ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

05 листопада 2025 року Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , власника майна - ОСОБА_3 , представників власника - адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , детектива ОСОБА_6 розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_4 , подане в інтересах ОСОБА_3 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000598 та

ВСТАНОВИВ:

1.У клопотанні зазначено, що детективами НАБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 368-5, ч. 1 ст. 366-2 КК України.

2.07 листопада 2024 року ухвалою слідчого судді ВАКС у справі № 991/12217/24 накладено арешт на майно ОСОБА_3 , вилучене за місцем його проживання під час обшуку в межах кримінального провадження № 0001048, що розслідувалось ДБР, а у подальшому вилучене з матеріалів цього провадження під час тимчасового доступу до речей і документів. Йдеться про гроші загальною сумою 171 550 доларів США та 150 000 євро та наручний годинник марки Audemars Piguet.

На переконання адвоката, кошти та годинник, які були вилучені в житлі ОСОБА_3 , вилучені незаконно, у подальшому арешт накладено на них необґрунтовано.

Так, як зазначає адвокат, в ніч з 24 на 25 червня 2025 року в межах кримінального провадження № 0001048 від 20 червня 2024 року слідчий ДБР без ухвали слідчого судді провів обшук квартири у якій проживає ОСОБА_3 (за адресою: АДРЕСА_1 ).

Внаслідок обшуку в ОСОБА_3 було вилучено його особисті речі, зокрема, наручний годинник марки Audemars Piguet, гроші в сумі 171 550 доларів США та 150 000 євро.

Адвокат зазначала, що законних підстав для проведення невідкланого обшуку не було. Крім цього, вилучені кошти та годинник не могли вважатись речовими доказами у кримінальному провадженні № 0001048, у якому власника майна повідомлено про підозру за ч. 2 ст. 146 КК України (незаконне позбавлення волі або викрадення людини).

Після проведення обшуку слідчий ДБР виніс постанову про визнання вилучених речей речовими доказами.

25 червня 2025 року слідчий ДБР звернувся до слідчого судді з клопотання про надання дозволу на проведення обшуку, тобто легалізацію обшуку, проведеного у квартирі ОСОБА_3 .

08 липня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва у задоволенні клопотання в частині вилучення коштів та годинника відмовив, адже слідчий не підтвердив, що вказані речі відповідають критеріям майна, яке може бути тимчасово вилученим (ухвала в справі № 757/30086/24-к - том, а.с. 13-16). Враховуючи це, слідчий повинен був негайно повернути ці кошти та годинник, а з 08 липня 2024 року вони без законних підстав зберігались у ГСУ ДБР .

Арешт на вказані кошти та годинник не накладався до 07 листопада 2024 року. Вказане майно детективи НАБ України вилучили у слідчих ДБР 21 жовтня 2024 року під час проведення тимчасового доступу до речей та документів. У подальшому, 22 жовтня 2024 року, детектив визнав їх речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000598 від 23 квітня 2024 року, а 07 листопада 2024 року слідчий суддя ВАКС наклав на них арешт з метою збереження речових доказів (судова справа № 991/12217/24).

В день проведення детективом НАБ України тимчасового доступу слідчий ГСУ ДБР виніс постанову про те, що вилучені кошти та годинник визнані такими, що втратили статус речового доказу в кримінальному провадженні № 0001048.

Цією постановою слідчий визнав, що вказане майно не становило інтересу для кримінального провадження № 0001048 та не могло бути визнане речовими доказами.

Слідчий суддя ВАКС , яка розглядала клопотання детективів про надання дозволу на тимчасовий доступ та вилучення майна ОСОБА_3 з провадження ДБР до провадження НАБ України , взяла до уваги саме постанову слідчого ГСУ ДБР про визнання майна (грошей та годинника) речовими доказами, визначивши її як правомірну підставу для цілей збереження речових доказів у кримінальному провадженні, але проігнорувала ухвалу від 08 липня 2024 року якою було відмовлено у вилученні цього майна під час обшуку ОСОБА_3 .

Починаючи з 08 липня 2024 року ухвала Печерського районного суду м. Києва , яка не підлягала оскарженню, не була виконана офіційними особами держави. На переконання адвоката, майно ОСОБА_3 неправомірно утримується у НАБ України вже більше 12 місяців, а ухвала слідчого судді ВАКС від 07 листопада 2024 року була свавільною у світлі статті 6 та статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини.

У розрізі доводів про необґрунтованість накладення арешту, адвокат зазначила, що слідчий суддя ВАКС не здійснив судовий контроль за дотриманням прав людини. Так, 21 жовтня 2024 року він постановив ухвалу в справі № 991/7894/24 якою надав дозвіл на тимчасовий доступ до кримінального провадження № 0001048, що розслідувалося слідчими ГСУ ДБР , а саме на вилучення майна, що належало ОСОБА_3 в інше кримінальне провадження № 0000598 не перевіривши законність перебування даного майна у розпорядженні ГСУ ДБР та проігнорувавши рішення слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08 липня 2024 року в якому чітко було зазначено (резолютивна частина рішення), що дозвіл на вилучення грошей та годинника не надавався.

Адвокат переконана у тому, що слідчий суддя ВАКС під час розгляду клопотання детектива НАБ України про тимчасовий доступ та накладення арешту на майно, не здійснив належним чином свого обов`язку щодо судового контролю: 1) не з`ясував у слідчого ГСУ ДБР , чи надавався дозвіл слідчого судді на вилучення майна (коштів та годинника) під час обшуку; 2) не надав оцінку тому факту, що дозволу на вилучення годинника та коштів у слідчого не було, а відтак клопотання детектива НАБ України про тимчасовий доступ та вилучення майна, яке без правових підстав перебувало в іншому провадженні, не могло бути задоволено. Однак, слідчий суддя його задовольнив повністю та в подальшому свавільно, на думку захисника, наклав арешт на майно ОСОБА_3 .

Адвокат вважає, що тривале неправомірне утримання майна, що належить ОСОБА_3 , порушує його право вільно володіти своїм майном. Відповідно арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 07 листопада 2024 року в справі № 991/12217/24, (провадження № 1-кс/991/12292/24) є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню в частині майна, що належить її клієнту.

3.Учасники судового розгляду клопотання про скасування арешту майна висловили такі позиції.

3.1.Представник власника майна - адвокат ОСОБА_4 підтримала заявлене нею клопотання. Доповнила його таким: тривале неправомірне утримання майна, що належить ОСОБА_3 , порушує його право вільно володіти своїм майном. Відповідно у його застосуванні відпала потреба.

Представник власника майна - адвокат ОСОБА_5 підтримав клопотання своєї колеги. Просив урахувати, 1) постанову Печерського районного суду м. Києва від 23 листопада 2022 року, яким провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП (подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення; 2) щорічні декларації ОСОБА_3 за 2024, 2023, 2022, 2021, 2020 та 2019 роки у яких він декларував спірний годинник та значні суми готівкових коштів; 3) договір між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 про зміну правового режиму майна яке є спільною сумісною власністю, згідно з яким остання подарувала ОСОБА_3 кошти в сумі 5 000 000 грн та 200 000 доларів США; 4) пояснення ОСОБА_3 щодо запиту НАЗК про надання пояснень та документів з приводу повної перевірки декларації; 5) довідка НАЗК про результати повної перевірки декларацій ОСОБА_3 за 2022 рік, згідно з якою ознак незаконного збагачення та необґрунтованості активів не встановлено.

Починаючи з 2019 року, ОСОБА_3 декларував свої доходи та доходи сім`ї щорічно, у зв`язку з тим, що він набув статусу народного депутата. У цих деклараціях відображено дохід ОСОБА_3 та ОСОБА_7 від здійснення підприємницької діяльності та наявність у них особистих коштів.

Власник майна ОСОБА_3 також підтримав клопотання. Додав, що спірне майно належало йому задовго до реєстрації цього кримінального провадження. Процесуальні дії органу досудового розслідування є помстою за його політичну діяльніть.

3.2.Детектив ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання і на обґрунтування своїх доводів подав письмові заперечення. Зазначив, що вилучені під час тимчасового доступу речі визнані речовими доказами у цьому кримінальному провадженні, оскільки, на переконання слідства, вони є предметом незаконного збагачення народного депутата ОСОБА_3 . Слідчими ДБР, а в подальшому детективами НАБ України , вказане майно вилучене правомірно, оскільки здійснено відповідний судовий контроль. На спірне майно арешт накладено з метою збереження речових доказів, проте, у подальшому, спірне майно може підлягати спеціальній конфіскації.

Зібрані під час досудового розслідування кримінального провадження докази ставлять під обґрунтований сумнів як наявність законних доходів у ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , достатніх для накопичення таких сум готівки, так і відповідно законність набуття у власність коштів, які були вилучені в останніх слідчими ДБР. Крім цього, як і у випадку з ОСОБА_7 , після набуття ОСОБА_3 депутатських повноважень її батько ОСОБА_8 був зареєстрований як фізична особа-підприємець на спрощеній системі оподаткування, після чого його доходи також почали різко зростати. Зазначена тенденція сформувалась та зберігається з початку набуття ОСОБА_3 депутатських повноважень дотепер.

Водночас, наразі у кримінальному провадженні підозру нікому не повідомлено.

Просив урахувати, що арешт є єдиним способом забезпечення збереження речових доказів.

4.Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, пояснення учасників судового розгляду, слідчий суддя дійшов до таких висновків.

5.Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням представника власника майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Розглядаючи клопотання про скасування арешту, слідчий суддя встановлює обґрунтованість (необґрунтованість) накладеного арешту та наявність (відсутність) підстав для його подальшого застосування в залежності від того, на яку підставу вказує заявник.

У своєму клопотанні та виступах представники власника майна вказали на необґрунтованість накладення арешту майна та втрату потреби арешту майна, що обумовлює межі дослідження і оцінки обставин справи слідчим суддею у цьому провадженні.

6.Детективами НАБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000598.

З доданих до клопотання про скасування арешту майна матеріалів слідчий суддя встановив, що у межах цього кримінального провадження встановлено обставини, які можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених: 1) ст. 368-5 КК України, а саме: народний депутат України ОСОБА_3 упродовж 2022 року набув активи, вартість яких більше ніж на 30 млн грн перевищує його законні доходи; 2) ч. 1 ст. 366-2 КК України, а саме: народний депутат України ОСОБА_3 вніс до декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави та місцевого самоврядування, за 2022 рік завідомо недостовірні відомості, які відрізняються від достовірних на більш ніж 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

7.Про обґрунтованість накладеного арешту на майно свідчить таке.

7.1.У межах кримінального провадження № 0001048, яке розслідувалось ДБР, слідчими за місцем проживання народного депутата України ОСОБА_3 у порядку ч. 3 ст. 233 КПК України, тобто до постановлення ухвали слідчого судді, проведено обшук під час якого, окрім іншого, виявлено та вилучено спірне майно.

08 липня 2024 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надано дозвіл на проведення вказаного обшуку.

Обшук є слідчою дією, проведення якої передбачає проникнення до житла чи іншого володіння особи (ст. 233-236 КПК України). Тобто, фактично, надаючи дозвіл на обшук, слідчий суддя дозволяє таке проникнення. Отже, проникнення до житла, в якому відшукано та вилучено спірне майно, було правомірним, оскільки дозвіл на таке проникнення надано слідчим суддею.

Відшукання речей, документів або осіб є метою проведення такої слідчої дії (ч. 1 ст. 234 КПК України). Положення ч. 7 ст. 236 КПК України надають слідчому/прокурору право при обшуку тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження.

Водночас, вимога щодо необхідності зазначення в ухвалі слідчого судді про дозвіл на обшук відомостей про речі, документи або осіб, для виявлення яких проводиться обшук (п. 6 ч. 2 ст. 235 КПК України), корелюється із поняттям тимчасово вилученого майна, до якого належать речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу.

Таким чином, ненадання слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва в ухвалі від 08 липня 2024 року дозволу на вилучення спірного майна не вказує на протиправність такого вилучення, а лише визначає його правовий статус як тимчасово вилученого у межах кримінального провадження № 0001048.

Тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом (ч. 1 ст. 167 КПК України). Тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку (ч. 2 ст. 168 КПК України).

Відсутність дозволу в слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08 липня 2024 року на вилучення спірного майна у межах кримінального провадження № 0001048 через незазначення у відповідному клопотанні його доказового значення для досудового розслідування, не спростовує того, що у межах кримінального провадження № 0000598 спірне майно є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368-5 КК України. Водночас, згідно п. 3 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони є предметом кримінального правопорушення.

Постановою слідчого ДБР від 25 червня 2024 року вилучені під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_3 речі (у тому числі спірне майно) були визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0001048. Положення ч. 1 ст. 100 КПК України дійсно зобов`язують сторону кримінального провадження якнайшвидше повернути речовий доказ, який був нею вилучений, його володільцю, крім випадків вилучення речового доказу у порядку тимчасового доступу чи накладення на нього арешту.

Відомості щодо накладення арешту на спірне майно у межах кримінального провадження № 0001048 у матеріалах клопотання відсутні. Таким чином, на виконання приписів ч. 5 ст. 173 КПК України, після 08 липня 2024 року тимчасово вилучене під час обшуку в житлі ОСОБА_3 спірне майно мало бути повернуто особі, у якої воно було вилучено. Водночас, бездіяльність слідчого щодо неповернення тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 КПК України не є предметом перевірки у межах розгляду клопотання про скасування арешту майна.

Надалі, 21 жовтня 2024 року детективом НАБ України на підставі ухвали слідчого судді від 03 жовтня 2024 року (том 1, а.с. 17-22) проведений тимчасовий доступ до речей і документів, які перебували у володінні Державного бюро розслідувань , та вилучено: кошти у розмірі 171 550 доларів США та 150 000 євро, годинник марки «ROYAL OAK OFF SHOR (AUDEMARS PIGUET)» з числовим написом «08398», вилучені 24 червня 2024 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001048 від 20 червня 2024, що підтверджується протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 21 жовтня 2024 та описом до нього (том 1, а.с. 23-27).

Постановою детектива НАБ України від 22 жовтня 2024 року вилучені кошти та годинник визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000598, оскільки наявні підстави для висновку, що вони є предметом незаконного збагачення народного депутата ОСОБА_3 (постанова - том 2, а.с. 120-125).

Відповідно до ч. 1 ст. 159 КПК тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку). На момент вилучення вказаних коштів та годинника вони перебували у володінні слідчих ДБР, а тому їх вилучення відбулося в межах законодавства. КПК не містить заборони на отримання доказів з іншого кримінального провадження, яке перебуває в іншому органі досудового розслідування шляхом тимчасового доступу.

На переконання слідчого судді, вищеописана бездіяльність слідчого щодо неповернення тимчасово вилученого майна не є перешкодою для його отримання в межах реалізації ухвали про тимчасовий доступ, адже, у межах тимчасового доступу КПК України допускає вилучення речей та документів у будь-якого фактичного володільця.

Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 07 листопада 2024 року задоволено клопотання та накладено арешт на майно, вилучене 21 жовтня 2024 року під час тимчасового доступу до речей і документів, які перебували у володінні Державного бюро розслідувань , зокрема: кошти в сумі 171 550 доларів США та 150 000 євро, наручний годинник у металевому корпусі сірого кольору марки Audemars Piguet, на звороті корпусу якого вигравіювані символи «№8398» (що з урахуванням характеру гравіювання візуально відповідає 08398), «6 92960» та «Royal Oak Off Shore» (том 1, а.с. 33-40).

На спірне майно накладено арешт з метою забезпечення збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України).

Слідчий суддя при накладенні арешту дійшов до таких висновків: 1) наявні обґрунтовані підстави вважати, що вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України; 2) рішення детектива про необхідність вилучення цих речей є виправданим; 3) не встановлено негативних наслідків та обмежень застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, який в цьому випадку є найбільш дієвим та виправдовує ступінь втручання у право власності ОСОБА_3 ; 4) накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження; 5) не застосування обмежень щодо відчуження, розпорядження та користування тимчасово вилученим майном може призвести до вжиття власником майна заходів до його знищення, сховання, у зв`язку з чим не буде досягнута дієвість даного кримінального провадження; 6) враховуючи доведеність наявності ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, заборона відчуження, розпорядження та користування вилученим майном виправдає ступінь втручання у право власності; на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна.

Ухвалою колегії суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 09 січня 2025 року залишено без змін ухвалу слідчого судді від 07 листопада 2024 року.

7.2.Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що арешт на зазначені кошти накладений як на доказ, який може містити відомості, що встановлюються під час кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку щодо непереконливості посилань власника та його представників на необґрунтованість накладення відповідного арешту.

7.3.Доводи про законність отримання коштів ОСОБА_3 і у зв`язку з цим необґрунтованість накладення на них арешту слідчий суддя також відхиляє.

Так, на підтвердження цього доводу представник власника надавав 1) постанову Печерського районного суду м. Києва від 23 листопада 2022 року, яким провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП (подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення; 2) щорічні декларації ОСОБА_3 за 2024, 2023, 2022, 2021, 2020 та 2019 роки у яких він декларував спірний годинник та значні суми готівкових коштів; 3) договір від 15 лютого 2024 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 про зміну правового режиму майна, яке є спільною сумісною власністю, яким остання подарувала ОСОБА_3 кошти в сумі 5 000 000 грн та 200 000 доларів США; 4) пояснення ОСОБА_3 щодо запиту НАЗК про надання пояснень та документів з приводу повної перевірки декларації; 5) довідка НАЗК про результати повної перевірки декларацій ОСОБА_3 за 2022 рік, згідно з якою, ознак незаконного збагачення та необґрунтованості активів не встановлено.

Надана постанова Печерського районного суду м. Києва від 23 листопада 2022 року стосується обставин притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2020 рік. Проте, у межах цього провадження досліджуються обставини 1) ймовірного набуття народним депутатом України ОСОБА_3 активів, вартість яких більше ніж на 30 млн грн перевищує його законні доходи, саме упродовж 2022 року, а не 2020 року; 2) ймовірного внесення ним завідомо недостовірних відомостей до декларації за 2022 рік, а за 2020 рік. Відтак, наданий документ не має відношення до обставин, що розслідуються у межах цього провадження.

Договір між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 про зміну правового режиму майна був укладений 15 лютого 2024 року, отже також не стосується подій 2022 року, незаконне збагачення упродовж якого розслідується у межах цього провадження.

Доводи про декларовані ОСОБА_3 доходи слідчий суддя оцінює у розрізі надання вигляду законності доходів, які не мають ознак законності з огляду на таке. Як зазначає детектив, 06 липня 2017 року ОСОБА_3 подарував ОСОБА_7 35/100 часток нежилих приміщень, які ОСОБА_7 17 вересня 2020 року продала ОСОБА_9 за 6 747 720 грн. Водночас, ОСОБА_9 є дружиною ОСОБА_10 , який у свою чергу є давнім бізнес-партнером ОСОБА_3 .

Враховуючи викладене, як договір дарування, так і договір купівлі-продажу можуть мати ознаки фіктивності або удаваності та не породжувати тих правових наслідків, на які вони були начебто спрямовані. Водночас, 15 лютого 2024 року ОСОБА_7 начебто подарувала ОСОБА_3 12 634 680 грн. Зазначене у сукупності може свідчити про можливе використання статусу фізичної особи-підприємця для надання вигляду законності доходів, які не мають ознак законності, а тому вказане ще має бути перевірено у ході досудового розслідування.

8.Щодо втрати потреби арешту майна слідчий суддя зазначає таке.

Із положень статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вбачається, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Будь-яке втручання державного органу в права осіб повинне забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (п. 69, 73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року в справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції»). Тобто повинне існувати обґрунтоване співвідношення між засобами, що застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти.

Досліджуючи питання розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя враховує, що вказані критерії є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді.

Як вже зазначалось, наразі спірне майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000598. Згідно з постановою детектива про визнання речовими доказами від 22 жовтня 2024 року, вилучені у ході тимчасового доступу кошти та годинник є речовими доказами, оскільки є підстави вважати, що: 1) кошти та годинник є предметом незаконного збагачення народного депутата України ОСОБА_3 ; 2) можуть бути використані як доказ факту набуття особою, уповноваженою виконання функцій держави або місцевого самоврядування, активів, вартість яких більше ніж на шість тисяч п?ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян перевищує її законні доходи. Ухвалою слідчого судді від 07 листопада 2024 року арешт на спірне майно накладено з метою збереження речових доказів.

Цінність речового доказу полягає в його інформаційному потенціалі - здатності підтвердити або спростувати певні обставини справи. На переконання слідчого судді, якщо речовий доказ не містить доказової інформації або всі необхідні відомості вже зафіксовані (копійовані, досліджені), збереження такого майна під арештом невизначений час з метою його збереження не є необхідним заходом.

Протягом понад річного строку перебування майна у володінні органу досудового розслідування була можливість в повному обсязі вилучити з нього всю слідову інформацію, провести оцінку тощо. У світлі розслідування злочинів, передбачених ст. 368-5, ч. 1 ст. 366-2 КК України, визначальне значення має сам факт віднайдення коштів, годинника у помешканні ОСОБА_3 - тим самим сторона обвинувачення, на її переконання, підтвердила їх належність суб`єкту декларування.

Разом з тим, суд має право вирішити питання повернення описаного майна через надмірну тривалість утримання лише після спливу розумного строку його утримання, бо для «фактових» кримінальних проваджень законом не передбачено преклюзивного строку утримання майна третіх осіб.

Слідчий суддя переконаний, що розумним строком утримання спірного майна стороною обвинувачення буде строк у вісімнадцять місяців - саме стільки раніше відводилося часу на проведення досудового розслідування тяжкого або особливо тяжкого злочину у «фактових» справах (див. Закон № 2617-VIII). Оскільки такий строк не минув, то слідчий суддя вважає передчасним скасування арешту на підставі відпадіння потреби у ньому.

9. За таких обставин в задоволенні клопотання слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. 2, 170-174, 309 КПК України, слідчий суддя ПОСТАНОВИВ:

1.Клопотання адвоката ОСОБА_4 , подане в інтересах ОСОБА_3 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000598 - залишити без задоволення.

2.Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1