Провадження №1-кс/367/1086/2025
УХВАЛА

Іменем України

05 листопада 2025 року Ірпінський міський суд Київської області у складі

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі скаржника: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань суду скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого ВП № 1 Бучанського РУП ГУНП Київській області про закриття кримінального провадження № 0000435 від 04.12.2024 року,-

ВСТАНОВИВ:

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла вищевказана скарга.

ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав скаргу та просив її задовольнити з підстав зазначених в ній.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Слідчий суддя, заслухавши скаржника, вивчивши скаргу та додані до неї документи, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь - якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 14.12.2011 року № 19-рп/2011 по справі про оскарження бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо заяв про злочини завданнями кримінального судочинства є охорона прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, які беруть у ньому участь, а також швидке і повне розкриття злочинів, викриття винних та забезпечення правильного застосування закону з тим, щоб кожний, хто вчинив злочин, був притягнутий до відповідальності і жоден невинний не був покараний (стаття 2 КПК України). Положення КПК України регламентують діяльність органів державної влади та їх посадових осіб, яка стосується сфери публічно-правових відносин, що виникають внаслідок злочинних посягань, відповідальність за які встановлено в нормах кримінального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 23.09.2025 року було витребувано з СВ ВП № 1 Бучанського РУП ГУНП Київській області матеріали кримінального провадження № 0000435 від 04.12.2024 року.

03.11.2025 року з Бучанської окружної прокуратури Київської області надійшли матеріали кримінального провадження № 0000435.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а саме витягу з ЄРДР № 0000435, 03.12.2025 року о 18:27 год. на лінію «102» ЧЧ ВП № 1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області надійшло повідомлення з органів охорони здоров`я, про те, що за адресою: м. Буча, вул. Польова 19 помер малолітній ОСОБА_4 , який був доставлений до ІЦМЛ о 13:00 год. 03.12.2024 з адреси помешкання: АДРЕСА_1 з попереднім діагнозом: токсико-ексикоз 3 ступеня, єндотоксичний шок, проживав за вказаною адресою з опікуном ОСОБА_3 та його дружиною ОСОБА_5 .. Так, дані відомості були внесені до ЄРДР за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення передбаченого ст. 166 КК України.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчими було здійснено огляд місця події за адресою проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та палата реанімації ІЦМЛ. Також, слідчим було призначено судово-медичну експертизу для встановлення причини смерті малолітнього ОСОБА_4 .. Висновком експерта № 219 П/1 від 24.01.2025 року було встановлено причину смерті малолітнього ОСОБА_4 ..

Разом із тим, 13.12.2024 року ОСОБА_3 звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України. 29.01.2025 року відповідні відомості були внесені до ЄРДР за № 0000061 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України. Постановою прокурора Бучанської окружної прокуратури Київської області від 11.02.2025 року було визначено підслідність кримінального провадження № 0000061 за СВ ВП № 1 Бучанського РУПГУНП в Київській області. Також постановою прокурора Бучанської окружної прокуратури Київської області від 11.02.2025 року були об`єднані кримінальні провадження внесені до ЄРДР за № 0000435 та № 0000061 в одне кримінальне провадження та присвоєння об`єднаному провадженню № 0000435.

Судом встановлено, що під час досудового розслідування було проведено лише допит ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в якості потерпілих 25.02.2025 року.

Після чого, 05.03.2025 року слідчий ОСОБА_6 виніс постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000435 від 04.12.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 140, ст. 160 КК України. Свою постанову слідчий мотивував тим, що під час досудового розслідування було проведено експертизу та встановлено причину смерті малолітнього ОСОБА_4 .. Враховуючи викладене та аналізуючи матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000435 від 04.12.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 140, ст. 160 КК України, слідчий дійшов висновку, що провадження необхідно закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України, у зв`язку з відсутністю складу злочину.

Однак, слідчий суддя не може погодитися з таким процесуальним рішенням слідчого та приходить до висновку, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження підлягає скасуванню з наступних підстав.

Так, як вбачається з матеріалів провадження, під час досудового розслідування слідчим лише було допитано в якості потерпілих ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та два огляди місця подія і призначено судово-медичну експертизу для встановлення причини смерті малолітнього ОСОБА_4 , крім цього жодних дій спрямованих на всебічне, повне та об`єктивне дослідження обставин кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 140 КК України (невиконання чи неналежне виконання медичним або фармацевтичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого чи несумлінного до них ставлення, якщо воно спричинило тяжкі наслідки неповнолітньому) та ст. 166 КК України (злісне невиконання батьками, опікунами чи піклувальниками встановлених законом обов`язків по догляду за дитиною або за особою, щодо якої встановлена опіка чи піклування, що спричинило тяжкі наслідки), оскільки слідчим не було призначено експертизу для встановлення даних, які призвели до смерті малолітнього ОСОБА_4 , що є складовим елементом доказування в кримінальних провадженнях за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 140, ст. 166 КК України. Також, не були допитані лікарі та працівники лікарні, які надавали медичну допомогу малолітньому ОСОБА_4 та були безпосередніми свідками подій.

