ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000202 від 21.01.2025 року, за апеляційною скаргою прокурора окружної прокуратури м. Чернівці ОСОБА_8 на вирок Садгірського районного суду м. Чернівці від 29 вересня 2025 року, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, депутата Магальської сільської ради, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 345, ч. 2 ст. 345 КК України, -

УСТАНОВИЛА:

Вироком Садгірського районного суду м. Чернівці від 29 вересня 2025 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, депутата Магальської сільської ради, раніше не судимого, визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 345, ч. 2 ст. 345 КК України та за їх вчинення призначено йому покарання: - за ч. 2 ст. 342 КК України у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки; - за ч. 1 ст. 345 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки; - за ч. 2 ст. 345 КК України у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 75, ст. 76 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік 7 (сім) місяців, якщо він протягом іспитового строку не скоїть нового кримінального

ЄУНСС: 726/736/25 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_9

НП: 11-кп/822/380/25 Суддя-доповідач: ОСОБА_1

правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки.

У відповідності до п. 1, п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 наступні обов`язки: - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід до засудженого ОСОБА_6 не застосований.

Процесуальні витрати за проведення судових експертиз у загальному розмірі 15 918 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот вісімнадцять) гривень визначено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави.

Вирішено долю речових доказів.

Як було встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним судом, 21.01.2025 о 08 год інспектор взводу № 1 роти № 1 батальйону управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України старший лейтенант поліції ОСОБА_10 та поліцейський роти № 7 полку поліції особливого призначення патрульної поліції Департаменту патрульної поліції Національної поліції України старший сержант поліції ОСОБА_11 , які відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» є працівниками правоохоронного органу, заступили на денне чергування по патрулюванню м. Чернівці у складі екіпажу «Сатурн 120» на автомобілі марки «Тоуоtа Ргіus» номерний знак «3974».

Перебуваючи на патрулюванні, приблизно в 12 год 20 хв, по вул. Коломийській в м. Чернівці, працівники поліції ОСОБА_10 та ОСОБА_11 виявили автомобіль марки «ВАЗ 2 І 063» номерний знак « НОМЕР_1 », який рухався в напрямку вул. Галицький Шлях із несправною лампою лівого габариту.

Враховуючи наявність в діях водія порушень вимог п. 31. 4. З «Правил дорожнього руху» та очевидних ознак, що свідчать про технічну несправність автомобіля, шляхом увімкнення проблискових маячків червоного та синього кольору, а також спеціального звукового сигналу, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», зазначений автомобіль під керуванням ОСОБА_6 , був зупинений працівниками поліції поблизу буд. № 2А по вул. Коломийській в м. Чернівці.

Підійшовши до автомобіля зі сторони водійських дверей, працівники поліції ОСОБА_10 та ОСОБА_11 перевірили документи ОСОБА_6 та у зв`язку з порушенням останнім правил військового обліку, повідомили про необхідність його доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі ч. 5 ст. 24 Закону України «Про Національну поліцію».

Однак ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що перед ним знаходяться працівники поліції, які перебували у форменому одязі та при виконанні службових обов`язків, поводячи себе зухвало та агресивно, виражаючи демонстративно до них явну неповагу, ігноруючи їх законні вимоги, перебуваючи на водійському місці автомобіля привів в дію мотор автомобіля та перевівши селектор перемикання швидкостей в положення руху заднього ходу, розпочав рух автомобіля заднім ходом в напрямку службового автомобіля працівників поліції, внаслідок чого допустив із ним зіткнення.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, тобто опору працівникам правоохоронного органу під час виконання ними службових обов`язків.

