Дата документу 14.02.2026Справа № 554/1043/26
Провадження № 1-кс/554/2609/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2026 року м. Полтава

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Полтави ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава клопотання старшого слідчого - криміналіста першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Полтаві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_6 , погоджене прокурором Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001665 від 04.08.2025 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чутівка Оржицького району Полтавської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

в с т а н о в и л а :

Слідчий звернувся до суду з вищезазначеним клопотанням про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання обґрунтоване тим, що першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Полтаві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001665 від 04.08.2025 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Під час досудового розслідування, 20.01.2026 року в порядку передбаченому ст.ст.111, 135, 278 КПК України, ОСОБА_5 повідомлено про підозру у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що солдат ОСОБА_5 , грубо порушуючи встановлений порядок проходження військової служби, 30.06.2025 не пізніше 21 год. 10 хв., в порушення вимог ст.ст.17, 65 Конституції України, п.п.1, 2 ст.1, п.4 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , діючи умисно, з особистих мотивів, з метою тимчасового ухилення від військової служби, в умовах воєнного стану, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, самовільно залишив місце розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 - територію тимчасової умовної локації №2, що дислокується в АДРЕСА_2 та в подальшому проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину та виконання службових обов`язків, звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління з приводу своїх протиправних діянь, за наявності реальної можливості для цього.

Таким чином, солдат ОСОБА_5 не пізніше 21 год. 10 хв. 30.06.2025 року самовільно залишив місце розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 - тимчасової умовної локації №2, що дислокується в АДРЕСА_2 , та у подальшому проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину та виконання службових обов`язків, звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління з приводу своїх протиправних діянь, за наявності реальної можливості для цього.

З урахуванням установлених обставин, солдат ОСОБА_5 підозрюється у тому, що своїми умисними діями, які виразились у самовільному залишенні військової частини, тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України.

20.01.2026 року органом досудового розслідування складено письмове повідомлення ОСОБА_5 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, яке, у відповідності до вимог ст.ст.111, 135, 278 КПК України, скеровано за місцем мешкання останнього поштою, а також 20.01.2026 надіслано до військової частини НОМЕР_1 , для подальшої його передачі ОСОБА_5 в разі з`явлення на службі та доведення до відома останнього.

Постановою слідчого від 26.01.2026 ОСОБА_5 оголошено в розшук.

Обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_5 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема повідомленням військової частини НОМЕР_1 про вчинення кримінального правопорушення та доданими до нього матеріалами, протоколами допиту свідків військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Зважаючи на наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні та перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, слідчий просить застосувати щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам і забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання, просив його задовольнити. Звернув увагу на те, що ОСОБА_5 являється військовослужбовцем у військовому званні «солдат», він певний час проходив військову службу, а тому його дії, які полягали у самовільному залишенні військової частини, тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану, містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Захисник підозрюваного ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання, зазначивши, що підозрюваний з 02.01.2024 року навчається в аспірантурі та здобуває ступінь доктора наук, строк навчання - до 2028 року, а тому він не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період в силу статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Адвокат повідомив, що ОСОБА_5 звертався з цього приводу до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, де йому було роз`яснено про відсутність підстав для його призову на військову службу під час мобілізації у зв`язку з навчанням в аспірантурі.

Також захисник зазначив, що у провадженні Полтавського окружного адміністративного суду перебуває позовна заява ОСОБА_5 про визнання протиправними дій щодо його призову на військову службу під час мобілізації на особливий період та про визнання протиправним і скасування наказу військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.04.2025 № 112 про призов на військову службу під час мобілізації та зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (справа № 440/9994/25).

Заперечуючи проти задоволення клопотання, захисник послався на недоведеність стороною обвинувачення наявності ризиків, на які містяться посилання в клопотанні, зазначивши, що підозрюваний не має наміру переховуватися від органів досудового розслідування та суду чи іншим чином перешкоджати встановленню обставин кримінального провадження. У зв`язку з викладеним просив відмовити у задоволенні клопотання, а в разі здійснення слідчим суддею висновку про необхідність застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу - просив визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в мінімальному розмірі.

