чому ці обставини не можуть бути враховані для застосування більш м`якого запобіжного заходу, наприклад, домашнього арешту, який дозволив би підозрюваному не розривати соціальні зв`язки та піклуватися про родину.

Визначаючи розмір застави у сумі 800 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (2 422 400 грн), слідчий суддя порушив вимоги ч. 4 ст. 182 КПК України, яка зобов`язує суд враховувати майновий стан підозрюваного.

Розмір застави має бути таким, щоб гарантувати виконання обов`язків, але не бути завідомо непомірним для підозрюваного. Встановлення суми у 2,4 млн. грн. для особи, яка працює інструктором з йоги та утримує дитину і матір-пенсіонерку, є фактичним позбавленням права на звільнення з-під варти.

Таким чином, визначений судом розмір застави є каральним, дискримінаційним та таким, що не відповідає майновому стану підозрюваного, що є самостійною підставою для зміни ухвали в цій частині.

На підставі викладеного, враховуючи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, наявність у підозрюваного мінних соціальних зв`язків, неповнолітньої дитини на утриманні, а також враховуючи порушення судом першої інстанції принципу пропорційності та рівності учасників провадження, захисник вважає, що оскаржувана ухвала слідчого суді підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_10 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів, які надійшли із суду першої інстанції, у провадженні слідчого відділу Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0003338 від 14.11.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 190 КК України.

Згідно даних клопотання, органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 , ОСОБА_12 діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_11 , та невстановленими досудовим розслідуванням особами, маючи злочинний умисел на пособництво у заволодінні чужим майном, що належить потерпілій ОСОБА_15 шляхом обману, діючи відповідно до розробленого з цією метою злочинного плану, згідно якого невстановлена особа створювала вигляд псевдо працівника Служби безпеки України, ОСОБА_11 створював враження кур`єра, ОСОБА_7 , використовуючи належний йому автомобіль, забезпечував мобільність у переміщенні ОСОБА_11 а ОСОБА_12 , надав невстановленій особі власний мобільний телефон марки «ZTE Blade A32» ІМЕІ1- НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_2 із сім карткою мобільного оператора НОМЕР_3 , із якого був здійснений телефонний дзвінок потерпілій, в ході якого останню було введено в оману.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на пособництво у заволодінні чужим майном, шляхом обману, ОСОБА_12 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, однак не пізніше 13.11.2025, 17 години 00 хвилин, знаходячись у невстановленому досудовим розслідуванням місці, передав невстановленій особі власний мобільний телефон марки «ZTE Blade A32» ІМЕІ1- НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_2 із сім карткою мобільного оператора НОМЕР_3 із якого був здійснений телефонний дзвінок потерпілій в ході якого останню було введено в оману, та в подальшому розмова із якого стала підставою, під приводом отримання посилки із вмістом грошових коштів та цінного майна потерпілої, для передачі його псевдо співробітникам СБУ.

ОСОБА_7 , використовуючи належний йому автомобіль марки «Volkswagen Touareg» р.н. НОМЕР_4 , номер кузова НОМЕР_5 , 13.11.2025, приблизно о 17 годині 00 хвилин, забрав ОСОБА_11 , який знаходячись поблизу супермаркету «Новус» за адресою: м. Київ, вул. Львівська, 17 під приводом отримання посилки із вмістом грошових коштів та цінного майна потерпілої для передачі його співробітникам СБУ, зустрівся із потерпілою та промовив заздалегідь погоджений із співучасниками код-пароль «1236», чим нібито підтвердив потерпілій його участь у вилученні спеціальними службами її майна, однак не мав можливості та не збирався виконувати взяті на себе зобов`язання.

В подальшому, ОСОБА_11 отримав від потерпілої ОСОБА_15 , яка була введена в оману та вважала, що передає вказане майна співробітникам СБУ, поліетиленовий пакет в середині якого знаходилось:

- грошові кошти в сумі 140 000 (сто сорок тисяч) доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 13.11.2025 року, становить 5 885 278 грн. (1 долар США становить 42,0377 грн.);

- 2 260 (дві тисячі двісті шістдесят) Євро що відповідно до курсу НБУ станом на 13.11.2025 року, становить 109 958,944 грн., (1 ЄВРО становить 48,6544 грн.);

- 57 золотих злитків 999 проби, вагою 100 грамів кожний, що відповідно до розпорядження НБУ від 13.11.2025, в еквіваленті становлять 31 504 698 грн. (1 грам золота становить 5527,14 грн.).

Після чого, ОСОБА_11 , маючи змогу розпоряджатись майном потерпілої на власний розсуд, з місця вчинення злочину зник. В результаті вчинення злочинних дій потерпілій ОСОБА_15 спричинено майнову шкоду в сумі 37 499 934 грн. 00 коп. (тридцять сім мільйонів чотириста дев`яносто дев`ять тисяч дев`ятсот тридцять чотири гривні).

