Справа № 159/140/24 Провадження №11-кп/802/651/25 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового

засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000058 від 25 листопада 2022 року за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Ковельської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 серпня 2025 року стосовно ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ковель Волинської області, громадянина України, освіта середня спеціальна, не одруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , не судимого в силу ст. 89 КК України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та на підставі вказаного закону призначено йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 , від відбування призначеного покарання звільнено з випробувальним строком на один рік, якщо ОСОБА_7 , не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

3) не виїжджати за межі України без узгодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

13 червня 2022 року ІНФОРМАЦІЯ_2 у відповідності до указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69/2022 «Про загальну мобілізацію» ОСОБА_7 призвано на військову службу за мобілізацією до Збройних Сил України.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.06.2022 № 6 солдата ОСОБА_7 з 13.06.2022 зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення та визнано таким, що з 14.06.2022 приступив до виконання службових обов`язків за посадою гранатометник 3 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 .

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан. Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено воєнний стан на всій території України, дія якого продовжена на даний час.

ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, не маючи наміру назавжди ухилитися від проходження військової служби, не отримавши дозволу відповідного командира (начальника), о 19.30 год. 17.09.2022 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , розташовану за адресою: АДРЕСА_2 . У період часу з 17.09.2022 року до 07.12.2023 року ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що він є військовослужбовцем Збройних Сил України і не звільнений з військової служби, без поважних причин був відсутній на службі та не виконував службові обов`язки, а службовий час проводив на власний розсуд.

07.12.2023 року ОСОБА_7 самостійно прибув до Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Луцьку) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові припинивши вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, ОСОБА_7 під час проходження військової служби за мобілізацією у Збройних Силах України, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, не маючи наміру назавжди ухилитись від проходження військової служби, не отримавши дозволу відповідного командира (начальника), в порушення вимог ст.17 Закону України «Про оборону України», ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.11, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, о 19.30 год. 17.09.2022 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , розташовану за адресою: АДРЕСА_2 та в період часу з 17.09.2022 року до 07.12.2023 року був відсутній на службі без поважних причин і не виконував службові обов`язки в умовах воєнного стану.

Прокурор у поданій апеляційній скарзі, оскаржує судове рішення лише в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, а саме безпідставного застосування положення ст. 75 КК України. Вказує, що в судовому рішенні не наведено конкретних доводів, чому саме суд вважав можливим виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання. При цьому судом не взято до уваги імперативні норми закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці» від 13.12.2022, яким встановлені обмеження у застосуванні ст. 75 КК України у випадку кваліфікації дій вчиненого діяння, передбаченого ст. 407 КК України, вчиненого в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, що набрав чинності 27.10.2023. Злочин ОСОБА_7 вчинений у період з 17.09.2022 до 07.12.2023, тобто є продовжуваним та завершується 07.12.2023, а тому вчинений в період часу після вступу в силу вищезазначеного закону в силу.

Прокурор просить оскаржений вирок скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. В іншій частині вирок залишити без зміни.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечили апеляційну скаргу прокурора; думку прокурора, яка просила задовольнити подану апеляційну скаргу, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, які в суді першої інстанції сторонами не заперечувались і стосовно яких відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України докази не досліджувались, а тому колегія суддів, на підставі ч. 2 ст. 394 та ч. 1 ст. 404 КПК України, їх не перевіряє.

Перевіряючи вирок в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, з урахуванням доводів поданої апеляційної скарги, конкретних обставин кримінального провадження колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до змін, внесених до ст.ст. 69 та 75 КК України Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці» від 13.12.2022 № 2839-IX, вказані норми не застосовуються до злочину, передбаченого ст. 407 КК України (закон набрав чинності 27.01.2023).

Згідно формулювання обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_7 та визнане судом першої інстанції доведеним, обвинувачений самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , розташовану за адресою: АДРЕСА_2 та в період часу з 17.09.2022 року до 07.12.2023 року був відсутній на службі без поважних причин і не виконував службові обов`язки в умовах воєнного стану, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України.

