Дата документу 08.09.2025 Справа № 322/546/15-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 322/546/15-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/507/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула 08 вересня 2025 року в м.Запоріжжя в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Новомиколаївка Запорізького (Новомиколаївського) району Запорізької області, громадянина України, який має середню освіту, одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, офіційно не працює, проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 - в режимі відеоконференції,

обвинуваченого ОСОБА_6 .

Прокурор Новомиколаївського відділу Запорізької окружної прокуратури ОСОБА_9 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 16 січня 2025 року, яким ОСОБА_6 визнано невинуватим по пред`явленому обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та виправдано його у зв`язку з не доведеністю, що кримінальне правопорушення (злочин,) передбачений ч.2 ст.121 КК України, вчинене ОСОБА_6 .

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_6 залишено без задоволення.

Запобіжний захід ОСОБА_6 під час розгляду справи не обирався і не продовжувався.

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі прокурор просить:

1. Дослідити у ході апеляційного розгляду відеозаписи слідчих експериментів зі свідком ОСОБА_11 та зі свідком ОСОБА_12 ;

- протокол проведення слідчого експерименту від 22 березня 2015 року зі свідком ОСОБА_11 та відеозапис слідчого експерименту, визнаний речовим доказом постановою слідчого від 23 березня 2015 року (т.3 а.с.55-61);

- протокол проведення слідчого експерименту від 07 квітня 2015 року зі свідком ОСОБА_12 та відеозапис слідчого експерименту, визнаний речовим доказом постановою слідчого від 14 квітня 2015 року (т.3 а.с.55-61).

2. Дослідити у ході апеляційного розгляду протокол огляду місця події від 17 листопада 2014 року (за місцезнаходженням трупа ОСОБА_13 в Новомиколаївській ЦРЛ) та протокол огляду трупа ОСОБА_13 від 18 листопада 2014 року (в м. Вільнянськ).

3. Дослідити у ході апеляційного розгляду звукозаписи допиту свідка ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_12 від 21 серпня 2015 року у Новомиколаївському районному суді Запорізької області при розгляді даного кримінального провадження попереднім складом суду, та надати цим доказам свою оцінку.

4. Здійснити виклик свідка обвинувачення та його допит у апеляційному провадженні, а саме:

- ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_3 .

Вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 16 січня 2025 року стосовно ОСОБА_6 , яким його виправдано - скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що вирок суду ухвалено незаконно та він підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження.

Вважає, що судом першої інстанції упереджено та неправомірно взято до уваги докази сторони захисту і безпідставно відкинуті докази сторони обвинувачення.

Разом з тим, на думку прокурора, надані стороною обвинувачення докази повністю узгоджуються між собою та доводять вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, поза розумним сумнівом.

Зазначає, що судом не надано критичну оцінку показанням обвинуваченого, водночас, докази сторони обвинувачення наведено і проаналізовано у вироку вибірково, фрагментарно та однобічно.

Також, судом першої інстанції, в порушення вимог КПК України, не забезпечено повноту судового розгляду, зокрема виклик і допит свідків обвинувачення в суді.

В оскаржуваному вироку зазначено, що прокурором заявлялось клопотання про дослідження протоколів допиту свідків ( ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ), у задоволенні якого правомірно відмовлено. Проте, прокурором заявлялось клопотання про дослідження саме звукозаписів їх допиту при розгляді справи попереднім складом суду, яке по суті залишилось не вирішеним.

Вказує, що судом у зв`язку з неявкою на судові виклики свідків, ухвали про їх примусовий привід виносились, проте не було застосовано повною мірою надані кримінальним процесуальним законодавством всі можливості для забезпечення повноти судового розгляду, зокрема надання відповідного доручення органу поліції в порядку ч.3 ст.333 КПК України, про яке у ході судового розгляду клопотав прокурор, та забезпечення належного судового контролю за виконанням ухвали.

Посилається на те, що у зв`язку зі смертю свідка ОСОБА_12 , за клопотанням прокурора судом досліджено звукозапис його допиту, проведеного 21 серпня 2015 року попереднім складом суду. Зазначеним показанням свідка, наданими суду під присягою, не надано належної оцінки.

Так само, не надано належної оцінки дослідженим за клопотанням прокурора показанням свідка ОСОБА_11 , наданими ним 21 серпня 2015 року попередньому складу суду.

В оскаржуваному вироку суд зазначив, що визнає ці показання неналежними доказами, при цьому пославшись на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19 листопада 2019 року у справі №750/5745/15-к.

Разом з тим, як показання ОСОБА_12 , так і показання ОСОБА_11 , котрі були очевидцями вчинення злочину, повністю викривають ОСОБА_6 , є детальними, змістовними та узгоджуються з іншими доказами сторони обвинувачення.

Крім того, судом першої інстанції взагалі не надано належної оцінки деяким доказам сторони обвинувачення.

