печерський районний суд міста києва
Справа № 757/7805/26-к
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2026 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора другого відділу другого управління Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна, в рамках кримінального провадження № 0000109 від 05.08.2024,-

В С Т А Н О В И В :

На розгляд слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора другого відділу другого управління Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна, подане в рамках кримінального провадження № 0000109 від 05.08.2024.

Обгрунтовуючи клопотання, прокурор зазначає, що слідчі Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000109 від 05.08.2024 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368-5 КК України, та за фактами вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 240, ч. 4 ст. 190, ст. 368-5, 366-2, ч. 2 ст. 384 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що заступник керівника ДЕІ Придніпровського округу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - далі ОСОБА_5 , за пособництва своїх підлеглих, у тому числі начальника управління державного екологічного нагляду (контролю) біоресурсів, природно-заповідного фонду, лісів та рослинного світу Дніпропетровської області ДЕІ Придніпровського округу ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , розробив механізм вимагання та отримання неправомірної вигоди від суб`єктів господарювання за приховування фактів недотримання вимог природоохоронного законодавства під час їх виробничої діяльності в частині утилізації відходів, які утворюються під час виробничої діяльності.

В ході досудового розслідування також отримано інформацію про те, що службові особи ДЕІ Придніпровського округу, з метою визначення потенційного об`єкту, з якого мають намір отримати неправомірну вигоду, розсилають запити про надання інформації щодо кількості відходів, які суб`єкт господарювання утворює, декларує та утилізує. Отримавши позитивну інформацію від конкретних суб`єктів господарювання, підшукують фіктивного заявника (фізичну особу), від якого в подальшому отримують завідомо неправдиве повідомлення про екологічну загрозу від такого підприємства, що дає підстави виїзду на місце утилізації відходів зазначеними підприємствами та проведення перевірки.

Після проведення перевірки за заявою фіктивного заявника пропонують представникам суб`єктів господарювання укласти формальні договори на утилізацію відходів з рядом товариств, які є підконтрольними ОСОБА_5 , взамін на приховування виявлених порушень.

Організовуючи вищезазначені злочинні дії, направлені на одержання неправомірної вигоди від підконтрольних суб`єктів господарювання, ОСОБА_5 , являючись службовою особою, уповноваженою на виконання функцій держави, набув активів, вартість яких більше ніж на три тисячі прожиткових мінімумів для працездатних осіб перевищує його законні доходи.

Таким чином, 31.10.2025 у вказаному кримінальному провадженні, на підставі ухвал Печерського районного суду міста Києва проведено 18 обшуків, в тому числі і за адресами, де на думку сторони обвинувачення могли зберігатись грошові кошти, цінності, електронні носії інформації, чорнові записи та інші речі та документи, які можуть вказувати на факти незаконного збагачення ОСОБА_5

31.10.2025 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07.10.2025 справа № 757/49093/25-к проведено обшук в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить матері ОСОБА_5 - ОСОБА_7 , з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, недопущення знищення та переховування речових доказів та документів, які будуть мати суттєве значення для розслідування даного кримінального провадження, під час якого серед іншого виявлено та вилучено документи, які підтверджують зміну права власності на вказаний будинок, а також:предмети, схожі на грошові кошти (українська гривня) у загальній сумі 370 000 (триста сімдесят тисяч); предмети, схожі на грошові кошти (долари США) у загальній сумі 100 000 (сто тисяч) доларів США.

На вилучене в ході обшуку майно, в тому числі вказані грошові кошти, ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 26.11.2025 у справі №757/55810/25-к було накладено арешт, із забороною відчуження, розпорядження та користування з метою збереження речових доказів.

Однак, ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 27.01.2026 у справі №757/2759/26-к було задоволено клопотання адвоката ОСОБА_8 , який діяв в інтересах ОСОБА_7 , та скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду від 26.11.2025.

При цьому, досудовим розслідуванням також встановлено, що ОСОБА_5 в декларації відображена квартира, яка розташована за адресою АДРЕСА_2 площею 72,1 кв.м., яку в 2023 році його мати ОСОБА_7 подарувала своєму сину ОСОБА_5 .

Вивченням рівня доходів, отриманих ОСОБА_7 , встановлено, що відповідно до відомостей витягу Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми доходів та нарахованих податків (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період 2008 2кв. - 2023 3кв. року (загальний період 15 років 3 місяці) встановлено отримання доходів на суму 688 492 грн., з яких утримано податків на суму 322 грн. тобто прибуток складає 688 169 грн.

З огляду на викладене у сторони обвинувачення наявні достатні підстави вважати, що ОСОБА_5 використовує майно в інтересах близьких родичів, а відтак опосередковано вчиняє щодо таких активів (майна) дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними.

Відтак, на думку сторони обвинувачення, у разі підтвердження фактів набуття вищезазначеного нерухомого, рухомого майна та грошових коштів, як активу, особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, тобто ОСОБА_5 , або іншою фізичною або юридичною особою, якщо доведено, що таке набуття було здійснено за дорученням особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, або що особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може прямо чи опосередковано вчиняти щодо такого активу дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними, таке майно у подальшому може являтись об`єктами спеціальної конфіскації, в порядку та на підставах, передбачених ст. ст. 961, 962 КК України.