Крім цього, 21.01.2025 в 12 год 20 хв ОСОБА_6 після вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, а саме опору працівникам правоохоронного органу під час виконання ними службових обов`язків, перебуваючи по вул. Коломийській поблизу буд. № 2А в м. Чернівці, здійснюючи активні дії, направлені на перешкоджання (протидію) виконанню поліцейськими повноважень щодо його притягнення до адміністративної відповідальності, не реагуючи на вимоги про припинення протиправної поведінки, переслідуючи мету спричинення поліцейським тілесних ушкоджень, дістав із салону автомобіля пластикову пляшку об`ємом 1 літр із вмістом легкозаймистої речовини жовтого кольору із характерним запахом бензину та здійснюючи фізичну протидію умисно розлив вміст пластикової пляшки на працівників поліції та на себе. Після цього ОСОБА_6 дістав із кишені власної куртки запальничку та здійснив підпал легкозаймистої речовини з розповсюдженням вогню на працівників поліції ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Внаслідок умисних, протиправних дій ОСОБА_6 , ОСОБА_10 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді опіків ділянок 1-2 ступеня тильної поверхні 3 пальця проксимальної фаланги правої китиці; тильної поверхні проксимальної фаланги 4-го пальця правої китиці; тильної поверхні дистальної фаланги 5-го пальця правої китиці, які згідно висновку експерта № 32 - екс від 22.01.2025, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я, а ОСОБА_11 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді опіків 1-го ступеня тильної поверхні лівої китиці в проекції дистального кінця 3-ї п`ясткової кістки, які згідно висновку експерта від 22.01.2025 відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_6 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, тобто умисному заподіянні працівникам правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цими працівниками службових обов`язків.

Далі ОСОБА_6 вперто не бажаючи припинити свої протиправні дії, 21.01.2025 в 12 год 22 хв перебуваючи на вул. Коломийській поблизу буд. № 2А в м. Чернівці, поводячи себе агресивно, виражаючи демонстративну явну неповагу до працівників поліції, дістав із салону автомобіля металевий ланцюг та почав висловлювати погрози застосування насильства до працівників поліції ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 . Така зухвала поведінка ОСОБА_6 створювала реальність виконання ним висловлених погроз.

Скориставшись тим, що працівники поліції для забезпечення власної безпеки відійшли в сторону, ОСОБА_6 сів до салону свого автомобіля та покинув місце вчинення правопорушення.

В подальшому працівники поліції ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на службовому автомобілі, під час переслідування зупинили автомобіль під керуванням ОСОБА_6 на території автомобільного ринку по вул. Коломийській, 15-А. в м. Чернівці. Під час спроби затримання, ОСОБА_6 вийшов із автомобіля із металевим ланцюгом в правій руці, висловлюючись нецензурною лайкою знову погрожував працівникам поліції ОСОБА_10 та ОСОБА_11 нанесенням ударів у разі наближення їх до нього та враховуючи попереднє застосування до них насильства створював реальність здійснення висловлених погроз.

З метою припинення протиправних дій ОСОБА_6 працівниками поліції ОСОБА_10 та ОСОБА_11 до останнього у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 42 Закону України «Про Національну поліцію» застосовано заходи фізичного впливу та затримано.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 345 КК України, тобто погрозі насильством щодо працівників правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цими працівниками службових обов`язків.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, прокурор окружної прокуратури м. Чернівці ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, зі змісту якої вбачається, що він не заперечуючи правової кваліфікації дій ОСОБА_6 , доведеності його вини у скоєнні кримінальних правопорушень, просить оскаржуваний вирок скасувати, у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, в частині призначення покарання із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 2 ст. 342, ч. 1, 2 ст. 345 КК України та за їх вчинення призначити йому покарання: - за ч. 2 ст. 342 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки; - за ч. 1 ст. 345 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки; - за ч. 2 ст. 345 КК України у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.

Вважає, що судом при ухваленні даного вироку у частині звільнення засудженого від відбування покарання із випробуванням (ст. 75 КК України) не достатнім чином було враховано, що ОСОБА_6 протягом судового розгляду вину фактично не визнавав, елементарно не вибачився перед потерпілими, не розкаявся, адже розкаяння передбачає, окрім визнання своєї провини у вчиненому правопорушенні, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатись в намаганні особи виправити наслідки вчиненого та готовність понести покарання. Повністю вину визнав ОСОБА_6 лише в останньому судовому засіданні.