Зокрема, обґрунтовуючи визнання неналежними та недопустимими доказами відеозаписів та протоколів слідчих експериментів зі свідками ОСОБА_12 так ОСОБА_11 , суд першої інстанції, поряд з іншим, зазначив, що має обґрунтований сумнів у правдивості показань останніх щодо того, що вони достеменно бачили кількість ударів, їх локалізацію, розташування нападника ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_13 один відносного одного, при цьому, який одяг був на ОСОБА_6 , тощо, оскільки на місці злочину було «темно», та немає жодних доказів того, що було місячно.

Проте, з показань допитаних судом свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , безсумнівно встановлено, що вони, почувши звуки бійки, прибувши по її завершенню на місце події, перша - вийшла з магазину, де працювала у той вечір продавцем, другий - зі свого подвір`я, яке знаходиться поряд, та обидва, хоч і було «темно» достеменно описали обстановку - впізнали ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , описали детально, що кожен із останніх робив, та як виглядали. Інакше кажучи - повністю підтвердили, що був присутній певний рівень освітленості, що і дозволило впізнати конкретних осіб та описати їх. Зазначене також підтверджується словесним описом місця події при проведенні слідчих експериментів як ОСОБА_11 , так і ОСОБА_12 , що судом першої інстанції у вироку взагалі не зазначено та не прийнято до уваги при винесені оскаржуваного вироку. Зазначене, на думку прокурора, вказує на однобічність оцінки цих доказів судом.

Також, посилається на неповноту судового розгляду при дослідженні інших доказів сторони обвинувачення.

Вказує, що залишились взагалі недослідженими протокол огляду місця події від 17 листопада 2014 року (за місцезнаходженням трупа ОСОБА_13 в Новомиколаївській ЦРЛ) та протокол огляду трупа ОСОБА_13 від 18 листопада 2014 року (в м. Вільнянськ). Вважає, що суд першої інстанції неправомірно визнав ці докази недопустимими та не вжив достатніх заходів для їх повного дослідження, надання їм оцінки як доказам, що вказує на неповноту судового розгляду.

Також, судом першої інстанції не досліджено зміст наданих суду та прийнятих ним у якості доказів сторони обвинувачення матеріалів, отриманих в порядку тимчасового доступу до документів від оператора мобільного зв`язку ПрАТ «МТС», які містять інформацію про з`єднання абонентів зазначеної мережі, базові станції при цих з`єднаннях, номери абонентів, дату та час і тривалість з`єднання, місцезнаходження мобільного терміналу в певному азимуті - тобто напрямку від базової станції в межах її дії. Інформація, що міститься в недосліджених судом матеріалах прямо вказує на місцезнаходження абонентських терміналів відносно базової станції мобільного зв`язку, тобто станції, з якою з`єднаний апарат у цей момент, номер абонента. Крім того, дана інформація в динаміці показує, як пересувався з часом у просторі мобільний телефон обвинуваченого - від міста Запоріжжя, через с. Матвіївка, м. Вільнянськ, с.Миролюбівка, с. Трудове і в зворотному порядку до селища Новомиколаївка.

Зазначає, що аналогічним чином судом не досліджено всю іншу інформацію, надану прокурором з матеріалами тимчасового доступу до речей і документів ПрАТ «МТС» стосовно з`єднань мобільних телефонів інших учасників події ( ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_19 ).

Прокурор вважає, що сумнів суду, викладений в оскаржуваному вироку, щодо причетності ОСОБА_6 до вчиненого злочину, викликає глибокий сумнів, оскільки останній взагалі заперечував при його допиті в суді своє перебування у день і час вчинення злочину в с. Новоукраїнка, що вказує на неправдивість наданих ним суду показань у якості обвинуваченого та намагання ввести суд в оману для досягнення бажаної цілі - уникнути кримінальної відповідальності.

Крім того, вказує, що надана на дослідження інформація про з`єднання абонентських номерів не потребує для її сприйняття наявності спеціальних технічних знань, а є простою і логічною у сприйнятті, що в чергове констатує однобічність оцінки судом першої інстанції доказів сторони обвинувачення.

При оцінці висновку експерта №232 від 18 листопада 2014 року, складеного за результатами проведеної судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_13 , у оскаржуваному вироку зазначено, що «вказаний висновок містить у собі протиріччя, які можуть свідчити взагалі про помилковість зроблених висновків». Водночас, в ході судового розгляду судом першої інстанції винесено ухвалу від 07 жовтня 2024 року про відмову у задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_8 про призначення комісійної судово-медичної експертизи, так як захисником обвинуваченого належним чином не обґрунтована необхідність у призначенні комплексної експертизи, оскільки при допиті експерта було встановлено, що експертом надані відповіді на всі питання, які були перед ним поставлені, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання.