Таким чином, з метою запобігання можливості приховування, переміщення, відчуження, майна, вилученого в ході обшуку 31.10.2025, а також забезпечення його можливої подальшої спеціальної конфіскації, виникла необхідність у накладенні арешту на: предмети, схожі на грошові кошти (українська гривня) у загальній сумі 370 000 (триста сімдесят тисяч); предмети схожі на грошові кошти (долари США) у загальній сумі 100 000 (сто тисяч) доларів США.

Прокурором в кримінальному провадженні ОСОБА_3 на адресу суду надано заяву, згідно якої розгляд клопотання про арешт майна прокурор просив провести за його відсутності, вимоги клопотання підтримав.

Представник власника майна - адвокат ОСОБА_8 про місце, дату та час розгляду клопотання, повідомлений у спосіб, що відповідає вимогам ст. 135 КК України, в судове засідання не з`явився. Звернувся на адресу суду з клопотаннями про відкладення судового розгляду у зв`язку з тим, що представник та особа, інтереси якої він представляє, проживають у м. Дніпро, у зв`язку з чим не мають можливості прибути на вказану дату до м. Києва, оскільки повістку отримали в день засідання. Також представник зазначив, що власником та його представником не отримано клопотання про накладення арешту, що в свою чергу перешкоджає надати їм заперечення по суті вимог. Крім того, представником долучено ухвалу слідчого судді від 27.01.2026, якою скасовано арешт, накладений 26.11.2025 на майно ОСОБА_7 .

З урахуванням скорочених строків розгляду клопотання про накладення арешту, обізнаності сторін із місцем, датою, часом розгляду клопотання, враховуючи те, що представник зазначає про неможливість прибуття до суду у зв`язку із знаходженням у м. Дніпро, проте з заявами про участь в режимі відеоконференції не звертається, та діючими положеннями КПК не передбачено самостійного направлення прокурором, судом клопотань про арешт особам, щодо майна яких, вирішується питання його накладення, з огляду на положення ч. 1 ст. 172 КПК України, слідчий суддя визнав за можливе здійснити розгляд справи у відсутність осіб, що не з`явилися.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали провадження за клопотанням, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Пунктом 7 ч. 2 ст. 131 КПК України передбачено такий вид заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Підстави для накладення арешту на майно з іншою метою, окрім тих, що закріплені в ч. 2 ст. 170 КПК України, чинний кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає.

Аналіз вище зазначених норм закону вказує, що у разі розгляду клопотання слідчого або прокурора про арешт майна, слідчий суддя повинен перевірити доводи поданого клопотання щодо наявності підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження у відповідності до мети, яку зазначає слідчий чи прокурор у своєму клопотанні.

При цьому, визначення мети арешту, яка передбачена ч. 2 ст. 170 КПК України, та обґрунтування її наявності, є обов`язковим.

Статтею 96-2 КК України визначено випадки застосування спеціальної конфіскації.

Зокрема, частиною першою цієї статті встановлено, що спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно:

1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави;

4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Відповідно до ч. 10 ст. 171 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Частина 4 ст. 170 КПК України визначає, що у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Законодавець нормами кримінального процесуального законодавства передбачив, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Таким чином, з врахуванням обґрунтувань сторони обвинувачення та враховуючи обставини кримінальних правопорушень, які розслідуються органом досудового розслідування, слідчий суддя прийшов до висновку, що є передбачені кримінальним процесуальним законом підстави для накладення арешту на майно, з метою забезпечення спеціальної конфіскації майна.

Критерії розумності та співрозмірності обмеження права власності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Рішення ЄСПЛ від 05.01.2000 у справі «Беєлер проти Італії», заява № 33202/96, параграф 107). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (Рішення ЄСПЛ у справі Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21.02.1986, заява № 8793/79, параграф 50).

На думку слідчого судді, накладення арешту в даному випадку є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження, враховуючи високий ступінь суспільної небезпеки розслідуваного кримінального правопорушення, його специфіку і тяжкість.

Слідчим суддею враховано, що ухвалою слідчого судді від 27.01.2026 скасовано арешт з аналогічного майна ОСОБА_7 , з клопотанням про арешт якого звертається прокурор в даному випадку.

Проте, ухвалою слідчого судді від 26.11.2025 арешт на майно ОСОБА_7 накладено з метою збереження речових доказів, що і було предметом дослідження на наявність відповідності критеріям ст. 98 КПК України при розгляді слідчим суддею клопотання про скасування арешту,

В свою чергу, наразі метою арешту є зокрема і забезпечення спеціальної конфіскації, та відповідно підстави які б перешкоджали його накладенню, відсутні.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що пов`язані із накладенням арешту обмеження є виправданими, співмірними із завданнями кримінального провадження та пропорційними меті, з якою такі обмеження застосовуються.

Також слідчий суддя відзначає, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав. Хоча власник обмежується у реалізації правомочностей щодо таких прав, такий захід є тимчасовим.

Враховуючи вище викладені обставини, слідчий суддя приходить до висновку про задоволення вимог клопотання, оскільки даний арешт є забезпеченням досягнення завдань кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309, 372, 392 КПК України,

У Х В А Л И В :

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт у кримінальному провадженні № 0000109 від 05.08.2024 із забороною відчуження, розпорядження та користування, на наступне майно, вилучене під час обшуку 31.10.2025 за адресою: АДРЕСА_1 , та яке належить ОСОБА_7 , а саме:

- предмети, схожі на грошові кошти (українська гривня) у загальній сумі 370 000 (триста сімдесят тисяч) гривень;

- предмети, схожі на грошові кошти (долари США) у загальній сумі 100 000 (сто тисяч) доларів США.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1