Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

16 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000972 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, громадянина України,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

судимого вироком Деснянського районного суду м. Києва від 02.07.2025

за ч.1 ст.309 КК України на 1 рік пробаційного нагляду,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України,

за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 7 листопада 2025 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 07.11.2025 ОСОБА_6 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.309 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 02.07.2025 і з урахуванням положень ст.72 КК України за сукупністю вироків ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 1 місяць.

Зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого вбачається, що він просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання змінити, застосувати до нього положення ст.ст.69, 75 КК України та звільнити від відбування покарання з випробуванням.

ОСОБА_6 не оспорює фактичні обставини кримінального правопорушення, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність його винуватості та правову кваліфікацію його дій, однак вважає, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі і є явно несправедливим через суворість.

На переконання обвинуваченого, суд не врахував, що він вчинив нетяжкий злочин, його позитивні характеристики, обставини, які пом`якшують покарання, в тому числі щире каяття, у зв`язку з чим були всі підстави для призначення йому більш м`якого покарання, не зазначеного у відповідній санкції, та звільнення від його відбування з випробуванням.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги і просила вирок суду залишити без змін; провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_6 , будучи засуджений вироком Деснянського районного суду м. Києва від 02.07.2025 за ч.1 ст.309 КК України, протягом року вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин.

У невстановлені досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 15 години 49 хвилин 7 жовтня 2025 року, а саме, до часу фактичного виявлення та затримання працівниками поліції, ОСОБА_6 , перебуваючи на б-рі Верховної Ради в м. Києві, в зоні місця для сидіння, знайшов пластикову колбу з психотропною речовиною PVP, яку підняв та поклав у кишеню штанів і тим самим незаконно придбав та почав зберігати її без мети збуту.

Того ж дня о 15 годині 49 хвилин на б-рі Верховної Ради, 18-Б ОСОБА_6 був затриманий працівниками поліції і в подальшому з 16 години 20 хвилин по 16 годину 31 хвилину під час його особистого обшуку у нього вилучили пластикову колбу з кристалічною речовиною світлого кольору, яка містить психотропну речовину PVP масою 0,297 г.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються наявними доказами, які досліджувалися в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.309 КК України - незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту, вчинені протягом року після засудження за цією статтею, - є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для зміни або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Суд згідно зі ст.65 КК України врахував, що ОСОБА_6 вчинив злочин невеликої тяжкості, особу винного, який має постійне місце проживання в м. Києві, задовільний стан здоров`я, судимий, не працює, його вік, обставину, яка пом`якшує покарання, - щире каяття і відсутність обставин, які його обтяжують, і правильно призначив покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, встановлений санкцією відповідного закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, в тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Дані про особу винного, який має не погашену судимість, вчинив нове кримінальне правопорушення через 2 місяці після ухвалення щодо нього вироку, не працював, та лише одна обставина, яка пом`якшує покарання, не дають підстав вважати, що ступінь тяжкості кримінального правопорушення істотно знижено і застосовувати до обвинуваченого положення ч.1 ст.69 КК України.

Ці ж обставини не дають підстав для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, рішення про що суд може прийняти лише у разі, якщо дійде висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання. І навіть проходження обвинуваченим наразі військової служби не спростовує такого висновку суду.

Вірно застосував суд і положення ст.71 КК України, оскільки ОСОБА_6 після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, і остаточне покарання за сукупністю вироків йому призначено шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного цим вироком, незначної частини невідбутого покарання.

Саме таке покарання, яке призначив суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, буде необхідним й достатнім для досягнення його мети, яка полягає не тільки в карі, а й виправленні обвинуваченого та запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Отже, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 7 листопада 2025 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_7