Справа № 183/186/26
№ 1-кс/183/91/26
У Х В А Л А

16 січня 2026 року м. Самар

Слідчий суддя Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисникаОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Сєвєродонецьку) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, ОСОБА_6 , погоджене прокурором Луганської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 березня 2022 року за № 0000070, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Новопсков Новопсковського району Луганської області, не одруженого, дітей не маючого, громадянина України, який проходив військову службу на посаді молодшого інспектора прикордонної служби 1 категорії 2 групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 (тип Б) (в/ч НОМЕР_1 ) у військовому званні «молодший сержант», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області з цим клопотанням, у якому просить обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_5 з утриманням його на гауптвахті, в межах строку досудового розслідування, а саме до 05 березня 2026 року. У разі обрання судом альтернативного виду запобіжного заходу підозрюваному у виді застави, просить суд, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, визначити заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з покладенням відповідних обов`язків, в порядку ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: 1) прибувати до слідчого, прокурора або суду, а саме 1 та 15 числа кожного місяця або за викликом у зв`язку з реалізацією завдань кримінального провадження; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому розташована або тимчасово розташована військова частина, де проходить військову службу підозрюваний, без дозволу командира військової частини або суду; 3) повідомляти прокурора чи суд про зміну дислокації військової частини; 4) утримуватися від спілкування зі свідками по кримінальному провадженню; 5) не залишати місце несення служби, тимчасове розташування підрозділу військової частини без дозволу командира військової частини; 6) повернутися до виконання покладених військових обов`язків до постійного або тимчасового розташування військової частини, де наразі перебуває його частина.

В обґрунтування клопотання слідчий вказує про встановлення досудовим розслідуванням, що молодшого сержанта ОСОБА_5 наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 826 - ОС призначено на посаду молодшого інспектора прикордонної служби 1 категорії 2 групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 (тип Б).

Молодший сержант ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив військовий злочин проти встановленого порядку проходження військової служби. Військову частину НОМЕР_1 , в тому числі й молодшого сержанта ОСОБА_5 було залучено до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Луганській області.

В свою чергу, молодший сержант ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її на посаді молодшого інспектора прикордонної служби 1 категорії 2 групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 (тип Б), діючи умисно, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 14 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, відмовився від несення обов`язків військової служби, в тому числі від виконання поставлених завдань, в рамках здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації на території Луганської області та діючи з особистих мотивів, з прямим умислом, направленим на залишення місця дислокації підрозділу, 24 лютого 2022 року незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та не з`явився вчасно на службу без поважних причин у розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 , яка на той час дислокувалась поблизу населеному пункті АДРЕСА_3 в умовах військового стану та проводив час на власний розсуд у спосіб, не пов`язаний із проходженням військової служби та виконанням обов`язків військової служби, тобто фактично ухилився від військової служби, доки 15 січня 2026 року не був затриманий співробітниками Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, за адресою: м. Київ, вул. Петра Калнишевського, 3.

Таким чином, молодший сержант ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

12 грудня 2025 року стосовно ОСОБА_5 складено письмове повідомлення про підозру, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке разом з повістками про виклик у якості підозрюваного опубліковано на офіційному друкованому виданні Кабінету Міністрів України газеті «Урядовий кур`єр» (видання №257 (8182) від 17 грудня 2025 року. Прийнятими заходами встановити місцезнаходження підозрюваного на той час не вдалось. На виклики до органу досудового розслідування підозрюваний ОСОБА_5 не з`явився. 25 грудня 2025 року постановою слідчого у кримінальному провадженні підозрюваного оголошено в розшук.

15 січня 2026 року досудове розслідування кримінального провадження відновлено та ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208, 615 КПК України.

Слідчий зазначає, що наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами в їх сукупності. Вказує, що встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного слідчий покликається на необхідність запобігання спробам підозрюваного:

- переховуватися від органу досудового розслідування та суду, обґрунтовується, тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачене покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання останнього винним у вчиненні інкримінованого злочину, він може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення понесення покарання;

- незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що підозрюваний може вплинути насвідків, які разом з ним проходять військову службу в одній військовій частині, що фактично створить умови для здійснення впливу на безпосередніх свідків, у тому числі шляхом залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій та можливістю погрозою застосування насильства до начальника. Ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом;

- вчиняти інше кримінальне правопорушення підтверджується тим, що ОСОБА_5 перебуваючи на волі, як військовослужбовець військової служби за призовом на військову службу осіб за мобілізацією може вчинити інший військовий злочин, передбачений ст. 407, 408 КК України, тим самим переховуватися та ухилятися від кримінальної відповідальності. Крім того, бажання підозрюваного уникнути відповідальності та тяжкість покарання, що йому загрожує, безумовно свідчать про можливість втечі підозрюваного.