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у пособництві у заволодінні чужим майном шляхом обману, вчиненому за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану, вчиненому в особливо великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 190 КК України.

20.11.2025 року ОСОБА_7 було затримано в порядку ст. 208 КПК України.

21.11.2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 22.11.2025 року щодо підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 15.01.2026 року включно із визначенням застави в розмірі 800 (вісімсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

12.01.2026 постановою керівника Святошинської окружної прокуратури м. Києва строк досудового розслідування продовжено до 3-х місяців, тобто до 15.02.2026.

09.01.2026 року старший слідчий СВ Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , за погодження із прокурором Святошинської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_10 , звернувся до слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва з клопотанням у кримінальному провадженні № 0003338 від 14.11.2025 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування поданого клопотання слідчим зазначено, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у пособництві у заволодінні чужим майном шляхом обману, вчиненому за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану, вчиненому в особливо великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 190 КК України.

На переконання органу досудового розслідування наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 190 КК України, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами в їх сукупності.

Слідчий також вказав, що строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 закінчується 15.01.2026, однак завершити досудове розслідування до вказаного строку не видається можливим, у зв`язку зі складністю провадження, крім цього потрібно виконати слідчі та процесуальні дії, які потребують додаткового часу, а саме: зняти гриф таємності із постанов на проведення НСРД; провести слідчі (розшукові) та процесуальні дії з метою перевірки причетності інших осіб до скоєння кримінального правопорушення; провести інші слідчі (розшукові) та процесуальні дії, необхідність у яких виникне під час досудового розслідування; підготувати матеріали кримінального провадження для виконання стороною захисту вимог ст. 290 КПК України.

Для проведення та завершення вказаних слідчих (розшукових) та процесуальних дій, які мають важливе значення для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, та враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а також наявність ризиків, що зазначені в пунктах 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема те, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування; незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому є необхідність у продовженні строків тримання підозрюваного під вартою.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 13 січня 2026 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене із прокурором Святошинської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_10 у кримінальному провадженні № 0003338 від 14.11.2025 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовжено щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування, тобто до 15.02.2026 року включно.

Цією ж ухвалою визначену ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22.11.2025 заставу ОСОБА_7 в розмірі 800 (вісімсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складала на момент її визначення 2 422 400 (два мільйони чотириста двадцять дві тисячі чотириста) гривень, у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на наступний депозитний рахунок: депозитний рахунок: код ЄДРПОУ - 26268059, банк отримувача - Державна казначейська служба України м. Київ, МФО- 820172, рахунок отримувача: UA1012089, призначення платежу: застава за…(П.І.Б., дата народження особи за яку вноситься застава), згідно ухвали (назва суду) від (дата ухвали) по справі №.., кримінальне провадження № , внесені (ПІБ особи, що вносить заставу), згідно квитанції від (дата та № квитанції) - залишено без змін.

Вказано, що підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покладено на підозрюваного ОСОБА_7 у разі внесення застави наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду по вказаному кримінальному провадженні за першою вимогою;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- не відлучатися за межі м. Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- уникати спілкування із іншими підозрюваними, потерпілою та свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Визначено термін дії обов`язків, покладених на підозрюваного у разі внесення застави, з дня внесення застави до 15.02.2026.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснено ОСОБА_7 , що у разі невиконання покладених на нього згідно цієї ухвали обов`язків, а також, якщо він, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора або суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

З таким висновком колегія суддів погоджується частково, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Продовжуючи щодо підозрюваного ОСОБА_7 строк тримання під вартою, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 190КК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 із інкримінованим йому кримінальним правопорушенням підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами, зокрема: заявою про вчинення кримінального правопорушення від 14.11.2025; протоколами обшуку від 20.11.2025; протоколом затримання підозрюваного від 20.11.2025; протоколами огляду відеозапису від 21.11.2025 та іншими матеріалами в їх сукупності.

Сукупність вказаних матеріалів дає підстави вважати, що підозра ОСОБА_7 щодо вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 190 КК України, є обґрунтованою.

Слідчим суддею досліджено доводи клопотання слідчого щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про тримання ОСОБА_7 під вартою та встановлено, що необхідно провести ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій, без проведення яких закінчення досудового розслідування є неможливим.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про продовження їх існування, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, а також з огляду на характер та наслідки кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється.