Крім того, слідчий ОСОБА_6 в своїй постанові про закриття провадження від 05.03.2025 року, закрив кримінальне провадження № 0000435 від 04.12.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 140, ст. 160 КК України, а не передбачених ч. 2 ст. 140, ст. 166 КК України за якими проводилось досудове розслідування.

Відповідно до ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Статтею 40 КПК України, встановлено, що слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій. Слідчий уповноважений: 1) починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом; 2) проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, встановлених цим Кодексом; 3) доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам; 5) звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій; 6) повідомляти за погодженням із прокурором особі про підозру; 7) за результатами розслідування складати обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру та подавати їх прокурору на затвердження; 8) приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу; 9) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягають: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання, а сам процес доказування полягає доказування у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Таким чином, закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження може бути закрито лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Постанова про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту свої прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Так, відповідальність передбачена ч. 2 ст. 140 КК України настає за невиконання чи неналежне виконання медичним або фармацевтичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого чи несумлінного до них ставлення, якщо воно спричинило тяжкі наслідки неповнолітньому.

Слідчий суддя звертає увагу, що обов`язковими елементами складу кримінального правопорушення є суб`єкт, суб`єктивна сторона, об`єкт та об`єктивна сторона. Висновок про закриття кримінального провадження можливий за відсутності складу кримінального правопорушення у разі, якщо в діянні відсутній хоча б один із наведених елементів.

Так, об`єктом даного злочину є життя і здоров`я людини, встановлений порядок виконання медичними і фармацевтичними працівниками своїх професійних обов`язків. Об`єктивна сторона злочину характеризується: 1) діянням (дією чи бездіяльністю) невиконанням чи неналежним виконанням медичним або фармацевтичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого чи несумлінного до них ставлення; 2) наслідками у вигляді тяжких наслідків для хворого; 3) причинним зв`язком між вказаними діянням та наслідками.

Також, невиконання професійних обов`язків означає, що медичний або фармацевтичний працівник не вчиняє ті дії, які він в силу виконуваної роботи зобов`язаний був вчинити. Неналежне виконання професійних обов`язків має місце у тому разі, коли медичний або фармацевтичний працівник виконує свої обов`язки не у повному обсязі, недбало, поверхово, не так, як цього вимагають інтереси його професійної діяльності. Невиконання чи неналежне виконання відповідним суб`єктом своїх професійних обов`язків може бути як одноразовим, так і систематичним.

За ст. 140 можуть кваліфікуватися, зокрема, такі діяння: несвоєчасний або неправильний діагноз захворювання, залишення хворого без належного медичного догляду, переливання крові іншої групи, залишення сторонніх предметів в організмі хворого під час хірургічної операції, застосування неправильного лікування, недостатній контроль за медичною технікою, порушення правил виготовлення, зберігання або застосування лікарських засобів, невстановлення належного лікувально-охоронювального режиму для хворих, які страждають на психічні розлади, невиконання медсестрою вказівки лікаря щодо застосування до хворого ліків чи процедур тощо. Суб`єктивна сторона злочину характеризується необережною формою вини (злочинна самовпевненість або злочинна недбалість).

Проте, закриваючи кримінальне провадження за відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України, тобто на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України слідчий не вказав, в чому саме полягало діяння, хто є суб`єктом його вчинення, не встановив наявності суб`єктивної сторони діяння, а також не конкретизував об`єктивної сторони діяння, обмежившись лише посиланням на саму заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, за ст. 166 КК України, відповідальність передбачена настає за злісне невиконання батьками, опікунами чи піклувальниками встановлених законом обов`язків по догляду за дитиною або за особою, щодо якої встановлена опіка чи піклування, що спричинило тяжкі наслідки.

Так, основним безпосереднім об`єктом цього злочину є всебічний (фізичний, психічний і соціальний) розвиток дитини або особи, стосовно якої встановлена опіка чи піклування, а також встановлений порядок догляду за такими особами. Додатковим факультативним його об`єктом можуть виступати здоров`я, життя, інші блага.

Об`єктивна сторона проявляється у формі злісного невиконання батьками, опікунами чи піклувальниками встановлених законом обов`язків по догляду за дитиною або за особою, стосовно якої встановлено опіку чи піклування. Невиконання таких обов`язків може проявлятися у: залишенні впродовж тривалого строку потерпілого без будь-якого нагляду; ухиленні від виховання дітей (у т.ч. незабезпеченні відвідування ними школи, контролю за проведенням дозвілля); незабезпеченні потерпілим безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці; невжитті заходів щодо їх лікування; безпідставному обмеженні в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності; штучному створенні незадовільних побутових умов тощо. Обставинами, які вказують на злісний характер такого невиконання, можуть, зокрема, бути його тривалість, системність, багаторазовість, а також неодноразові звернення представників влади, освітніх, медичних та інших закладів, органів опіки та піклування, громадян з приводу неналежного виконання зазначених вище обов`язків. Злісне невиконання вказаних у ст. 166 обов`язків утворює склад цього злочину лише у разі, коли воно потягло тяжкі наслідки. Тяжкі наслідки ознака оціночна, яка потребує свого визначення у кожному конкретному випадку. Такими наслідками можуть визнаватися смерть, каліцтво дитини чи особи, стосовно якої встановлено опіку чи піклування, захворювання Їх на небезпечну хворобу, Вчинення ними суспільне небезпечних діянь, які призвели до смерті інших осіб, заподіяння істотної шкоди їх здоров`ю або потягли за собою великі матеріальні збитки тощо. При цьому обов`язковою умовою кримінальної відповідальності батьків, опікунів чи піклувальників є те, що зазначені наслідки перебувають у причинному зв`язку із їх діянням.

Крім того, в оскаржуваній постанові слідчим зазначено, що кримінальне провадження підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 140, ст. 160 КК України і при цьому не зазначено, які саме з його елементів (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна чи об`єктивна сторона) відсутні в даному випадку.

Слідчим у постанові не наведено жодної очевидної та підтвердженої матеріалами провадження підстави закриття кримінального провадження, а також відсутні посилання на встановлені фактичні обставини, що стали такими підставами. Належної правової оцінки щодо відсутності складу кримінальних правопорушень з відповідним аналізом усіх елементів складів правопорушень та мотивацією з посиланням на докази, зібраними в ході досудового розслідування, у постанові не наведено.

Таким чином, постанова слідчого про закриття кримінального провадження належним чином не вмотивована і не відповідає вимогам ст. 110 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов переконання, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження прийнята з порушенням вимог ст.ст. 92, 94 КПК України, а її зміст не відповідає вимогам статті 110 КПК України.

Усунути вказані істотні порушення можливо лише шляхом скасування постанови про закриття кримінального провадження та належного виконання слідчим вимог кримінального процесуального закону щодо проведення повного та об`єктивного з`ясування усіх обставин провадження.

У даному випадку слідчому необхідно проаналізувати кожен здобутий ним доказ у кримінальному провадженні у контексті доведеності чи не доведеності складу в діях осіб кримінальних правопорушень.

Так, слідчий суддя приходить до висновку, що зазначене вказує на передчасність та необґрунтованість закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки з оскаржуваної постанови не вбачається всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки всіх зібраних та перевірених доказів. При цьому, слідчий суддя зазначає? що протилежне не було спростовано слідчим, оскільки в судове засідання останній не з`явився.

При новому розслідуванні належить виконати необхідні слідчі дії щодо з`ясування обставин про наявність чи відсутність складу кримінальних правопорушень, в достатньому для встановлення об`єктивної істини обсязі, і в залежності від встановленого прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення щодо подальшого провадження у справі, яке у будь-якому випадку має бути належним чином обґрунтованим з всебічним аналізом фактичних обставин справи та доводів заявника.

Слідчий суддя, виходячи з ч. 5 ст. 40 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) слідчому у провадженні на здійснення конкретних слідчих дій, адже останній є самостійним у своїй процесуальній діяльність, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних доказів на етапі розслідування й він не може переймати на себе функції слідства (п. 18 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 22 КПК України), однак слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що слідство зобов`язане провести у провадженні такий комплекс дій, який би не залишав місце сумнівам, а зроблені висновки випливали б зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, а не ґрунтувались на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність скасування постанови про закриття кримінального провадження та його направлення для продовження досудового розслідування, під час якого необхідно ретельно виконати вимоги ухвали слідчого судді, які зазначені у мотивувальній частині, виконати інші необхідні слідчі дії, передбачені КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 28, 110, 219, 284, 303, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого ВП № 1 Бучанського РУП ГУНП Київській області про закриття кримінального провадження № 0000435 від 04.12.2024 року задовольнити.

Скасувати постанову слідчого СВ ВП № 1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000435 від 04.12.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 140, ст. 160 КК України від 05.03.2025 року.

Повний текст ухвали буде складено, в межах строків, визначених ч. 2 ст. 376 КПК України та оголошено 10 листопада 2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1