Слідчий посилається на ч. 7 ст. 176 КПК України та вказує, що застосування до ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить запобіганню вказаним ризикам, оскільки підозрюваний при застосуванні більш м`якого запобіжного заході ніж тримання під вартою, у подальшому може переховуватись від слідства та суду та незаконно впливати на свідків по кримінальному провадженню.

Щодо можливості визначення альтернативного запобіжного заходу підозрюваному у виді застави, вказує, що з урахуванням майнового становища підозрюваного, зокрема рівня матеріального забезпечення військовослужбовців, тяжкості кримінального правопорушення в якому він підозрюється, необхідно визначити заставу у розмірі 400 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з покладенням відповідних обов`язків, в порядку ч. 5 ст. 194 КПК України.

Прокурор у судовому засіданні підтримала клопотання та просила його задовольнити з підстав, наведених слідчим.

Захисник в судовому засіданні вказав, що підозрюваний не заперечує проти обрання запобіжного заходу із визначенням застави в розмірі, яку вказав слідчий в резолютивній частині клопотання. Підозрюваний планує повернутися до військової служби, робить відношення.

Підозрюваний в судовому засіданні не заперечив проти застосування до нього запобіжного заходу. Вказав, що не переховувався від слідства. Підозру до моменту затримання не отримував. Проживав у Києві з матір`ю та сестрою.

Дослідивши клопотання та надані письмові докази, вислухавши обґрунтування сторони обвинувачення та сторони захисту, слідчий суддя висновує таке.

Як убачається з матеріалів клопотання, 28 березня 2022 року до ЄРДР за № 0000070 внесені відомості за матеріалами правоохоронних, судових та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

15 січня 2026 року ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208, 615 КПК України та 16 січня 2026 року слідчим подано клопотання, доставлено підозрюваного до слідчого судді.

Відповідно до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

За змістом ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві, проте зважаючи на вимоги, закріплені у статті 9 КПК України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд в цьому контексті враховує позиції Європейського суду з прав людини викладені в його рішеннях.

Обґрунтованість підозри повинна бути визначена враховуючи положення ст. 94 КПК України, а саме, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На цьому етапі судового провадження слідчий суддя не вирішує питання про оцінку доказів для визнання підозрюваного винуватим чи невинуватим у вчиненні злочину, адже судове провадження наразі не завершено, докази сторін в повному обсязі судом не досліджено, і відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, має оцінити після завершення дослідження кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Враховуючи вимоги чинного кримінального процесуального законодавства, під час розгляду клопотань на стадії досудового розслідування слідчий суддя має переконатись, що сукупність матеріалів на цьому етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі є достатньою для висновку про обґрунтованість підозри, яка не є сама по собі актом притягненням особи до відповідальності, а є лише сукупністю даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

За таких умов, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього докази, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів щодо пред`явленої підозри, з точки зору достатності та взаємозв`язку, слідчий суддя висновує про наявність у провадженні сторони обвинувачення доказів, передбачених параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (матеріали службового розслідування із висновком, затвердженим командиром; покази свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ), які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, які могли б об`єктивно зв`язувати його з ними, тобто підтвердити існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити це кримінальне правопорушення.

12 грудня 2025 року складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке 17 грудня 2025 року направлено в порядку ч. 8 ст. 135 КПК України шляхом публікації в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та ОСОБА_5 належним чином повідомлений про підозру 17 грудня 2025 року з огляду на його зареєстроване місце проживання та відсутність відомостей про інше місце перебування на території України. Враховуючи викладене слідчий суддя відхиляє доводи підозрюваного про відсутність повідомлення його про підозру.

25 грудня 2025 року постановою слідчого у кримінальному провадженні підозрюваного оголошено в розшук.

15 січня 2026 року ОСОБА_5 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри. Відповідну постанову отримано підозрюваним та його захисником 15 січня 2026 року.

Як свідчать матеріали провадження, повідомлення про підозру ОСОБА_5 , з урахуванням змін відповідає вимогам ст. 277 КПК України за своїм змістом та на даному етапі сумнівів щодо її законності або порушення порядку вручення не викликає.

