Справа № 932/6027/22
Провадження № 1-кп/932/1149/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про продовження строку запобіжного заходу

26 вересня 2025 року колегія суддів Шевченківського районного суду міста Дніпра у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

законних представників потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 0000974 від 23.06.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дружківка Донецької області, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, неповнолітніх дітей не має, військовослужбовця військової служби за контрактом, стрільця-помічника гранатометника 2 штурмового відділення 1 штурмового взводу 2 штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , військове звання солдат, не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 , за ч.1 ст.263, ч.2 ст.15, п.п.1, 2, 5, 7 ч. 2 ст.115 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

На розгляді суду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_11 за ч.1 ст.263, ч.2 ст.15, п.п.1, 2, 5, 7, ч. 2 ст.115 КК України КК України, який утримується під вартою в умовах ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)».

В судовому засіданні у зв`язку зі спливом строку запобіжного заходу та неможливістю закінчення судового розгляду у справі прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави.

Обгрунтовуючи доцільність продовження запобіжного заходу, прокурор посилається на продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які на даний час не зменшилися і залишаються актуальними. Аргументами на користь своєї позиції наводить обставини та характер висунутого ОСОБА_11 обвинувачення, особливу тяжкість і суспільну небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину, суворість передбаченого законом покарання, відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, власної родини.

Вважаючи, що незастосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою може спровокувати неналежну поведінку обвинуваченого, так як обвинувачений може переховуватися від суду, перешкоджаючи тим самим здійсненню правосуддя або вдатися до інших неправомірних дій, зокрема, незаконного впливу на свідків та малолітніх потерпілих з метою схиляння їх до показів на користь своєї позиції, прокурор зазначає на неможливість забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого у менш обтяжливий спосіб.

Крім цього, звертає увагу на те, що ОСОБА_11 є військовослужбовцем і може виїхати в зону бойових дій з метою переховування від суду та уникнення покарання.

Вказане клопотання прокурора було повністю підтримано представниками потерпілих.

Обвинувачений і його захисник проти задоволення клопотання заперечували, просили змінити обвинуваченому запобіжний захід з утримання під вартою на домашній арешт. При цьому захисник обвинуваченого, вважаючи наведені прокурором ризики надуманими, вказував на безпідставність висунутого ОСОБА_11 обвинувачення та неправильність його правової кваліфікації, що, на його думку, не вимагає застосування до обвинуваченого найбільш суворішого запобіжного заходу.

Вислухавши думки сторін та надавши оцінку доводам клопотання, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора з огляду на таке.

Відповідно до положень ст. 131 КПК України запобіжний захід є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч.3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України підставою продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

При вирішенні зазначеного питання суд також повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення або зменшення ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Оцінюючи наявність підстав для продовження обвинуваченому тримання під вартою, колегія суддів виходить з особливостей кримінального провадження, характеру і обставин висунутого обвинувачення, а також наявності ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Як слідує зі змісту висунутого обвинувачення, ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні тяжкого і особливо тяжкого злочину, яким є замах на убивство з хуліганських мотивів малолітніх дітей, вчинений способом, небезпечним для життя багатьох осіб, що тягне за собою сувору відповідальність, визначену законом, та вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

І хоча відповідно до практики ЄСПЛ тяжкість обвинувачення і суворість покарання самі по собі не є самостійною підставою для тримання особи під вартою, тим не менш у сукупності з іншими обставинами є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування, так як збільшує ризик настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Визнаючи існуючим ризик втечі та переховування обвинуваченого від суду, суд враховує і відсутність у нього стримуючих факторів, так як міцних соціальних зв`язків він не має і, будучи військовослужбовцем, з метою переховування від суду може вдатися до відповідних дій і виїхати в зону проведення бойових дій, чим перешкоджатиме судовому розгляду.

З огляду на стадію судового розгляду, існуючими є і ризики вчинення незаконного впливу на свідків і потерпілих, які ще не допитувалися судом та з якими обвинувачений проживає в одному будинку, а також вчинення ним інших кримінальних правопорушень, в тому числі і з застосуванням зброї, оскільки обвинувачений є військовослужбовцем, має доступ та навички у поводженні з нею.

Отже, вчинення обвинувачених вказаних дій є цілком ймовірним, що вказує на доведеність прокурором продовження існування ризиків.

При цьому суд враховує і високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої не лише для конкретних постраждалих осіб, а і для суспільства в цілому, що згідно практики ЄСПЛ вимагає від суду своїм рішенням забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав і інтересів та бути більш суворим в оцінці цінностей суспільства.

З огляду на вказані обставини доводи сторони захисту про можливість забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_12 шляхом застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту, суд вважає непереконливими, а позицію захисника щодо неправильності юридичної кваліфікації дій обвинуваченого - передчасною, так як питання про доведеність чи недоведеність вини, правильність чи неправильність правової кваліфікації суд на даній стадії не вирішує, а вирішує лише після дослідження усіх доказів та виходу до нарадчої кімнати для постановлення вироку.

Отже, об`єктивних підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_12 запобіжного заходу як на домашній арешт, так і на будь-який інший з числа передбачених законом, суд на даній стадії судового провадження не вбачає і вважає, що жоден із них не зможе ефективно протистояти існуючим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 132, 176, 177, 178, 183, 194, 331,350 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу задовольнити.

Продовжити ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому за ч.1 ст.263, ч.2 ст.15, п.п.1, 2, 5, 7 ч. 2 ст.115 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням його в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» строком на 60 днів, по 24 листопада 2025 року включно.

У задоволенні клопотання обвинуваченого і його захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та направити начальнику ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» для виконання.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення і може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а особою, яка тримається під вартою, з моменту отримання копії ухвали.

Резолютивна частина ухвали проголошена 26 вересня 2025 року, повний текст ухвали оголошено 26 вересня 2025 о 16.00 год.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3