На переконання колегії суддів, з урахуванням наявних у справі матеріалів, вищевказані висновки слідчого судді є правильними, зокрема, оцінюючи доведеність продовження існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховування від органів досудового розслідування та/або суду), колегія суддів виходить із того, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 190 КК України, яке згідно ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжкого, за вчинення якого передбачене покарання у вигляді виключно позбавлення волі строком до 12 років із конфіскацією майна. Тобто, враховуючи міру покарання, яка загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим, ця обставина вже обґрунтовує ризик того, що з метою уникнення покарання підозрюваний може вчинити спробу переховування. Крім того, згідно з Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», на всій території України від 24 лютого 2022 року, введений воєнний стан, який в подальшому було неодноразово продовжено та який діє по сьогоднішній день. Тому, ОСОБА_7 , користуючись ситуацією в країні, знаходячись на волі, буде мати змогу переховуватися від органів досудового розслідування, зокрема, в місцях постійного проведення бойових дій або місцях, непідконтрольних органам державної влади України.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (ризик незаконно впливати на потерпілу, свідків та інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні), вбачається з того, що ОСОБА_7 особисто знайомий із іншими підозрюваними, знає контактні номери телефонів та повні анкетні дані. Тому є підстави вважати, що, перебуваючи на волі, ОСОБА_7 може чинити незаконний вплив на підозрюваних, з метою зміни або ненадання викривальних показів відносно нього, що в свою чергу негативно вплине на хід досудового розслідування. Сам факт перебування підозрюваного поза мажами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою після вчинення особливо тяжкого злочину, вже буде впливати на свідків, бо буде свідчити про те, що після таких злочинних дій можна уникнути відповідальності і далі вести звичайне життя.

Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на потерпілу, свідків чи інших підозрюваних залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими чи свідками у кримінальному провадженні, а саме - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України. тому числі до моменту безпосереднього отримання судом показань від потерпілого, свідків.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що наявні в матеріалах кримінального провадження відомості і обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_7 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення правопорушення, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілу, свідків чи інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в сукупності із вищезазначеними обставинами, слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного, його вік та стан здоров`я, майновий та сімейний стан, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого та ним частково доведені.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу, оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які не зменшилися з часу застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти таким ризикам.

Даних, які б унеможливлювали подальше тримання ОСОБА_7 під вартою, матеріали судового провадження не містять та колегією суддів не встановлено.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 . Підстав вважати його завідомо непомірним для підозрюваного колегія суддів не вбачає.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , ніж тримання під вартою, колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю кримінального правопорушення та його наслідками, є обґрунтованим, та підстав для застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, домашнього арешту, про що просить захисник в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри колегія суддів вважає безпідставними, оскільки наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 190 КК України.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на вищенаведені дані, у колегії суддів наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, у тому числі наявності або відсутності умислу в діях особи, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Крім того, дослідження та оцінка доказів у кримінальному провадженні відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування, а тому посилання апелянта на те, що матеріали провадження не містять доказів того, що ОСОБА_7 був обізнаний про злочинний план інших співучасників, а лише виконував функцію водія на прохання знайомого ОСОБА_11 , що є звичайною побутовою послугою, а не пособництвом у шахрайстві, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що органом досудового розслідування не доведено продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також не оцінено відомості про особу підозрюваного, є безпідставними, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому.

Отже ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формі або формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу, ризик у кримінальному провадженні має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак, в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що підозрюваний може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню.

Оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності вчинення ним дій, передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК.

Зважаючи на викладене, а також, враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки докази наявності достатніх стримуючих факторів, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

При цьому, посилання сторони захисту в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий, має на утриманні малолітню доньку та матір пенсійного віку, працює інструктором з йоги, не спростовують правильність висновків слідчого судді про наявність у підозрюваного можливості в подальшому вчиняти дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, та не забезпечують впевненості у подальшій належній процесуальній поведінці підозрюваного, у випадку застосування щодо нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.

Всупереч доводам сторони захисту, при вирішенні питання про продовження щодо підозрюваного запобіжного заходу, крім встановлених ризиків кримінального провадження, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами матеріалів, надав належну оцінку в сукупності всім обставинам, що враховуються при обранні запобіжного заходу, передбаченим ст.178 КПК, та дійшов обґрунтованого висновку, що такі відомості про особу підозрюваного не спростовують висновків про продовження існування ризиків у кримінальному провадженні та необхідність продовження строку тримання під вартою.

Отже, судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до сталого висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Разом з тим, колегією суддів встановлено, що прийнявши обґрунтоване рішення про продовження підозрюваному ОСОБА_7 строку тримання під вартою, слідчий суддя належним чином не врахував вимоги ч. 4 ст. 182, ч. 3 ст. 183 КПК України та практику Європейського суду з прав людини при визначенні йому застави в розмірі 800 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 2 422 400 грн.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину визначається у межах ід вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні. Розмір застави повинен визначатися виходячи з особи обвинуваченого, його майнового стану і його відносин з особами, які надають забезпечення, іншими словами, враховувати той факт, чи буде втрата забезпечення чи дії проти поручителів у випадку неявки обвинуваченого в суд достатнім стримуючим фактором для обвинуваченого, щоб не здійснити втечу.