Таким чином, прокурор вважає, що в цій частині оскаржуваний вирок суду містить протиріччя з ухвалою цього ж суду від 07 жовтня 2024 року.

На думку прокурора, стороною обвинувачення повністю доведено спрямованість умислу, мотив та мету кримінального правопорушення, поза розумним сумнівом.

Вважає, що висунуте ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, є обґрунтованим та доведеним комплексом досліджених судом незаперечних доказів сторони обвинувачення. Поряд з цим, показання обвинуваченого спрямовані на уникнення кримінальної відповідальності, тому їх необхідно сприймати критично, як обрану тактику захисту від висунутого обвинувачення.

На думку апелянта, суд оцінював докази не в їх сукупності, не з точки зору достатності та взаємозв`язку, а відокремлено один від одного, внаслідок чого дійшов висновку про недоведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, що не відповідає фактичним обставинам справи.

В доповненнях до апеляційної скарги прокурор зазначає, що суд першої інстанції у оскаржуваному вироку неправильно надав оцінку слідчому експерименту за участі свідка ОСОБА_11 , фактично перекрутив зафіксовані під час проведення слідчого експерименту дані.

Вказує, що висновки суд протирічать один одному. Так, суд зазначає, що не приймає до уваги показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_20 в Новомиколаївському районному суді, оскільки при їх допиті в суді допущені істотні порушення вимог кримінального-процесуального закону (право на перехресний допит), а під час надання оцінки проведеним слідчим діям надає оцінку цим показанням, що є неприпустимим.

На думку прокурора, суд першої інстанції при наданні оцінки протоколам слідчих експериментів з відеозаписами не дотримався вимог ст.87 КПК України, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

При наявності розбіжностей між показаннями, даними під час судового засідання свідками та під час проведення слідчих експериментів, за умови відсутності порушень під час проведення такої слідчої дії, не вказує на недопустимість вказаного доказу.

Згідно з вироком суду, згідно з пред`явленим органом досудового розслідування обвинуваченням, викладеним в обвинувальному акті, 11 листопада 2014 року, близько 18 год. 00 хв., ОСОБА_6 перебуваючи біля продуктового магазину, розташованого за адресою: вул.Шкільна, 12/а, с.Новоукраїнка Новомиколаївського району Запорізької області, маючи при собі заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень предмет довгастої форми схожий на биту, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , з яким у нього за деякий час до цього виникли особисті неприязні відносини, реалізуючи свій умисел, зненацька вибіг із-за рогу вказаного магазину, та почав умисно наносити з особливою жорстокістю численні удари (понад 4 удари) вищевказаним предметом, схожим на биту, по голові, тулубу та по іншим частинам тіла ОСОБА_13 , який спочатку перебував на лавочці, розташованій поряд з входом до вказаного магазину, а потім від отриманих ударів упав на землю. Своїми умисними діями ОСОБА_6 заподіяв ОСОБА_13 тілесні ушкодження, а саме:

- внутрішньо черепна травма: крововилив під твердою мозковою оболонкою на зовнішній і базальній поверхнях правої півкулі головного мозку (обсягом 25 см3 при розтині і 150 см3 при операції); крововилив у м`яких мозкових оболонках на зовнішній поверхні і в області полюса правої скроневої частки: вогнища забою-розтрощення головного мозку на зовнішній поверхні і в області полюса правої скроневої долі, в області полюсів лівих лобової і скроневої долей, на зовнішній поверхні лівої потиличної долі крововиливи в м`яких тканинах, синці і садна волосистої частини голови і обличчя;

- закрита тупа травма грудної клітки: повний поперечний перелом 6 ребра по лінії лопатки зліва, крововиливи в м`яких тканинах і під пристінковою плеврою лівої половини грудної клітки; забій нижньої частки правої легені з крупноосередковим крововиливом на легеневій поверхні правого купола діафрагми, з розвитком у посттравматичному періоді гнійної пневмонії нижньої долі правої легені, правостороннього гнійно-фібринозного плевриту (30мл); масивний, широкий крововилив у м`яких тканинах і синець правої половини грудної клітки і поперекової області справа;

- синець і травматичний набряк м`яких тканин правого плеча правого ліктьового суглоба;

- крововиливи та садна, крововиливи в м`яких тканинах нижніх кінцівок.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №232 від 18 грудня 2014 року, тілесні ушкодження у ОСОБА_13 , мають такі ознаки:

- внутрішньочерепна травма, як небезпечна для життя і що спричинила смерть, має ознаки тяжких тілесних ушкоджень і знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті;

- закрита тупа травма грудної клітини, зокрема повний поперечний перелом 6 ребра по лінії лопатки зліва, зазвичай, пов`язаний з розладом здоров`я на строк понад 21 день, і оцінюється по результату, але не менш ніж ушкодження середнього ступеня тяжкості; в причинному зв`язку з настанням смерті не перебуває;

- крововилив і травматичний набряк м`яких тканин правого плеча і правого ліктьового суглоба, а також синці і садна, крововилив в м`яких тканинах нижніх кінцівок, як у сукупності, так і окремо - мають ознаки легких тілесних ушкоджень; в причинному зв`язку з настанням смерті не перебувають.