Підозрюваний ОСОБА_5 підтримав позицію свого захисника, просив відмовити у задоволенні клопотання. Пояснив, що проходив базову загальну військову підготовку у військовій частині НОМЕР_1 та був направлений на подальше навчання. Під час проходження навчання був рекомендований на проходження військової служби у силах спеціальних операцій. Однак, під час навчання захворів на хворобу Лайма, у зв`язку з чим не завершив навчання тривалістю два тижні. За його словами, після завершення лікування він мав намір продовжити навчання, однак йому було повідомлено про направлення для подальшого проходження військової служби.

Підозрюваний також зазначив, що він не має наміру переховуватися від органів досудового розслідування та суду чи іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, проживає у власній квартирі, за місцем якої і був затриманий працівниками правоохоронних органів. З урахуванням викладеного просив відмовити у задоволенні клопотання.

Слідчий суддя, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно із ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що того вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв?язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов?язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м?яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчим суддею встановлено, що ТУ ДБР у м. Полтаві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 00001665 від 04.08.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

20.01.2026 року слідчий ОСОБА_6 , за погодженням із прокурором ОСОБА_3 , повідомив ОСОБА_5 пор вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

26.01.2026 року постановою слідчого ОСОБА_6 оголошено розшук підозрюваного ОСОБА_5 .

26.01.2026 року поснованою слідчого ОСОБА_6 зупинено досудове розслідування у кримінальному провадження № 0001665 від 04.08.2025 року.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Полтави ОСОБА_7 від 27.01.2026 року було надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_5 з метою його приводу до суду для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Строк дії ухвали визначено протягом 24 місяців.

14.02.2026 року о 09 год. 20 хв. ОСОБА_5 було затримано на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Полтави від 27.01.2026 року.

Постановою слідчого ОСОБА_6 від 14.02.2026 року досудове розслідування в даному кримінальному провадженні відновлено.

Перевіряючи доводи сторін кримінального провадження щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, слідчий суддя зазначає наступне.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Також, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (серед інших, рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Мюррей проти Об`єднаного Королівства», «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства»).

Системний аналіз положень КПК України свідчить про те, що на даному етапі кримінального провадження слідчий суддя не уповноважений вирішувати питання стосовно доведеності/не доведеності винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, правильності правової кваліфікації її діяння відповідно до норм КК України, позаяк вони підлягають вирішенню за результатами судового розгляду по суті обвинувального акта.

На цій стадії кримінального провадження слідчий суддя на підставі наданих сторонами матеріалів визначає, чи є вірогідною причетність особи до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення (за стандартом «обґрунтованої підозри»), щоб застосувати до неї запобіжний захід.

Обґрунтованість підозри щодо ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, на переконання слідчого судді, підтверджується сукупністю зібраних по матеріалах кримінального провадження доказами, які були досліджені в судовому засіданні, зокрема повідомленням військової частини НОМЕР_2 про вчинення кримінального правопорушення та доданими до нього матеріалами, у тому числі витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) ОСОБА_8 від 17.04.2025 року № 112, яким 17.04.2025 року ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , на всі види забезпечення та, відповідно до мобілізаційного призначення призначено на посади курсантів навчального взводу навчальної роти школи базової загальновійськової підготовки, копією довідки військово-лікарської комісії №2025-0416-1329-4875-7 від 16.04.2025 року визнаний придатним до військової служби, копією військового квитка ОСОБА_9 серії НОМЕР_3 ; актом службового розслідування, яким зафіксовано факт самовільного залишення солдатом ОСОБА_5 30.06.2025 року місця проходження служби (навчання) у військовій частині НОМЕР_1 та його відсутності у військовій частині понад три доби; протоколами допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

На переконання слідчого судді, викладені у клопотанні слідчого та повідомленні про підозру фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення у сукупності з наданими слідчим матеріалами досудового розслідування вказують на наявність вагомих доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з відповідним кримінальним правопорушенням, передбаченим ч.5 ст.407 КК України, і такі докази є достатніми щоб виправдати подальше розслідування та застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Таким чином, встановлені у ході досудового розслідування факти та обставини могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_5 міг вчинити інкриміноване йому кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України, висунута підозра є обґрунтованою.

Питання щодо доведеності чи недоведеності вини підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не є предметом розгляду слідчим суддею на даній стадії.

Посилання сторони захисту на перебування на розгляді в Полтавському окружному адміністративному суді позову ОСОБА_5 про визнання протиправними дій щодо його призову на військову службу під час мобілізації на особливий період та про визнання протиправним і скасування наказу військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.04.2025 № 112 про призов на військову службу під час мобілізації та зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (справа № 440/9994/25), враховуються слідчим суддею, проте такі доводи не можуть бути взяті до уваги як підстава для відмови у застосуванні запобіжного заходу, з огляду на наступне.

