Номер провадження: 11-кп/819/241/26 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Справа № 766/4619/25 Доповідач ОСОБА_2
ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/4619/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2026 м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 27.11.2025, якою щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцяс. Ульянівка Білозерського району Херсонської області, громадянина України, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, який проходить службу на посаді старшого механіка водія 1 танкової роти танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «молодший сержант», раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч.7 ст.111-1 КК України,

продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 25.01.2026 включно.

в с т а н о в и в:

В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області на розгляді перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001133, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України КК України.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 27.11.2025 задоволено клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 до 25.01.2026 включно.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 27.11.2025 скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що судом не досліджувалися жодні докази існування ризиків. Крім того, стороною обвинувачення не надано жодного доказу існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Вказує, що всі заявлені в клопотання ризики нівелюються факом проходження ним служби в лавах ЗСУ, а тому він не має можливості вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватися від суду, і так само знищити речові докази.

Також, апелянт зазначає про неврахування судом його позитивної службової характеристики, те, що він має багато заохочень та подяк від вищого керівництва, брав безпосередню участь в «Курській операції» та приймав участь в бойових діях на Бахмутському напрямку, те що він одружений та має двох неповнолітніх дітей.

Заслухавши суддю-доповідача, позицію захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на підтримку апеляційних вимог обвинуваченого, просила їх задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Обвинувачений ОСОБА_8 був належними чином повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, що підтверджується його розпискою . Клопотання про його обов`язкову участь в апеляційному розгляді від нього до апеляційного суду не надходило.

Що ж до клопотання захисника ОСОБА_7 про забезпечення участі її підзахисного в режимі відеоконференції, то колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Обвинуваченого ОСОБА_8 було належним чином повідомлено про час, дату і місце апеляційного розгляду, про що до апеляційного суду надійшла його розписка, пам`ятку про права і обов`язки отримав. Однак він, як самостійний суб`єкт апеляційного оскарження, не заявляв клопотання про розгляд апеляційної скарги за його участю, про це він також не зазначав в своїй апеляційній скарзі, тобто він не скористався своїм процесуальним правом, а тому захисник не вправі ініціювати питання про участь обвинуваченого під час розгляду апеляційної скарги, що узгоджується зі сталою практикою Верховного Суду та не є порушенням процесуальних прав цієї особи.

Положеннями ст.331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

До закінчення строку дії попередньої ухвали, судовий розгляд кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 не завершений, а тому суд зобов`язаний був вирішити питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу.

У клопотанні про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 прокурор зазначає, що ризики, які існували на момент обрання найбільш суворого запобіжного заходу не зменшились, зокрема, він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, з конфіскацією майна чи без такої, що може стати причиною для переховування від суду з метою уникнення покарання. Крім того, він може незаконно впливати на свідків.

Ухвалюючи рішення про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , суд виходив із того, що ризики, які мали місце, на сьогодні не зменшилися та не припинили існувати, та виправдовують необхідність тримання під вартою обвинуваченого під час судового розгляду.

Обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_8 підозри визначено на стадії досудового розслідування та не може бути предметом перегляду під час розгляду кримінального провадження по суті.

На цій стадії процесу, суд повинен оцінювати лише підстави вважати обґрунтованим зникнення або зменшення ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які існували під час обрання запобіжного заходу, а ні в якому разі достатність доказів для визнання обвинуваченого винуватим, оскільки вказане питання вирішується в нарадчій кімнаті при винесенні вироку, лише при оцінці усіх доказів у кримінальному провадженні в їх сукупності.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.178 КПК України, врахував наступне.

Перевіркою матеріалів установлено, що ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є військовослужбовцем.

Водночас, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України, за вчинення якого, передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 12 до 15 років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від 10 до 15 років та з конфіскацією майна або без такої.

Відомості про одруження та наявності на його утриманні дітей в матеріалах провадження відсутні, що в свою чергу вказує на відсутність у ОСОБА_8 осіб, які б мали на нього визначальний вплив з метою забезпечення його належної процесуальної поведінки та запобіганню існуючим ризикам.

В контексті даного питання апеляційний суд враховує практику ЄСПЛ, згідно з якою Суд звертає увагу, що тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, є суттєвим елементом, що може вказувати на існування вказаного ризику, адже суворість можливого покарання може спонукати особу до втечі. В той же час, для того щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: відомості про особу обвинуваченого, його характеристику як члена суспільства, наявність місця проживання, професії, прибутку, сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Існування ризику переховування обвинуваченого від суду обумовлене в тому числі тяжкістю інкримінованого йому кримінального правопорушення, адже за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк від 12 до 15 років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від 10 до 15 років та з конфіскацією майна або без такої.

На думку суду, вказана обставина у поєднанні із відомостями про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який може мати зв`язки з військовими рф та представниками незаконно створених органів на тимчасово окупованій території, свідчить про існування ризику переховування від суду, адже тяжкість імовірного покарання може спонукати обвинуваченого до здійснення відповідних дій.

Ризик незаконного впливу на свідків зберігається до отримання показань вказаних осіб безпосередньо судом під час розгляду справи по суті, а тому не виключена ймовірність того, що обвинувачений ОСОБА_8 , не будучи обмежений у спілкуванні із свідками, може здійснювати на них вплив шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Інкриміноване ОСОБА_8 кримінальне правопорушення та обставини його вчинення пов`язані з проходженням військової служби в умовах воєнного стану, тому, перебуваючи на волі, в умовах триваючої збройної агресії російської федерації проти України, існує ризик вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

Зазначене свідчить про те, що ризики, які існували на час розгляду відповідного клопотання прокурора, не зменшилися та не припинили існувати.

Крім того, судом першої інстанції правильно враховано вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 , які не перешкоджають подальшому утриманню в умовах ізоляції від суспільства, оскільки даних на підтвердження неможливості його утримання під вартою до суду не надходило, що дає можливість зробити висновок про те, що стан його здоров`я не перешкоджає перебуванню у місцях попереднього ув`язнення.

Наведене свідчить про те, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 має бути продовжений з метою запобігання існуючим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_8 у сукупності з іншими обставинами, що підлягають врахуванню відповідно до положень ст.178 КПК України доводять, що на даній стадії кримінального провадження більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не зможе запобігти наявним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

З огляду на викладене твердження апелянта про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку тримання під вартою щодо нього, є непереконливими.

Продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав і інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Крім того, за приписами ч.6 ст.176 КПК під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного виконання обвинуваченим ОСОБА_8 процесуальних обов`язків та не зможе запобігти вказаним ризикам.

Під час вивчення матеріалів провадження будь-яких фактів порушення конституційних прав обвинуваченого ОСОБА_8 на свободу та особисту недоторканість, колегією суддів не встановлено.

А тому доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про відсутність підстав для задоволення клопотання прокурора є неспроможними та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , апеляційним судом не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , апеляційний суд не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.404, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд.

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 27.11.2025 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 до 25.01.2026 включно залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4