Також, відповідно до вказаного висновку експерта №232 від 17 листопада 2014 року усі тілесні ушкодження у ОСОБА_13 утворилися за механізмом тупої травми:

- ушкодження в області голови утворилися в результаті не менше чотирьох ударних травматичних впливів тупими предметами в область обличчя та волосяну частину голови. Даний висновок підтверджується локалізацією та морфологічною характеристикою пошкоджень на шкірі і в м`яких тканинах голови;

- поперечний перелом 6-го ребра по лінії лопатки зліва, з ознаками розтягнення на внутрішній і стиснення на зовнішній його поверхнях - є локальними, тобто утворився в місці травматичного впливу твердим тупим предметом, з обмеженою травмуючою поверхнею; забій правої легені, крововилив на легеневої поверхні правого купола діафрагми, синець і крововилив в м`які тканини - утворилися в результаті травматичного (-их) впливу (-ів) тупим (-ми) об`єктом (-ами) в заднє-праву бокову поверхню грудної клітки і в поперекову область праворуч;

- синці та крововиливи в м`яких тканинах - утворилися в місцях травматичних впливів тупими об`єктами, з обмеженою травмуючою поверхнею; садна - у місцях травматичних впливів тупими об`єктами по дотичній.

Враховуючи морфологічні характеристики крововиливу на заднє-зовнішній поверхні верхньої третини лівого стегна, найбільш ймовірно, він утворився в результаті травматичного впливу тупим предметом, який має довгасту подовжену травматичну поверхню (ймовірно, трубою, палицею тощо)».

Із вищевказаними тілесними ушкодженнями ОСОБА_13 12 листопада 2014 року був госпіталізований до Новомиколаївської центральної районної лікарні, де після надання йому медичної допомоги, так і не прийшовши до тями, 17 листопада 2014 року, близько 11 годин 00 хвилин, - помер, що підтверджується протоколом огляду місця події від 17 листопада 2014 року, лікарським свідоцтвом про смерть від 18 листопада 2014 року.

Дії ОСОБА_6 під час досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.121 КК України, а саме як заподіяння умисних тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу; обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог п.1 ч.3 ст.374 КПК України, у разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку зазначаються, формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

На думку колегії суддів, оскаржуваний вирок суду цим вимогам закону відповідає не в повній мірі, через таке.

Суд першої інстанції визнав ОСОБА_6 невинуватим по пред`явленому обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та виправдав його у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.121 КК України вчинене ОСОБА_6 .

В обґрунтування свого рішення суд у вироку, окрім іншого, вказав на те, що доказів, які б свідчили про причетність ОСОБА_6 до спричинення тяжких тілесних ушкоджень, які б потягли за собою смерть потерпілого ОСОБА_13 , стороною обвинувачення надано не було та вони не досліджувались у судовому засіданні. Також, державним обвинуваченням так і не встановлено, яким предметом були спричинені тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_13 . Крім того, на думку суду першої інстанції залишено поза увагою прокурора і мотиви, які б могли бути у обвинуваченого ОСОБА_6 для заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому. Інших переконливих доказів, які б підтверджували пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення, і оцінка яких була б позбавлена відповідних сумнівів щодо доведеності факту вчинення кримінального правопорушення, інкримінованого обвинуваченому, суду не надано. Інші письмові матеріали також не містять прямих доказів, які вказували б на наявність в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Судом досліджено показання обвинуваченого, свідків, а також письмові докази.

Згідно з матеріалами провадження та з оскаржуваним вироком суду, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 , після роз`яснення йому судом суті обвинувачення, винуватим себе у вчиненні вищезазначеного злочину не визнав, відтак, не визнав і цивільного позову потерпілої про відшкодування моральної шкоди в розмірі 500 000,00 грн та матеріальної шкоди в розмірі 7 549,27 грн.