Оскарження підозрюваним правомірності його призову на військову службу є предметом окремого судового провадження та стосується перевірки законності дій та рішень суб`єкта владних повноважень. Разом із тим, у межах розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя не уповноважений надавати оцінку діям суб`єкта владних повноважень, перевіряти правомірність чи неправомірність їх рішень, оскільки такі питання виходять за межі повноважень слідчого судді у кримінальному провадженні.

Разом із цим, факт оскарження відповідного наказу про призов на військову службу під час мобілізації та зарахування до списків особового складу військової частини не звільняє військовослужбовця від обов`язку виконувати такий наказ до моменту його скасування у встановленому законом порядку. До часу визнання відповідного рішення незаконним та його скасування таке рішення є обов`язковим до виконання.

Отже, саме по собі звернення ОСОБА_5 до адміністративного суду із позовом про визнання протиправними дій щодо його призову на військову службу під час мобілізації на особливий період та оскарження наказу про призов на військову службу під час мобілізації та зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 не спростовує висновку про доведеність стороною кримінального провадження наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, а саме самовільного залишення військової частини військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчиненого в умовах воєнного стану.

Крім того, слідчий суддя вважає, що прокурором доведена наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п.п.1, 3 і 4 ч.1 ст.177 КПК України.

Зокрема, усвідомлюючи тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст.12 КК України є тяжким злочином, санкцією якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. В даному контексті слідчий суддя бере до уваги також ту обставину, що в межах даного кримінального провадження ОСОБА_5 вже був оголошений у розшук постановою слідчого від 26.01.2026 року, оскільки його місцезнаходження було невідоме.

Стороною обвинувачення також доведено, що ОСОБА_5 може як особисто, так і через третіх осіб з числа діючих військовослужбовців, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, з метою схилення їх у будь-який спосіб до зміни показань або до відмови від давання показань.

Зважаючи на нехтування підозрюваним ОСОБА_5 вимогами чинного законодавства України, а саме порушення ним вимог ст.ст.65, 68 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст.ст.1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення доведено наявність достатніх підстав вважати, що останній може перешкодити кримінальному провадженні іншим чином, зокрема шляхом неявки до органу досудового розслідування та суду, а також шляхом невиконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до статті 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя враховує дані про особу підозрюваного в їх сукупності, у тому числі, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим, вік та стан його здоров`я, міцність його соціальних зв`язків у місці проживання, репутацію, майновий стан, а також те, що ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності притягується вперше.

З урахуванням обґрунтованої підозри та встановлених ризиків кримінального провадження, на цьому етапі кримінального провадження застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою досягнення дієвості кримінального провадження і забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Беручи до уваги сукупність наведених вище фактів, слідчий суддя приходить до переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного та виконання ним відповідних процесуальних обов`язків і не зможе запобігти доведеним ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України.

Отже, надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України; наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, на які вказують слідчий та прокурор, а також про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не може запобігти доведеним ризикам.

Крім того, частиною 8 статті 176 КПК України імперативно визначено, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Будь-яких відомостей, які б свідчили про неможливість утримання підозрюваного ОСОБА_5 під вартою за станом здоров`я слідчому судді не надано.

Беручи до уваги сукупність наведених фактів, імперативні вимоги ч.6 ст.176 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Разом із тим, положеннями ч.4 ст.183 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, а тому враховуючи наявність доведених ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, підстави та обставини, передбачені ст.178 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність правових підстав для визначення останньому застави, як альтернативи триманню під вартою.

Згідно з ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до висновку про задоволення клопотання слідчого та застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення альтернативного розміру застави, в межах строку досудового розслідування.

Керуючись ст.ст.176, 177, 178, 183, 194, 196, 197, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и л а :

Клопотання слідчого - задовольнити.

Застосувати щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, в межах строку досудового розслідування, строком на 54 дні, який обчислювати з 09 год. 20 хв. 14 лютого 2026 року.

Кінцевим днем тримання під вартою визначити 08 квітня 2026 року, 09 год. 20 хв.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого, в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з часу проголошення.

Повний текст ухвали складено 16 лютого 2026 року о 13 годині.

Слідчий суддя ОСОБА_1