Разом з цим, при визначенні розміру застави слід не допускати встановлення такого її розміру, що є завідомо непомірним для особи та призводить до неможливості виконання застави. З одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Як зазначає у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, ризики неналежної процесуальної поведінки підозрюваного з часом зменшуються (справа «Ткачов проти України» від 13.12.2007 p., «Єлоєв проти України» від 06.11.2008р.).

Після спливу певного часу подальше існування обґрунтованої підозри перестає само по собі бути підставою для обмеження свободи, а суди зобов`язані обґрунтувати рішення про продовження обмеження свободи підозрюваної особи іншими підставами, які мають бути чітко вказані, про що неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини.

З плином часу, інтереси слідства стають недостатніми для обґрунтування тримання підозрюваного під вартою: за нормального перебігу подій ризики зменшуються з часом, завдяки проведенню дізнання, перевірок, отриманню показань («Клоот проти Бельгії» (Clooth v. Belgium), § 44)

Той факт, що затриманий залишається під вартою після прийняття рішення про можливість звільнення під заставу, свідчить про те, що національні суди не виявили необхідної ретельності при встановленні належного розміру застави («Гафа проти Мальти» (Gafa v. Malta), § 73; «Колакович проти Мальти» (Kolakovic v. Malta), § 72).

З урахуванням зазначеного, на переконання колегії суддів, слідчим у поданому клопотанні та слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі не доведено, що з плином часу продовжують існувати ті ж підстави, які існували на момент застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу.

За таких обставин, колегія суддів не погоджується із визначеним слідчим суддею розміром застави у виді 800 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 2 422 400 грн., та вважає що на даному етапі досудового розслідування наведених у клопотанні слідчого доводів є недостатньо для визначення застави у вищевказаному розмірі, а відтак визначений ОСОБА_7 розмір застави підлягає зменшенню.

Враховуючи обставини інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, дані про його особу, майновий та сімейний стан, його вік та стан здоров`я, інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а також беручи до уваги ту обставину, що ризики непроцесуальної поведінки підозрюваного продовжують існувати, проте, інтенсивність встановлених ризиків з плином часу певною мірою знизилася, колегія суддів приходить до висновку про необхідність визначення ОСОБА_7 застави у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 332800 гривень у національній грошовій одиниці.

На переконання колегії суддів, такий розмір застави буде співмірним з існуючими в кримінальному провадженні ризиками та в разі її внесення зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання ним обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

За таких обставин у їх сукупності, виходячи з положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про часткове задоволення клопотання слідчого, та продовження щодо підозрюваного ОСОБА_7 строку тримання під вартою у межах досудового розслідування строком до 15.02.2026 року включно, з одночасним визначенням застави в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 183 КПК України, у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 332 800 грн. у національній грошовій одиниці та з покладенням на підозрюваного ОСОБА_7 , у разі внесення застави, обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст.177, 178, 182, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 13 січня 2026 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого СВ Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене із прокурором Святошинської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_10 у кримінальному провадженні № 0003338 від 14.11.2025 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити частково.

Продовжити щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування, до 15 лютого 2026 року включно.

Визначити підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу в розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 332 800 (триста тридцять дві тисячі вісімсот) гривень у національній грошовій одиниці.

Застава може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на розрахунковий рахунок Київського апеляційного суду (м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, код ЄДРПОУ суду 42258617, банк ГУ ДКС України в місті Києві, код банку - 820172, номер рахунку за стандартом IBAN: UA1082186).

У разі внесення застави у визначеному судом розмірі, вважати, що до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано запобіжний захід у виді застави.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду по вказаному кримінальному провадженні за першою вимогою;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- не відлучатися за межі м. Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- уникати спілкування із іншими підозрюваними, потерпілою та свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, обчислювати з дня внесення застави до 15 лютого 2026 року включно.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному в даній ухвалі розмірі оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення застави на розрахунковий рахунок Київського апеляційного суду, має бути наданий уповноваженій особі ДУ «Київський слідчий ізолятор» чи іншої установи де підозрюваний перебуває під вартою.

Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена особа ДУ «Київський слідчий ізолятор» чи іншої установи де підозрюваний перебуває під вартою негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної в даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти, у зв`язку з внесенням застави, підозрюваний ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважається таким до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні застави обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4