Зокрема, обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що 11 листопада 2014 року на машині свого брата він їздив до дівчини в м. Запоріжжя. В вечері того ж дня повернувся до додому, точного часу не пам`ятає, але на дворі було ще світло. Приїхавши до смт. Новомиколаївка, обвинувачений одразу заїхав до свого брата. Потім брат його підвіз до бару (на вулиці було ще світло). В барі обвинувачений випив каву і пішов до додому ( АДРЕСА_2 ), дорога від бару до дому займає десь 15 хвилин. Коли йшов до дому біля магазину «Смак» зустрів знайомих, та після нетривалої розмови з ними пішов додому. Про те, що він був вдома можуть підтвердити колишня дружина, брат. Обвинувачений заперечував факт його перебування в селі Новоукраїнка одинадцятого листопада 2014 року. Також, обвинувачений повідомив, що ОСОБА_21 його оговорив та казав те, що йому казали поліцейські. У ОСОБА_11 не було причин оговорювати його, але в той час останній попався з наркотиками і можливо йому щось запропонували. Також, обвинувачений пояснив, що потерпілого ОСОБА_22 він не знав і ніколи не бачив.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_10 пояснила, що ОСОБА_13 - її син. З ОСОБА_6 вона не знайома, але бачила його декілька разів в селі. 11 листопада 2014 року в вечорі приблизно в 20.30 год їй подзвонила продавець магазину, сказала щоб вона прийшла забрала сина ОСОБА_23 , так як його побили біля магазину. Після дзвінка вона зразу побігла до магазину, коли прибігла ОСОБА_23 сидів на лавочці, ні крові, ні синців на ньому не було. Після чого свідок подзвонила своєму братові ОСОБА_24 , він прийшов з невісткою і вони в трьох повели ОСОБА_23 до дому, до бабусі, так як він жив з нею. Коли привели, поклали його на ліжко, нічого не питали, їм здалося, що він був сильно п`яний. З ранку подзвонила невістка та сказала прийти, бо ОСОБА_23 погано. Свідок прибігла до бабусі, де був її син, викликала швидку, приїхала швидка і забрала сина до лікарні. Після того як сина забрали в лікарню, вона взяла його телефон, там останній номер був ОСОБА_25 ОСОБА_23 з ним була сварка щось із-за пилки. Також, свідок повідомила, що за декілька днів її сину хтось телефонував і погрожував, хто - свідок не знає.

Свідок ОСОБА_18 пояснила, що вона працювала продавцем в магазині, де трапилась бійка, власне бійки вона не бачила чула звуки, яки нагадували як футбольний м`яч б`ється о стіну. Освітлення біля магазину не було. Коли вийшла з магазину подивитись що трапилось, побачила на лавочці сиділи ОСОБА_26 та ОСОБА_27 . ОСОБА_23 тримався за голову, казав, що сильно болить. Після чого вона зателефонувала матері ОСОБА_23 , щоб вона прийшла та забрала його додому. Прийшли родичі ОСОБА_23 та повели його додому.

Свідок ОСОБА_19 пояснив в судовому засіданні, що він мешкає біля магазину. В той день він чистив на дворі зброю і почув шум, він зробив постріл в повітря і пішов подивитися, що там трапилось. Підійшовши до магазину, побачив ОСОБА_22 та ОСОБА_28 , вони сиділи на лавочці, ОСОБА_23 скаржився на головний біль. Продавець, яка була на вулиці, повідомила, що вона зателефонувала родичам ОСОБА_23 , щоб вони прийшли забрали його, що саме відбувалось біля магазину, він не бачив. Свідок також повідомив, що біля магазину було темно, освітлення не було.

Свідок ОСОБА_29 пояснив суду, що з ОСОБА_6 колись спілкувались біля кафе в смт. Новомиколаївка, бачив його не більше 3-х разів, ОСОБА_22 знав добре були родичами. В той день, про який йде мова, ні обвинуваченого ні потерпілого не бачив і не спілкувався.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_30 пояснила, що вона була понятою на слідчому експерименті. При самій події не була присутня, ні потерпілого ні обвинуваченого не знає, оговорювати причин немає. Коли проводився слідчий експеримент за участі товариша померлого, ім`я та прізвища не пам`ятає, то він розповідав, що вони йшли із заробітку до магазину, відпочити після робочого дня. Зі слів товариша хтось зателефонував та погрожував.

Свідок ОСОБА_31 в судовому засіданні пояснила, що вона є тіткою ОСОБА_22 . Про події дізналась від своєї матері (бабусі) потерпілого, а саме що в вечорі сталась бійка, а з ранку ОСОБА_23 забрали в лікарню. Зі слів близьких їй стало відомо, що ОСОБА_32 телефонував ОСОБА_23 та погрожував. В той день ОСОБА_23 був разом з ОСОБА_33 , були на роботі, де працювали - їй не відомо. Також, свідок повідомила, що у ОСОБА_23 були часті конфлікти з ОСОБА_34 . Одного разу вона чула, як ОСОБА_35 дзвонив комусь та просив, щоб ОСОБА_23 «покарали», бо він вже його дістав. Кому телефонував, не знає. Більше нічого розповісти не може.

Свідок ОСОБА_36 пояснила, що вона приходиться родичкою потерпілому ОСОБА_37 . Про бійку знає зі слів своїх внуків, при події не була присутня, більше нічого повідомити не може.

