УХВАЛА

СЛІДЧОГО СУДДІ

Про продовження запобіжного заходу

(повний текст)

24 листопада 2025 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

підозрюваної ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого управління Головного управління СБ України у

м. Києві та Київській області ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні № 0001250 від 10.11.2025, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Одеса, яка зареєстрована та мешкає за адресою АДРЕСА_1

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111КК України,

ВСТАНОВИВ:

Виходячи із змісту поданого клопотання, у ході досудового розслідування встановлено, що представник іноземної сторони - громадянин Російської Федерації ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (надалі - ОСОБА_7 ), використовуючи засоби мобільного зв`язку та невстановлений досудовим розслідуванням Telegram-акаунт з назвою облікового запису « ОСОБА_8 », здійснює, у тому числі на території м. Києва та Київської області, систематичний пошук громадян України, готових на його завдання здійснювати збір та передачу інформації щодо місць розташування підрозділів Збройних Сил України та інших військових формувань, а також об`єктів військової інфраструктури, які мають значення для обороноздатності держави, як на території столичного регіону, так і в Україні в цілому.

Надалі, у ході подальшого досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001250 встановлено, що до діяльності, пов`язаної зі здійсненням розвідувальної діяльності за завданням представника країни-агресора (РФ) ОСОБА_7 щодо районів Київського та Одеського регіонів, причетна громадянка України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка, діючи умисно, з метою надання допомоги іноземній державі в проведенні підривної діяльності проти України, на виконання завдань ОСОБА_7 , з яким познайомилася за допомогою мобільного додатку «Telegram», здійснила фото- та відеофіксацію розташування та охорони об`єктів військової інфраструктури, а саме будівлі та території військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України, військових частин НОМЕР_2 та НОМЕР_3 Національної гвардії України, зафіксувала GPS-координати місць їх розташування, оформила відповідні інформаційні матеріали в електронному вигляді на Telegram-акаунт з id НОМЕР_4 та передала вказані відомості ОСОБА_7 як представнику країни-агресора (РФ).

12.08.2025 ОСОБА_5 затримано на підставі ст. 208 КПК України, того ж дня їй повідомлено про підозру у вчиненні державної зради, тобто умисних дій на шкоду суверенітету, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності й державній безпеці України в умовах воєнного стану, вчинених на користь держави-агресора, що полягали у наданні допомоги представнику іноземної розвідувальної структури в проведенні підривної діяльності проти України, а саме у зборі та передачі відомостей про розташування підрозділів ДПСУ та НГУ і відповідних об`єктів військової інфраструктури, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Ухвалами слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва щодо ОСОБА_5 послідовно обиралося та продовжувалося запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, при цьому останньою ухвалою строк тримання під вартою підозрюваної продовжено до 24.11.2025, а строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 26.09.2025 до 30.12.2025.

Оцінюючи викладені у клопотанні слідчого обставини, додані до клопотання матеріали кримінального провадження, а також пояснення учасників судового засідання, слідчий суддя виходить із завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України, згідно з якою кримінальне провадження має забезпечувати неухильне дотримання прав і свобод людини, охорону інтересів суспільства й держави, а також застосування належної правової процедури у кожному конкретному випадку.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілих, свідків, інших підозрюваних та обвинувачених, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити правопорушення, у якому особу підозрюють.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України запобіжний захід може бути застосовано лише за наявності сукупності двох груп обставин: по-перше, наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, по-друге, наявності хоча б одного з ризиків, прямо передбачених законом. Тримання під вартою при цьому є найбільш суворим запобіжним заходом, який, за змістом ст. 176, 183 КПК України, має винятковий характер і може застосовуватися виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатний усунути відповідні ризики.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, положення національного кримінального процесуального закону підлягають тлумаченню та застосуванню з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, яка вимагає, аби кожне рішення про застосування чи продовження тримання під вартою спиралося на належні й достатні підстави, підкріплені конкретними даними матеріалів провадження, а не лише на формальне посилання на тяжкість обвинувачення або сам факт воєнного стану.

Оцінюючи наявність обґрунтованої підозри стосовно ОСОБА_5 , слідчий суддя виходить з того, що на даній стадії кримінального провадження питання винуватості особи по суті не вирішується, однак сукупність зібраних та долучених до клопотання матеріалів має містити такі дані, які з достатнім рівнем вірогідності дозволяють вважати причетність особи до інкримінованого діяння не гіпотетичною, а реальною.

Зміст поданого клопотання та матеріалів, на які в ньому посилається слідчий, свідчить про наявність саме такого рівня обґрунтованості: фактичні обставини, викладені у повідомленні про підозру, узгоджуються між собою, логічно пов`язані та деталізовані, зокрема щодо ролі ОСОБА_7 як представника держави-агресора, механізму зв`язку через мобільний додаток «Telegram», конкретних об`єктів військової інфраструктури (військові частини НОМЕР_1 ДПСУ, НОМЕР_2 та НОМЕР_5), характеру зібраних та переданих відомостей, фіксації GPS-координат, а також хронології дій підозрюваної від моменту встановлення контакту з представником іноземної сторони до її затримання. Дані, відображені у матеріалах проведених слідчих дій, у тому числі в електронному листуванні, мультимедійних файлах, даних геолокації та інших документах, у своїй сукупності утворюють систему доказової інформації, яка є достатньою для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, на цій стадії кримінального провадження.

