Справа № 308/1971/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2026 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю підозрюваного ОСОБА_4 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_5 , про звільнення від кримінальної відповідальності в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001689 від 01.12.2025 року, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

встановив:

Прокурор Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_5 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, у зв`язку із тим, що останній має намір продовжити проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , на що від командира вказаної військової частини надано згоду.

В клопотанні прокурора зазначено, що ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби, на посаді: кулеметник 3 мотопіхотного відділення 1 мотопіхотного взводу 3 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_2 . в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49, 127, 128, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не бажаючи переносити труднощі військової служби, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, без дозволу командування та начальників, яким підпорядкований за службою, без поважних причин, в умовах воєнного стану, 03.11.2025, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 , проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи свою діяльність з проходженням військової служби, чим вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення місця служби без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України (в редакції, яка діяла на момент вчинення кримінального правопорушення), тобто самовільне залишення місця служби, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, без поважних причин.

ОСОБА_4 подав прокурору заяву та надав письмову згоду щодо звільнення його від кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, у зв`язку із тим, що він має намір продовжити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

З огляду на викладене, прокурор просить суд звільнити підозрюваного ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України на підставі ч. 5 ст. 401 КК України, кримінальне провадження №0001689 від 01.12.2025 року закрити, зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 поновити ОСОБА_4 на військовій службі у вказаній військовій частині, а ОСОБА_4 не пізніше 72 годин прибути до військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав та просив таке задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_4 після встановлення судом його особи, визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України повністю, повідомив суду що має намір продовжити військову службу про що добровільно надав прокурору свою письмову згоду.

Заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Так, з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_4 подав прокурору заяву та надав письмову згоду щодо звільнення його від кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, у зв`язку із тим, що він має намір продовжити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , його намір повернутися на військову службу є добровільним, інших кримінальних проваджень за військові злочини відносно нього немає, злочин вчинено вперше, а також наявна письмова згода командира військової частини НОМЕР_1 на подальше проходження ОСОБА_4 військової служби у даній військовій частині.

Частиною 5 ст. 401 КК України визначено, що особа, яка під час дії воєнного стану вперше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене статтями 407, 408 цього Кодексу, може бути звільнена від кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, якщо вона добровільно звернулася із клопотанням до слідчого, прокурора, суду про намір повернутися до цієї або іншої військової частини або до місця служби для продовження проходження військової служби та за наявності письмової згоди командира (начальника) військової частини (установи) на продовження проходження такою особою військової служби.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 має намір самостійно повернутися до місця служби та виявив бажання продовжити проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , про що надав письмову згоду.

Так, згідно письмової згоди командира військової частини НОМЕР_1 , командуванням військової частини позитивно розглянута можливість подальшого проходження ОСОБА_4 військової служби в Збройних Силах України.

Проте суд враховує, що згідно зі ст. 58 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, командир є єдиноначальником і несе особисту відповідальність перед Державою за бойову готовність та стан укомплектованості підрозділу. Військовослужбовець ОСОБА_4 на момент вчинення правопорушення перебував і на теперішній час перебуває у списках особового складу військової частини НОМЕР_2 . Процедура продовження проходження служби в іншій частині, передбачена ст. 401 КК України, не може нівелювати засадничий принцип військового управління видання наказів по особовому складу (зокрема про виключення зі списків) виключно прямим командиром або вищим командуванням за погодженням з ним.

Також відповідно до п. 110 Положення про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ (Указ Президента №1153/2008), переміщення військовослужбовців здійснюється за наказами відповідних посадових осіб. Оскільки військовослужбовець займає штатну посаду у військовій частині НОМЕР_2 , його переведення до іншого підрозділу без згоди командира призведе до несанкціонованого вивільнення посади, що прямо впливає на боєздатність частини.

Механізм ч. 5 ст. 401 КК України спрямований на повернення фахівця до лав Збройних Сил України, проте він не надає підозрюваному права самовільного вибору місця служби. Будь-яке «відношення» від іншої військової частини носить лише рекомендаційний характер і не створює для командира військової частини, до списків особового складу якої зарахований такий військовослужбовець, обов`язку щодо безумовного відпуску військовослужбовця.

Текст частини 5 статті 401 КК України містить загальну відсилку до необхідності отримання «письмової згоди командира (начальника) військової частини про можливість продовження проходження військової служби таким військовослужбовцем». Проте законодавець не конкретизує, про командира якої саме частини йдеться тієї, куди військовослужбовець бажає перевестися, чи тієї, де він проходить службу на момент вчинення правопорушення.

Шляхом системного тлумачення цієї норми у поєднанні зі статтями 58, 59 Статуту внутрішньої служби ЗСУ та пунктами 110-116 Положення про проходження військової служби, слід дійти висновку, що згода командира військової частини, до списків особового складу якої зараховано військовослужбовця, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, є обов`язковою, оскільки саме цей командир несе відповідальність за комплектування військової частини, в тому числі особовим складом. Одностороннє надання згоди командиром «нової» частини (який на даний момент не має правового зв`язку з військовослужбовцем) є недостатнім. Таким чином, отримання письмової згоди саме командира військової частини НОМЕР_2 , зі списків якої особа не виключена, є обов`язковою передумовою для застосування положень ч. 5 ст. 401 КК України.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні клопотання прокурора слід відмовити та повернути його прокурору для здійснення кримінального провадження в загальному порядку.

Керуючись ст.ст. 401,407 КК України, ст.ст. 284-286, 288, 314 КПК України, суд, -

постановив:

В задоволенні клопотання прокурора Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_5 , про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ч. 5 ст. 401 КК України ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України відмовити.

Клопотання прокурора Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ч. 5 ст. 401 КК України ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України повернути прокурору для здійснення кримінального провадження в загальному порядку.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1