Свідок ОСОБА_38 пояснив, що він знайомий з потерпілим та обвинуваченим. В той день, коли це все сталось, він бачив хлопців - ОСОБА_22 та ОСОБА_28 . Він косив траву, а хлопці до нього підішли. Підійшли з (вином) розпалили багаття, потім ОСОБА_26 зателефонував ОСОБА_39 , у них по телефону виникла суперечка (про що не відомо). Після чого він закінчив роботу (косити траву) і пішов додому. На наступний день дізнався від своєї дружини (а вона - зі слів матері потерпілого), що ОСОБА_23 в вечері побили, а в ранці відвезли до лікарні. Через деякий час він зустрів ОСОБА_28 з підбитим оком, той розповів йому, що вони з ОСОБА_23 сиділи біля магазину, його хтось вдарив, хто - він не бачив, бо втратив свідомість. Також, свідок повідомив, що йому також відомо зі слів дружини (яка дізналась зі слів матері потерпілого), що бачили біля магазину ОСОБА_40 , ОСОБА_41 і ОСОБА_42 . При цьому, свідок зазначив, що обвинуваченого і потерпілого разом ніколи не бачив.

Свідок ОСОБА_43 пояснила, що вона колишня співмешканка ОСОБА_44 (дядько потерпілого). Свідок також пояснила, що 10 листопада ОСОБА_37 телефонували та погрожували, а 11 листопада приїхали та побили. В вечері 11 листопада ОСОБА_24 зателефонували, сказали, щоб прийшов забрав ОСОБА_45 племінника, який знаходиться біля магазину. Вони разом пішли туди і побачили ОСОБА_23 , який тримався за голову. Разом із ОСОБА_46 вони відвели ОСОБА_23 до бабусі, так як він на той час проживав в неї. Коли привели, поклали на ліжко, думали, що він п`яний, полежить до ранку, а потім дізнаються, що трапилось. Десь приблизно о 23:00 годині ОСОБА_23 втратив свідомість, о 05:00 викликали швидку допомогу. Також, свідок пояснила, що у ОСОБА_23 були часті сварки з ОСОБА_34 . Зі слів людей знає, що ОСОБА_35 пообіцяв ОСОБА_47 гроші, щоб він розібрався з ОСОБА_23 .

Свідок ОСОБА_48 пояснив, що все це сталося давно, після чого він отримав травму голови і нічого не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_49 пояснив, що він був понятим на слідчому експерименті, особисто при події не був присутній, про подію знає зі слів сусідів, більше інформації не надав, бо не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_50 (брат обвинуваченого), відмовився від дачі свідчень відповідно до ст.63 Конституції України.

За клопотанням прокурора судом були досліджені відеозапис допиту свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , які останні надавали під час розгляду справи в Новомиколаївському районному суді Запорізької області.

В судовому засіданні досліджені також, письмові докази та документи:

відомості з протоколу огляду місця події від 12 листопада 2014 року, згідно з яким, проведено огляд ділянки місцевості, яка розташована біля магазину, який знаходиться по АДРЕСА_1 . Встановлено, що на вказаній ділянці місцевості на грядках росла трава. З південної сторони від приміщення магазину знаходиться проїзна частина вулиці. Від проїзної частини вулиці до порогу магазину прокладена асфальтована доріжка. З правої сторони від входу в магазин розташована дерев`яна лавка. Ніяких слідів та об`єктів на місці огляду не виявлено, до протоколу долучено фото таблиця (том №1 а.с.64-66);

відомості з протоколу огляду мобільного телефону ОСОБА_13 від 13 листопада 2014 року (том №1 а.с.67-68);

відомості з протоколу огляду місця події - трупа ОСОБА_13 в Новомиколаївській ЦРЛ до протоколу долучена фото таблиця (том №1 а.с.103-104, 105-106) та протоколу огляду трупа від 18 листопада 2014 року (том №1 а.с.108-110). Як зазначено у вироку, вказані документи складені не розбірливим почерком. На вимогу суду прокурор був зобов`язаний надати стенограму вказаних документів, але так і не надав;

лікарське свідоцтво про смерть №232 від 18 листопада 2014 року, згідно з яким була встановлена смерть ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , причина смерті - внутрішньочерепна травма (том №1 а.с.111);

висновок експерта №232 від 17 листопада 2014 року, згідно з яким, смерть потерпілого настала від внутрішньочерепної травми (том №1 а.с.112-120);

відомості з рапорту (том №1 а.с.152), згідно з яким встановлено, що ОСОБА_51 підтримує дружні стосунки з:

ОСОБА_6 , мт НОМЕР_9;

ОСОБА_52 , мт. НОМЕР_1 ;

ОСОБА_15 , мт НОМЕР_10;

ОСОБА_14 , мт НОМЕР_11;

ОСОБА_19 , мт НОМЕР_12, НОМЕР_2 ;