При цьому слідчий суддя враховує, що у кримінальному провадженні проведено значну кількість слідчих та процесуальних дій, однак досудове розслідування не завершено, оскільки, як вбачається з клопотання, належить, зокрема, долучити до матеріалів провадження результати проведених негласних слідчих (розшукових) дій, опрацювати інформацію щодо можливої причетності підозрюваної та інших осіб до вчинення аналогічних злочинів у інших регіонах, систематизувати матеріали провадження, виконати вимоги ст. 290, 291 КПК України та провести інші слідчі й процесуальні дії, потреба в яких може виникнути під час досудового розслідування. Фактичні дані про обсяг ще не виконаних дій свідчать про об`єктивну неможливість завершити розслідування до спливу чинного строку тримання під вартою підозрюваної без шкоди для повноти, всебічності та неупередженості дослідження всіх обставин кримінального правопорушення.

Переходячи до оцінки ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя виходить з того, що слідчим у клопотанні зазначено про наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику переховування підозрюваної від органів досудового розслідування та суду, ризику знищення, приховування або спотворення речей чи документів, що мають істотне значення для кримінального провадження, ризику незаконного впливу на свідків, інших підозрюваних, а також ризику продовження злочинної діяльності.

Щодо ризику, передбаченого пунктом 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, - слідчий суддя бере до уваги дані клопотання про те, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України в умовах воєнного стану, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий строк.

Усвідомлення реальності загрози суворого покарання, наявність стійких зв`язків з представником держави-агресора, використання під час інкримінованих подій закритих каналів електронного зв`язку та конспіративних методів взаємодії з куратором, а також встановлені у клопотанні дані про фінансові й організаційні можливості, які надавали підозрюваній реальний доступ до ресурсів, здатних забезпечити переховування як на території України, так і за її межами, у своїй сукупності підтверджують реальність зазначеного ризику. Вказаний висновок ґрунтується на конкретних даних матеріалів провадження про характер взаємин ОСОБА_5 із представником країни-агресора, спосіб організації ії діяльності, використання нею мережі Інтернет та месенджера «Telegram» як базового інструменту комунікації, що істотно полегшує можливість швидкого залишення місця проживання і організації переховування.

Щодо ризику, передбаченого пунктом 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, ризику знищення, сховання або спотворення речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий суддя враховує, що у клопотанні акцентовано на триваючому характері збору доказів у цьому кримінальному провадженні, зокрема, щодо електронних носіїв інформації, каналів комунікації, телекомунікаційних з`єднань підозрюваної, інших електронних ресурсів, через які здійснювалася передача даних представнику іноземної держави. Здобуті на цей час дані вказують на те, що значна частина доказової інформації має цифровий характер, є вразливою до видалення, зміни або шифрування та може бути знищена чи спотворена у дуже короткий проміжок часу. За таких умов перебування ОСОБА_5 на свободі створює реальну можливість доступу до відповідних облікових записів, електронних носіїв та інших джерел інформації, що, з урахуванням її технічних навичок, досвіду використання захищених каналів зв`язку і мотиву уникнути кримінальної відповідальності, на думку слідчого судді, утворює доведений ризик втрати чи спотворення суттєвих для кримінального провадження даних.

Щодо ризику, передбаченого пунктом 4 ч. 1 ст. 177 КПК України - ризику незаконного впливу на свідків, інших підозрюваних та співучасників, - слідчий суддя бере до уваги наведені у клопотанні дані про те, що на даний час не встановлені всі співучасники ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй злочину, а також те, що оперативним підрозділом на виконання доручень слідчого проводяться заходи, спрямовані на встановлення повного кола осіб, причетних до розвідувальної діяльності на користь країни-агресора. За таких обставин перебування підозрюваної на волі створює реальну можливість завчасного повідомлення потенційних співучасників про хід і результати розслідування, узгодження з ними позицій щодо дачі показань, схиляння свідків до дачі завідомо неправдивих показань або відмови від них, а також інші форми протидії встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на структурований характер протиправної діяльності, наявність у ОСОБА_5 налагоджених контактів із іноземним куратором, здатність діяти приховано й організовано, слідчий суддя дійшов висновку, що цей ризик має не гіпотетичний, а реальний характер і підтверджується даними матеріалів кримінального провадження щодо кола контактів підозрюваної та способів її взаємодії з іншими особами.

Щодо ризику, передбаченого пунктом 5 ч. 1 ст. 177 КПК України: ризику продовження злочинної діяльності, слідчий суддя враховує вказані у клопотанні обставини про те, що ОСОБА_5 неодноразово вчиняла дії, які інкримінуються як склад державної зради: у різний час збирала та передавала представнику країни-агресора відомості про об`єкти військової інфраструктури, у тому числі щодо підрозділів ДПСУ та НГУ в різних регіонах України. Повторюваний характер таких дій, їх цілеспрямоване виконання на виконання завдання представника іноземної сторони, використання підозрюваною сталих алгоритмів дій (вихід на об`єкт, фото- та відеофіксація, фіксація координат, передача матеріалів), а також відсутність у клопотанні будь-яких даних про добровільну відмову ОСОБА_5 від співпраці з представником країни-агресора, навпаки - послідовність у виконанні його вказівок - свідчать про наявність високої вірогідності продовження нею такої діяльності у разі звільнення з-під варти.

Таким чином, аналіз змісту клопотання, матеріалів кримінального провадження та позицій сторін дає слідчому судді підстави стверджувати, що на даний час у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_5 існують і не відпали ризики, передбачені пунктами 1, 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і ці ризики підтверджуються конкретними даними, отриманими у ході проведення слідчих (розшукових) дій, які відображені у матеріалах провадження, долучених до клопотання. Обставин, які б свідчили про їх істотне зменшення чи зникнення, слідчим суддею не встановлено.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування або продовження запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний оцінити в сукупності тяжкість інкримінованого особі кримінального правопорушення, міцність її соціальних зв`язків, вік, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання та роботи, дотримання нею раніше покладених процесуальних обов`язків, наявність судимостей, а також інші обставини, що мають значення для вирішення питання про доцільність застосування саме такого запобіжного заходу. Аналіз наведених у клопотанні даних свідчить, що хоча слідчий не наводить відомостей про попередні судимості чи систематичні порушення ОСОБА_5 покладених на неї процесуальних обов`язків, проте ці обставини не здатні нейтралізувати той надзвичайно високий рівень суспільної небезпеки інкримінованого діяння, який обумовлений його спрямованістю проти основ національної безпеки України в умовах широкомасштабної збройної агресії, а також характером та інтенсивністю участі підозрюваної в розвідувально-підривній діяльності на користь держави-агресора.

Оцінюючи можливість досягнення цілей, передбачених ст. 177 КПК України, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, таких як особисте зобов`язання, особиста порука, застава чи домашній арешт, слідчий суддя виходить з того, що кожен із зазначених заходів, за своїм змістом і ступенем обмеження свободи, не в змозі ефективно нівелювати встановлені ризики. Особисте зобов`язання та особиста порука ґрунтуються насамперед на сумлінності підозрюваної, добровільному дотриманні нею покладених обов`язків і контролі з боку поручителів, що в умовах наявності стійких зв`язків з представником країни-агресора та ідеологічної налаштованості на співпрацю з ним не забезпечують належного рівня гарантій. Домашній арешт, навіть із застосуванням електронних засобів контролю, не позбавляє ОСОБА_5 можливості використовувати мережу Інтернет, мобільні додатки, месенджери й інші засоби зв`язку для продовження збору та передачі інформації, впливу на свідків і співучасників, видалення чи шифрування електронних доказів, оскільки характер інкримінованої їй діяльності не вимагав фізичної присутності на об`єктах, окрім моменту безпосереднього збору інформації, і може здійснюватися дистанційно. Запобіжний захід у виді застави, з огляду на матеріальний характер обмежень, також не здатний запобігти ризикам переховування, знищення чи спотворення доказів та продовження злочинної діяльності, оскільки фінансові ресурси, безпосередньо чи опосередковано надані представником іноземної держави, можуть нівелювати стримуючий ефект застави, а шкода, яка завдається національній безпеці внаслідок реалізації таких ризиків, за своєю природою є незрівнянно більшою за будь-які грошові суми.

Таким чином, слідчий суддя доходить висновку, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, в конкретних обставинах цього кримінального провадження не можуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної, а також не здатні нейтралізувати наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Відповідно до ст. 182 КПК України застава є запобіжним заходом, що полягає у внесенні коштів або в цінних паперах з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а ч. 4 ст. 183 КПК України передбачає, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 і 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого, зокрема, статтями 109-114-2 КК України, до яких належить і ст. 111 КК України.

З урахуванням зазначених норм закону, характеру та ступеня суспільної небезпеки інкримінованого ОСОБА_5 злочину проти основ національної безпеки України, вчиненого в умовах воєнного стану, об`єктивно доведених ризиків переховування, знищення чи спотворення доказів, незаконного впливу на свідків і співучасників, а також продовження злочинної діяльності, слідчий суддя вважає, що визначення розміру застави у даному кримінальному провадженні не забезпечить досягнення мети запобіжного заходу, суперечитиме принципу реальності й ефективності захисту національної безпеки та не відповідатиме критеріям розумності й пропорційності втручання в право на свободу в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини. Саме тому, керуючись ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя приходить до переконання про відсутність підстав для визначення щодо ОСОБА_5 розміру застави як альтернативи триманню під вартою у цьому кримінальному провадженні.

Виходячи із зазначеного, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підозрюваній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в межах строку досудового розслідування без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали визначити до 30.12.2025 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Виконання ухвали доручити Головному управлінню СБ України у м. Києві та Київській області.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_9 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти діб з моменту оголошення, а підозрюваним, що тримається під вартою - в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали оголошений 01 грудня 2025 р.

Слідчий суддя ОСОБА_1