Стверджує, що суд у вироку призначаючи остаточне покарання, фактично поглинув однакові за видом і розміром покарання іншим, що є порушенням вимог ст. 70 КК України.

Вказує, що в даному випадку застосування районним судом норм ст.ст. 75, 76 КК України, є необґрунтованим та не сприятиме виправленню та попередженню вчинення засудженим нових кримінальних правопорушень, а також попередженню вчинення іншими особами аналогічних злочинів у майбутньому.

Від інших учасників судового розгляду апеляційних скарг та заперечень не надходило.

Потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового розгляду, до апеляційного суду не з`явилися, однак від заступника начальника майора поліції ОСОБА_12 НП України ДПП УПП в Чернівецькій області надійшов лист зі змісту якого вбачається, що потерпілий ОСОБА_11 не має можливості прибути на судове засідання, оскільки несе службу в полку особливого призначення патрульної поліції (стрілецький), що у відповідності до положень ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає подальшому судовому розгляду апеляційної скарги обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_5 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити з підстав, у ній зазначених, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які заперечували проти поданої апеляційної скарги, вважавши вирок районного суду законним та обґрунтованим, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, а обвинуваченому і останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав зазначених в апеляційній скарзі та обговоривши наведені у ній доводи, колегія суддів доходить такого.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 1, 2 ст. 345 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються.

Порушень кримінального процесуального закону під час установлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

Разом з тим, перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, апеляційний суд вважає їх обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Так, суд першої інстанції призначаючи покарання обвинуваченому врахував, що він вчинив нетяжкі злочини, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не працює, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання. Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, районний суд визнав щире каяття, а обставиною, яка обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення у зв`язку з виконанням потерпілим службового або громадського обов`язку, та прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання останнього можливе з призначенням покарання в межах інкримінованих йому санкцій статей у виді обмеження волі та визначив остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого більш суворим за правилами ч. 1 с. 70 КК України та звільнив останнього від покарання з випробуванням та поклав на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Однак, районним судом при призначенні ОСОБА_6 покарання залишено поза увагою вимоги ч. 1 ст. 70 КК України та роз`яснення, викладені в п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до яких суд вправі визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим при призначенні за окремі злочини, що входять у сукупність, покарання як одного виду, так і різних. Однакові за видом і розміром покарання поглиненню не підлягають, крім випадку, коли вони призначені у максимальних межах санкцій статей (санкцій частин статей) КК України.

Так, суд першої інстанції, призначивши обвинуваченому покарання: - за ч. 2 ст. 342 КК України у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки; - за ч. 1 ст. 345 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки; - за ч. 2 ст. 345 КК України у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначив остаточно ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 63, ч. 1 ст. 70 КК України, п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», оскільки покарання за ч. 2 ст. 342 КК України та за ч. 2 ст. 345 КК України призначені в рівних розмірах, а відтак поглиненню не підлягають.

Таким чином, за вищенаведених обставин суд першої інстанції застосував закон України про кримінальну відповідальність, який не підлягає застосуванню, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Окрім цього, згідно з положеннями ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням має бути мотивованим, при цьому необхідно враховувати не тільки дані про особу обвинуваченого і обставини, які пом`якшують покарання і свідчать про можливість його виправлення без відбування покарання, але й ступінь тяжкості вчиненого злочину, виходячи із особливостей і обставин його вчинення.

Апеляційний суд вважає, що звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України суперечить вищенаведеним вимогам закону.

Так, ухвалюючи рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції в недостатній мірі врахував тяжкість вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, а також особу обвинуваченого, який не працює, вчинив умисні злочини проти авторитету органів державної влади, органів місцевого самоврядування.

Також поза увагою районного суду залишилось те, що ОСОБА_6 вчинив дані злочини з особливою зухвалістю та агресією по відношенню до працівників поліції, які мають особливий авторитет, оскільки їхня роль розширюється для захисту конституційного ладу, територіальної цілісності та боротьби зі злочинністю під час надзвичайних ситуацій тим більше в період введення на території України воєнного стану внаслідок протидії збройній агресії російської федерації, що в сукупності з викладеним вище свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого.

Зважаючи на дані обставини, апеляційний суд приходить до висновку, що звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України не відповідає принципу невідворотності покарання і суперечить його меті, адже призводить до почуття безкарності.

З урахуванням наведеного колегія суддів визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, зокрема в частині призначення остаточного покарання в якому фактично поглинув одне покарання іншим, які є однакові за суворістю, та в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання, то вирок суду підлягає скасуванню, з постановленням нового вироку відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України та призначенням ОСОБА_6 покарання з реальним його відбуванням.

Так, призначаючи ОСОБА_6 покарання, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які належать до нетяжких злочинів проти авторитету органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян; особу винного, який раніше не судимий, є одруженим, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, психічними розладами не страждає, має позитивну характеристику за місцем проживання, його вік, спосіб життя.

Обставиною, яка згідно вимог ст. 66 КК України пом`якшує обвинуваченому покарання, колегією суддів визнається: щире каяття.

При цьому, згідно зі змісту обвинувального акту даного кримінального провадження, ОСОБА_6 було інкриміновано обставину, яка згідно вимог ст. 67 КК України обтяжує обвинуваченому покарання - вчинення кримінального правопорушення у зв`язку з виконанням потерпілим службового або громадського обов`язку, однак судова колегія апеляційного суду не може погодитися із зазначеним виходячи із наступного.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 67 КК України, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 67 КК України, суд першої інстанції безпідставно відніс до обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого вчинення кримінального правопорушення у зв`язку з виконанням потерпілим службового обов`язку, оскільки вона передбачена в ч. 2 ст. 342 та в ч.ч. 1, 2 ст. 345 КК України, як ознака кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, а тому, колегія суддів апеляційного суду вважає, що відсутня наявність обтяжуючої покарання обставини вчинення кримінального правопорушення, в зв`язку з виконанням потерпілим службового та громадського обов`язку.

Вказані обставини, в тому числі ступінь фактичної тяжкості вчинених злочинів та обставини їх скоєння, те, що ОСОБА_6 вчинив дані злочини з особливою зухвалістю та агресією по відношенню до працівників поліції, які мають особливий авторитет, оскільки їхня роль розширюється для захисту конституційного ладу, територіальної цілісності та боротьби зі злочинністю під час надзвичайних ситуацій, тим більше, в період введення на території України воєнного стану внаслідок протидії збройній агресії російської федерації, що в сукупності з викладеним вище свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого, поведінка обвинуваченого до та після вчинення злочинів, наявність обставини, що пом`якшує покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, із врахуванням даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, одружений, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, психічними розладами не страждає, має позитивну характеристику за місцем проживання, його вік, спосіб життя, позицію потерпілих, зокрема ОСОБА_11 , який просив призначити максимальне покарання, судова колегія апеляційного суду вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у межах санкції інкримінованих йому статей, оскільки саме таке покарання, є справедливим та законним з врахуванням всіх фактичних обставин по справі у їх сукупності, відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченому, є необхідним та достатнім для виправлення останнього і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, яке слід відбувати реально.

Підстав для застосування до ОСОБА_6 положень ст.ст. 69, 75, 76 КК України, колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного та керуючись 404, 405, 407, 409, 413, 414, 418, 420, ч. 15 ст. 615 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора окружної прокуратури м. Чернівці ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Садгірського районного суду м. Чернівці від 29 вересня 2025 року по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 345, ч. 2 ст. 345 КК України в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок.

Визнати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 345, ч. 2 ст. 345 КК України та за їх вчинення призначити йому покарання:

- за ч. 2 ст. 342 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік;

- за ч. 1 ст. 345 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців;

- за ч. 2 ст. 345 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на обтяжуючу обставину, передбачену статтею 67 КК України, а саме вчинення кримінального правопорушення у зв`язку з виконання потерпілим службового або громадського обов`язку.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили негайно після його проголошення та може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Суддя доповідач: Судді

____________ _______________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3