ОСОБА_53 мт НОМЕР_3 ,

ОСОБА_54 мт НОМЕР_4 ,

ОСОБА_55 мт НОМЕР_5 ,

ОСОБА_56 мт НОМЕР_6 ,

ОСОБА_57 , мт НОМЕР_7 ;

відомості з протоколу про результати НСРД та додаток до протоколу (том №1 а.с.156, 157-159);

відомості з протоколу пред`явлення особи для впізнання від 29 січня 2015 року за участю ОСОБА_11 , згідно з яким останній впізнав особу під №1, особу якій давав скористатися своїм мобільним телефоном, впізнав за рисами обличчя (том №1 а.с.162-163);

відомості з протоколу затримання особи від 20 березня 2015 року, згідно з яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 затриманий 20 березня 2015 о 18.30 год (том №1 а.с.168-172);

відомості з протоколу проведення слідчого експерименту від 22 березня 2015 року зі свідком ОСОБА_11 та відеозапис слідчого експерименту від 23 березня 2015 року (том №1 а.с.173-177, 179);

відомості з протоколу про результати НСРД від 16 квітня 2015 року - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж абонентського номера НОМЕР_8 ( ОСОБА_6 ) та додаток до протоколу (том №1 а.с.214, 217), при дослідженні вказаного доказу в присутності прокурора, захисника, обвинуваченого було встановлено відсутність ДВД диска з записами розмов, про що складений відповідний акт (том №5 а.с.136), при цьому був оголошений додаток до протоколу НСРД зі стенограмою розмов.

Також судом досліджені інші процесуальні документи та судові рішення.

За змістом оскаржуваного вироку, суд дійшов висновку, що доказів причетності ОСОБА_6 до спричинення тяжких тілесних ушкоджень, які б потягли за собою смерть потерпілого ОСОБА_13 , не здобуто.

Проте, на думку колегії суддів, такий висновок суду першої інстанції зроблений без повного і всебічного з`ясування всіх обставин, що мають значення для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, отже - є передчасним.

У вироку не наведено переконливого обґрунтування, чому суд прийняв одні докази та відкинув інші. Дослідженим доказам суд надав вибіркову оцінку у вироку.

При оцінці показань свідків, допитаних в судовому засіданні, суд зосередив увагу на показаннях свідка ОСОБА_20 про те, що йому нічого не відомо про причетність ОСОБА_6 до нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , в той день ні обвинуваченого ні потерпілого він не бачив.

При цьому суд не надав жодної оцінки показанням потерпілої ОСОБА_10 (матері загиблого) про те, що коли вона взяла телефон сина, то побачила, що останній номер був саме ОСОБА_58 , з яким у сина була сварка.

Про часті конфлікти у потерпілого з ОСОБА_59 вказувала і свідок ОСОБА_31 , показанням якої суд також не надав оцінки.

При цьому свідок, серед іншого вказала на те, що вона одного разу чула, як ОСОБА_60 комусь дзвонив та просив, щоб потерпілого покарали.

Свідок ОСОБА_43 також вказувала про часті конфлікти у потерпілого з ОСОБА_61 .

Про те, що потерпілий у день події телефонував ОСОБА_62 та між ними виникла по телефону суперечка, вказував і свідок ОСОБА_63 .

Однак, суд оцінив показання цього свідка лише в частині, що стосується того, що свідку безпосередньо ОСОБА_12 говорив, що він нічого не бачив і не пам`ятає.

Поставивши під сумнів відомості з протоколів слідчих експериментів за участю свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , суд серед іншого вказав на відмінність умов, за яких проводилися слідчі експерименти (в світлу пору доби), та тими, що мали місце під час події (коли було повністю темно, освітлення не було). При цьому суд послався на показання свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 в зазначеній частині.

Проте, суд не надав жодної оцінки показанням цих же свідків стосовно того, що саме у темну пору доби на місці події вони побачили потерпілого та свідка ОСОБА_64 , які сиділи на лавочці (тобто обидва були у свідомості). При цьому, зі слів свідків, потерпілий тримався за голову та скаржився на головний біль. Викладене в свою чергу, дає підстави для висновку, що незважаючи на відсутність освітлення, свідки могли бачити та описати обстановку на місці події та осіб, які там знаходились.

На викладене обґрунтовано звертає увагу прокурор в своїй апеляційній скарзі.

Також, суд дійшов висновку про те, що показання свідка ОСОБА_12 , надані під час слідчого експерименту, підлягають сумніву ще і тому, що перевірити ці показання не виявилось за можливе через смерть останнього, при тому, що сторона захисту зазначає, що відеозаписи до протоколів проведення слідчих експериментів за участю свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не лише не підтверджують спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , а і свідчать про необізнаність цих свідків про події, які мали місце , та їх наслідки.

Отже, судом за основу взято думку сторони захисту щодо вказаних доказів, проте висновків саме суду стосовно відеозаписів до протоколів слідчих експериментів оскаржуваний вирок не містить.