Згідно з вимогами чинного законодавства сама по собі наявність обґрунтованою підозри не може бути єдиною підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу, оскільки їх застосування потребує наявність існування хоча б одного із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя вважає такими, що заслуговують на увагу доводи слідчого та прокурора про наявність ризиків, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, відповідальність за який передбачено покарання у вигляді позбавлені волі від п`яти до десяти років, існує ризик, що підозрюваний, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Також слідчий суддя погоджується з позицією слідчого щодо наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки підозрюваний, будучи військовослужбовцем, може вплинути на свідків, які разом з ним проходять військову службу, що фактично створить умови для здійснення впливу на безпосередніх свідків. При оцінці ймовірності цього ризику, слідчий суддя враховує його наявність у сукупності з існуванням вчинення кримінального правопорушення, в якому особа підозрюється в умовах воєнного стану.

Водночас, не є підтвердженим існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з відсутністю відомостей про притягнення підозрюваного раніше до кримінальної відповідальності.

При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

За ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті. Саме з цих підстав суд відхиляє посилання сторони захисту на можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту через наявність у нього сталих соціальних зв`язків, працевлаштування.

За таких обставин, єдиним запобіжним заходом, який слід застосувати до підозрюваного, який є військовослужбовцем, є тримання під вартою з огляду на обґрунтованість підозри та наявність ризику. Крім того при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вважає, що слідчим належним чином обґрунтовано в клопотанні та доведено слідчому судді той факт, що інші, більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні та визнаним слідчим суддею доведеними.

Визначаючи строк дії запобіжного заходу слідчий суддя враховує дату та обставини затримання підозрюваного, постанови про зупинення досудового розслідування, а тому вважає доречним застосувати запобіжний захід з дня фактичного затримання особи до 04 березня 2026 року включно, тобто у межах строку досудового розслідування.

При цьому слідчий суддя зазначає, що нормами КПК України не віднесено до повноважень слідчого судді вирішення питання щодо визначення конкретного місця попереднього ув`язнення особи, до якої застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, а положення п. 4 ч. 1 ст. 2, ст. 26 Закону України «Про прокуратуру» передбачають, що саме прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

За ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України визначає, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Слідчий вказує про можливість встановлення альтернативного запобіжного захисту підозрюваному у виді 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Слідчий суддя, враховуючи дані щодо місця фактичного проживання підозрюваного, погоджується зі слідчим щодо можливості визначення альтернативного запобіжного заходу у розмірах, вказаних слідчим у прохальній частині клопотання. Доказів наявності у підозрюваного доходів, іншого майна, яке б могло бути джерелом застави у розмірі, вказаному в мотивувальній частині клопотання слідчому судді не надано.

Таким чином, слідчий суддя вважає за необхідне, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання ОСОБА_5 обов`язків, передбачених КПК України у межі, передбаченої п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України у вигляді 20 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Указаний розмір застави, з урахуванням майнового стану підозрюваного, відсутності доказів отримання ним доходів у більшому розмірі, ніж указано, в цьому, конкретному випадку, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, не призведе до негативного впливу та забезпечить виконання покладених на нього обов`язків, які слід покласти з урахуванням установлених слідчим суддею ризиків у межах клопотання слідчого.

Також слідчий суддя вважає за необхідне зобов`язати підозрюваного виконувати обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України у межах доведених слідчим ризиків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

При цьому, прохання в клопотанні про покладення на підозрюваного зобов`язань: прибувати до слідчого, прокурора або суду, а саме 1 та 15 числа кожного місяця належним чином не обґрунтоване; не залишати місце несення служби, тимчасове розташування підрозділу військової частини без дозволу командира військової частини не співвідноситься з завданням запобіжного заходу; повернутися до виконання покладених військових обов`язків до постійного або тимчасового розташування військової частини, де наразі перебуває його частина взагалі не стосується завдання кримінального провадження.

На підставі викладеного та керуючись ст. 177, 178, 182, 183, 194, 196, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою до 04 березня 2026 року включно.

Визначити розмір альтернативного запобіжного заходу у виді застави відносно ОСОБА_5 у вигляді 20 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме 66 560 (шістдесят шість тисяч п`ятсот шістдесят) гривень 00 копійок.

У разі внесення підозрюваним ОСОБА_5 застави, покласти на останнього такі обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора, суду на кожний виклик; не відлучатися з населеного пункту, в якому розташована або тимчасово розташована військова частина, де проходить військову службу підозрюваний, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну дислокації військової частини; утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 березня 2022 року за № 0000070.

Попередити ОСОБА_5 , що в разі невиконання, покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується в порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору, а суд вирішує питання про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.

Копію ухвали надати підозрюваному, прокуророві, захисникові та уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала в повному обсязі складена та проголошена о 13:45 годині 19 січня 2026 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1