Провадження № 11-сс/4823/518/25
Категорія - санкція Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 жовтня 2025 року,

У С Т А Н О В И Л А

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді відмовлено у клопотанні захисника підозрюваного, адвоката ОСОБА_7 , про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, а клопотання слідчого П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Чернігові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_9 , у межах кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0004466 від 01.10.2025, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15 ч. 4 ст. 186, ч. 2 ст. 345 КК України, задоволено та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави в сумі 181 680 грн та покладенням обов`язків щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Калуш Івано-Франківської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. З ст. 15 ч. 4 ст. 186, ч. 2 ст. 345 КК України.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. З ст. 15 ч. 4 ст. 186, ч. 2 ст. 345 КК України.

Обґрунтованість підозри на даному етапі досудового розслідування ґрунтується на наданих стороною обвинувачення доказах. Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 345 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, тому слідчий суддя прийняв до уваги те, що підозрюваний, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, що загрожує йому, в разі визнання його винуватим в інкримінованому йому правопорушенні, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а також продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки підозрюється у скоєнні кримінальних правопорушень, одне з яких із застосуванням насильства. Також при розгляді клопотання враховані вік підозрюваного, стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, а тому запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави може запобігти настанню ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Вирішуючи клопотання захисника про застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, слідчий суддя прийшов до висновку, що такий не забезпечить виконання підозрюваним ОСОБА_8 покладених на нього процесуальних обов`язків як в силу тяжкості інкримінованих кримінальних так і з огляду на неможливість поручителя убезпечити ризики за вище наведених підстав. Слідчий суддя зазначив, що не надано доказів, які б підтвердили, що у разі застосування до ОСОБА_8 особистої поруки, останній буде виконувати покладені на нього обов`язки, а поручителі мають реальну можливість вплинути на підозрюваного та уникнути ризиків, зазначених в клопотанні слідчого.

Не погодившись із рішенням суду, захисник в інтересах підозрюваного звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді і відмовити у задоволенні клопотання слідчого та обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або особистої поруки.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою і такою, що підлягає скасуванню, оскільки в порушення вимог ст.ст. 2,7,8,9,17,21,176,177,178, ч.1,2 ст.194 КПК України, ст. 5, 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, слідчий суддя виносячи ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 не послався на фактичні дані, які б вказували, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється саме у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. З ст. 15 ч. 4 ст. 186, ч. 2 ст. Зазначила, що дійсно ОСОБА_8 наніс ОСОБА_10 тілесні ушкодження, що може мати ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 КК України, оскільки не розумів, що перед ним знаходиться співробітник поліції.

Також, вважає, що ризики, щодо можливості переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинення нових кримінальних правопорушень жодними доказами (фактичними даними) не підтверджуються та належним чином не вмотивовані.

Заслухавши суддю доповідача, думку захисника та підозрюваного, які просили задовольнити вимоги апеляційної скарги з викладених у ній підстав, прокурора, який просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Мета застосування запобіжних заходів передбачена ст. 177 КПК України.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини, зазначені у ч. 1 ст. 178 КПК України.

З положення ст. 178 КПК України та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у постанові 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», слідує, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд зобов`язаний також оцінити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, репутацію підозрюваного, наявність судимостей, спосіб життя, поведінку під час провадження у справі; дослідити відомості, що вказують на існування факторів, обставин чи моральних цінностей, які можуть свідчити про те, що підозрюваний перебуваючи на волі, не порушуватиме покладених на нього процесуальних обов`язків та не займатиметься злочинною діяльністю.

Як вбачається з матеріалів провадження, у провадженні слідчого П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Чернігові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_9 перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0004466, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15 ч. 4 ст. 186, ч. 2 ст. 345 КК України.

01.10.2025 за підозрою у вчиненні даного кримінального правопорушення, в порядку ст. 208 КПК України було затримано ОСОБА_8 .

02.10.2025 ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 186, ч. 2 ст. 345 КК України.

Слідчим у даному провадженні було обґрунтовано наявність виняткових обставин, які дали можливість слідчому судді обмежити право підозрюваного на свободу, а тому, врахувавши в сукупності обставини вчинених кримінальних правопорушень, у яких ОСОБА_8 оголошено про підозру, та особу підозрюваного, слідчий суддя прийшов до висновку, що лише запобіжний захід, передбачений ст. 183 КПК України, у вигляді тримання під вартою здатен запобігти ризикам, наявність яких була доведена слідчим та прокурором при розгляді клопотання.

Жоден інший із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не забезпечать належного виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Задовольняючи клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя цілком правильно з урахуванням мети і підстав застосування запобіжного заходу дійшов висновку про необхідність застосування до нього саме такого запобіжного заходу. При цьому, в повній мірі були дотримані вимоги статей 178, 194 КПК України, врахувавши вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, а також із врахуванням даних про особу підозрюваного.

Окрім цього, слідчий суддя цілком обґрунтовано врахував і те, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою в цьому випадку є найбільш доцільним, а інші запобіжні заходи, з урахуванням вище вказаних підстав, не можуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного та уникнути ризиків, вказаних у ст.177 КПК України.

На основі аналізу зібраних матеріалів, слідчим суддею зроблено обґрунтований висновок, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду, що докази і обставини, на які посилався слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що зазначені ним ризики існують і підтверджуються матеріалами кримінального провадження, а підозра у скоєнні кримінального правопорушення є обґрунтованою.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що ризики, щодо можливості переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинення нових кримінальних правопорушень жодними доказами (фактичними даними) не підтверджуються, оскільки слідчий суддя прийняв до уваги те, що підозрюваний, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, що загрожує йому, в разі визнання його винуватим в інкримінованому йому правопорушенні, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а також продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки підозрюється у скоєнні кримінальних правопорушень, одне з яких із застосуванням насильства.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує і те, що навіть якщо підозрюваний і не має на меті переховуватися від органів досудового розслідування та суду, однак обставини, за яких вчинено кримінальне правопорушення, його тяжкість та інші наведені вище обставини, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави, що в свою чергу свідчить про неможливість зміни виду запобіжного заходу, на чому наголошує сторона захисту.

При обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 слідчий суддя врахував не лише тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання підозрюваного під вартою. Крім того, такі доводи не спростовують доведених стороною обвинувачення на даному етапі ризиків, не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки підозрюваного, і не зменшують достатньою мірою ризики, що стали підставою для застосування саме такого запобіжного заходу.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

В сукупності із вищезазначеними обставинами, для вирішення справи у відповідності до вимог закону, суд врахував дані, що характеризують особу підозрюваного, його вік та стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, обсяг повідомленої підозри та його роль у вчиненні кримінального правопорушення, обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , ті обставини, якими обґрунтовує свою апеляційну скаргу її автор.

Доводи апелянта про можливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, а саме у вигляді особистого зобов`язання або особистої поруки, апеляційний суд до уваги не бере, адже колегією суддів під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді було досліджено матеріали кримінального провадження, надані слідчим, та не встановлено підстав для зміни обраного підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Лише такий запобіжний захід зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного під час досудового розслідування.

В сукупності із вищезазначеними обставинами, для вирішення справи у відповідності до вимог закону, суд врахував дані, що характеризують особу підозрюваного, ті обставини, якими обґрунтовує свою апеляційну скаргу її автор, тяжкість та обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 .

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Згідно з ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину, визначається в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Дійшовши правильного висновку про необхідність застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя при визначенні розміру застави в повній мірі врахував обставини, за яких вчинено кримінальне правопорушення, та обґрунтовано визначив заставу у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181 680 гривень.

На переконання колегії суддів, приймаючи рішення про визначення застави у розмірі 60 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, суд, належним чином оцінивши ризики, які визнав доведеними, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , характер злочину, ступінь порушення цінностей у кримінальному провадженні, суспільну значимість протиправних дій, майновий стан підозрюваного та дійшов обґрунтованого висновку про те, що вказаний розмір застави буде відповідною альтернативою запобіжному заходу у виді тримання під вартою.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни законного та обґрунтованого судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 жовтня 2025 року, якою застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави - без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і подальшому оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4