В свою чергу, у протоколах проведення слідчих експериментів за участю свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 містять детальні показання щодо обставин події. При цьому обидва свідка прямо вказали на ОСОБА_6 як на особу, що наносила удари потерпілому ОСОБА_13 .

Також, у вироку не зазначено, які конкретно, на думку суду, порушення кримінального процесуального законодавства були допущені органом досудового розслідування при проведенні вищевказаної слідчої дії, які б давали підстави для визнання цих доказів недопустимими у розумінні положень кримінального процесуального законодавства, зокрема ст.87 КПК України.

Не зазначено у вироку і обставин, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 були зацікавленими особами, що в свою чергу давало би підстави ставити під сумнів правдивість їх показань, наданих під час слідчого експерименту. На чому ґрунтується висновок суду про те, що вказані свідки могли обмовити обвинуваченого, з вироку суду встановити неможливо.

Висновки суду про те, що відомості з протоколів слідчих експериментів за участю свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не можуть вважатися допустимими доказами ще і тому, що вказані свідки не були безпосередньо допитані судом, не ґрунтуються на законі та суперечать правовим висновкам Верховного Суду, зокрема викладеним у Постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 14 вересня 2020 року (справа №740/3597/17), постанові від 19 березня 2025 року (справа № 642/6315/16), згідно з якими, зважаючи на зміст кримінальних процесуальних норм, показання та протокол слідчого експерименту є окремими самостійними процесуальними джерелами доказів, які суд оцінює за правилами статті 94 КПК України.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що протоколи слідчих експериментів були підписані всіма учасниками та жодних зауважень від останніх не надходило до цих протоколів.

Також, на думку колегії суддів, слушними є доводи прокурора в апеляційній скарзі про те, що суд без передбачених на те законом підстав не дослідив належним чином, не проаналізував і не надав оцінки у сукупності з іншими доказами матеріалам, отриманим унаслідок тимчасового доступу до речей і документів ПрАТ «МТС» щодо з`єднань мобільних телефонів учасників цього провадження, які на думку сторони обвинувачення, мають доказове значення.

Заслуговують на увагу також доводи прокурора про те, що суд, надаючи оцінку висновку експерта №232 від 18 листопада 2014 року, складеного за результатами проведеної судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_13 , у оскаржуваному вироку зазначив, що «вказаний висновок містить у собі протиріччя, які можуть свідчити взагалі про помилковість зроблених висновків».

В той же час, раніше судом постановлено ухвалу від 07 жовтня 2024 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання захисника - адвоката ОСОБА_8 про призначення комісійної судово-медичної експертизи, яка мотивована тим, що захисником обвинуваченого належним чином не обґрунтована необхідність у призначенні комплексної експертизи, оскільки при допиті експерта було встановлено, що експертом надані відповіді на всі питання, які були перед ним поставлені.

Таким чином, суд припустився суперечностей у своїх висновках щодо оцінки вказаного доказу.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції не з`ясував повно і всебічно всіх обставин, що мають істотне значення для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення у цьому провадженні, у вироку суд надав вибіркову оцінку дослідженим доказам, що не узгоджується з вимогами ст.94 КПК України, відповідно до яких суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

За таких обставин, неможна констатувати, що висновки суду відповідають фактичним обставинам провадження.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального законодавства є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, у зв`язку з чим оскаржуваний вирок суду на підставі ст.ст.407, 409, 412 КПК України підлягає безумовному скасуванню.

Діючи в межах ст.404 КПК України, колегія суддів не може виправити вказані недоліки, оскільки для цього необхідно безпосередньо повторно дослідити всі обставини провадження та надані сторонами докази, а не лише ті, на які вказує прокурор в апеляційній скарзі.

Більш того, прокурор в апеляційній скарзі, заявивши клопотання про повторне дослідження певних доказів, не ставить питання про надання цим доказам будь-якої оцінки, а просить скасувати оскаржуваний вирок та призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції.

Тому, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для повторного дослідження при апеляційному розгляді доказів, на які вказує прокурор в своєму клопотанні.

Враховуючи викладене, виходячи із засад кримінального провадження, закріплених у ст.ст.7-9 КПК України, скасовуючи вирок суду першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції.

При новому розгляді необхідно врахувати викладене в цій ухвалі апеляційного суду, повно, всебічно та неупереджено дослідити всі обставини провадження та, в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

Оскільки, відповідно до вимог ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, інші доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, мають ретельно перевірятись при новому розгляді.

Керуючись ст.ст.404-405, 407, 409, 410, 411, 412, 415 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора Новомиколаївського відділу Запорізької окружної прокуратури ОСОБА_9 (з урахуванням змін та доповнень) задовольнити.

Вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 16 січня 2025 року, яким ОСОБА_6 визнано невинуватим по пред`явленому обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.121 КК України, скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4