Згідно з загальним правилом, кримінальна відповідальність за самовільне залишення військової частини (СЗЧ) настає, коли відсутність триває понад 10 діб. Однак, у випадку ч. 5 ст. 407 КК України (в умовах воєнного стану), злочин вважається закінченим вже з моменту залишення місця служби, незалежно від тривалості відсутності.

Злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 КК України (самовільне залишення військової частини або місця служби в умовах воєнного стану), вважається закінченим з моменту залишення військовослужбовцем місця служби, а не з пропуском певного терміну відсутності, на відміну від загального правила для СЗЧ. Тобто, якщо особа залишає службу під час воєнного стану, злочин вважається закінченим в момент залишення, і відповідальність настає за статтею 407 КК України, якщо немає поважних причин для відсутності.

Отже, як слідує із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України 17.09.2022, тобто до набрання чинності згаданого вище Закону України №2839-ІХ від 13.12.2022.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано не враховував при призначенні ОСОБА_7 покарання положення Закону України № 2839-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці» від 13.12.2022, а тому доводи прокурора в означеній частині не знайшли свого підтвердження.

Разом з тим, цілком підставними є покликання прокурора про відсутність достатніх підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням.

На думку колегії суддів, застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням за вчинення військовослужбовцями кримінальних правопорушень проти встановленого порядку несення військової служби під час дій військового стану (збройної агресії та повномасштабного вторгнення збройних сил російської федерації на територію України) нівелює визначену статтями 50, 65 КК України мету призначення покарання та може призвести до збільшення рівня злочинності у військах, зниження рівня дисципліни та підриву боєготовності військових підрозділів, неспроможності забезпечення командуванням військових частин належного виконання завдань з оборони держави, захисту незалежності та територіальної цілісності України, що призводить до порушення прав та інтересів суспільства в цілому та держави.

Отже, звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням колегія суддів вважає недостатнім заходом примусу для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

За вимогами п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

В даному конкретному випадку суд апеляційної інстанції вважає, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 можливе застосування положень ст. 69 КК України, оскільки значення заходу примусу для досягнення його мети визначається не лише його суворістю. Зважаючи на наведене, можливе призначення обвинуваченому покарання яке слід відбувати реально у виді позбавлення волі, однак нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 5 ст. 407 КК України.

Так, санкція ч. 5 ст. 407 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 10 років.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 69 КК України (в редакції Закону № 2341-IІІ від 19.08.2022, яка діяла на момент вчинення кримінального правопорушення) за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Системне тлумачення цієї правової норми дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення повинне вирішуватися з урахуванням мети покарання.

Внесені Законом України №2839-ІХ від 13.12.2022 зміни до ст. 69 КК України не виключають можливість її застосування за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, оскільки на момент вчинення злочину не набрали законної сили та підлягає застосуванню зворотна дія закону про кримінальну відповідальність у часі відповідно до ст. 5 КК України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне вирок в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та звільнення від відбування покарання з випробуванням скасувати, ухвалити у цій частині новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 5 ст. 407 КК України.

Дослідженням відомостей про особу обвинуваченого встановлено, що він раніше не судимий, має середню спеціальну освіту, неодружений, військовослужбовець, за місцем проходження служби характеризується негативно, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, є умисним, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , колегія суддів визнає щире каяття та визнання вини.

Обставин, що обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Колегія суддів бере до уваги дані які характеризують обвинуваченого, його молодий вік, посткримінальну поведінку та відношення до скоєного, який вину у вчиненому визнав в повному обсязі, щиро покаявся, зобов`язався в майбутньому не вчиняти будь-яких протиправних дій.

Частина 2 статті 50 КК України встановлює, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

З урахуванням наведених обставин, суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, а також обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, колегія суддів вважає за доцільне призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, однак із застосуванням ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 5 ст. 407 КК України, а саме у виді 3 років позбавлення волі.

У зв`язку з наведеним, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок районного суду скасуванню в частині призначення покарання та звільнення від відбування покарання з випробуванням з ухваленням нового вироку.

Поряд з цим, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного обвинувального вироку, не вбачається.

На підставі наведеного і керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 615 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Ковельської окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 серпня 2025 рокустосовно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання та звільнення від відбування покарання з випробуванням скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 5 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення. Касаційна скарга на вирок може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: