УХВАЛА

26.12.2025 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_2 ,

захисника ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції), слідчого ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву захисника ОСОБА_3 , заявлену в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 , про відвід слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_6 ,-

встановив:

Слідчим суддею Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_6 здійснюється розгляд клопотання старшого слідчого слідчого відділу Житомирського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Житомирській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби щодо підозрюваного ОСОБА_5 .

25.12.2025 року від захисника ОСОБА_3 надійшла заява про відвід судді на підставі п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України.

В судовому засіданні захисник підтримав заяву та просив її задовольнити, а слідчий заперечувала щодо задоволення заяви.

Вислухавши пояснення учасників справи та дослідивши матеріали справи, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Згідно з ч. 5 ст. 80 КПК України, відвід повинен бути вмотивованим.

В обґрунтування заяви про відвід судді захисник посилається на наявність конфлікту інтересів через ініціювання ним дисциплінарного провадження відносно судді ОСОБА_6 та упередженості цієї судді, яка вже сформулювала свою думку в ухвалі від 04.11.2025 року щодо начебто обґрунтованості підозри, доведеності ризиків чи стану здоров`я підозрюваного.

На думку захисника повторний розгляд питання про обмеження свободи тієї ж особи за тих самих фактичних обставин суддею, яка вже продемонструвала ігнорування цих фактів, порушує право підозрюваного на справедливий суд незалежним і безстороннім судом, гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Статтею 6 Кодексу суддівської етики, затвердженої рішенням XX чергового з`їзду суддів України, суддя повинен здійснювати правосуддя незалежно, виходячи виключно з обставин, установлених під час розгляду справи, за своїм внутрішнім переконанням, керуючись верховенством права, що є гарантією справедливого розгляду справи в суді, незважаючи на будь-які зовнішні втручання, впливи, стимули, загрози або публічну критику.

Оскільки кримінальне процесуальне законодавство містить загальні вимоги до вмотивованості відводу, суд при вирішенні цього питання враховує практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Так, ЄСПЛ у пункті 66 рішення по справі «Мироненко і Мартенко проти України» вказує, що наявність безсторонності має визначатися, для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Пунктами 1, 2 Основних принципів незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та від 13 грудня 1985 року, передбачено, що незалежність судових органів гарантується державою та закріплюється в конституції або законах країни. Судові органи вирішують передані їм справи безсторонньо, на основі фактів та відповідно до закону, без будь-яких обмежень, неправомірного впливу, спонукання, тиску, погроз або втручання, прямого чи непрямого, з будь-якого боку і з будь-яких би то не було причин. Незалежність і недоторканність суддів гарантуються статтями 126, 129 Конституції України, якими визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права, вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється. Згідно із частинами першою, другою та шостою статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність судді і не посягати на неї.

Крім того, відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної у пункті 2 резолютивної частини рішення від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 у справі про незалежність суддів як складову їхнього статусу, положення частини другої статті 126 Конституції України «вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється» треба розуміти як забезпечення незалежності суддів у зв`язку із здійсненням ними правосуддя, а також як заборону щодо суддів будь-яких дій незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, установ та організацій, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, фізичних та юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків або схилити їх до винесення неправосудного рішення тощо. Право на розгляд справи безстороннім судом, встановленим законом, гарантується статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Однією із процесуальних гарантій цього права є забезпечення процедури відводу судді у ситуації, коли суддя має особистий інтерес у результаті розгляду справи, має конфлікт інтересів або іншим чином упереджений стосовно будь-якої особи, яка бере участь у справі.

Відповідно до статей 1, 2, 6 Кодексу суддівської етики, затвердженого XI черговим з`їздом суддів України 22 лютого 2013 року, суддя повинен бути прикладом неухильного додержання вимог закону і принципу верховенства права, присяги судді, а також дотримання високих стандартів поведінки з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду. Суддя має уникати будь-якого незаконного впливу на його діяльність, пов`язану зі здійсненням правосуддя. Суддя повинен виконувати свої професійні обов`язки незалежно, виходячи виключно з фактів, установлених на підставі власної оцінки доказів, розуміння закону, верховенства права, що є гарантією справедливого розгляду справи в суді, не зважаючи на будь-які зовнішні впливи, стимули, загрози, втручання або публічну критику.

Вирішуючи питання про обґрунтованість відводу, слідчий суддя бере до уваги, що відповідно до рішення Ради суддів України від 08 червня 2017 року № 34, наявність скарги щодо судді у провадженні ВРП, відкриття дисциплінарної справи за такою скаргою не породжує конфлікту інтересів у діяльності судді щодо розгляду конкретної судової справи. Отже, з цих підстав доводи скарги слідчим суддею відхиляються.

Крім того, обрання слідчим суддею ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_5 , не свідчить про упередженість вказаної судді під час продовження вказаного запобіжного заходу, яке не є повторним розглядом питання про обмеження свободи тієї ж особи.

Також суб`єктивна незгода заявника з ухваленим суддею рішенням не може бути підставою для відводу, оскільки жодним чином не породжує об`єктивних сумнівів у неупередженості судді і не може бути доказом будь-якого упередженого ставлення до учасників провадження.

Таким чином, перелічені захисником ОСОБА_3 у заяві про відвід та покладені в основу обґрунтування заявленого відводу доводи, зводяться виключно до припущень та відповідно до положень КПК України і практики Європейського суду з прав людини, не вказують на те, що слідчий суддя ОСОБА_6 виявляла чи виявляє упередженість або безсторонність у цій справі, а також не спростовують факту відсутності будь-яких сумнівів у її безсторонності. Жодних аргументів, які можуть ставити під сумнів безсторонність судді, як з точки зору об`єктивного, так і суб`єктивного критерію, заявник не навів. Відтак, його побоювання щодо упередженості судді не можна вважати об`єктивно виправданими.

Враховуючи викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що заява про відвід не містить передбачених законом підстав, які унеможливлюють слідчого суддю ОСОБА_6 здійснювати правосуддя у даній справі незалежно, об`єктивно та неупереджено.

За таких обставин у задоволенні заяви про відвід слід відмовити.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 31, 75, 80, 81 КПК України, -

ухвалив:

Заяву захисника ОСОБА_3 , заявлену в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 , про відвід слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: