У Х В А Л А

Іменем України

№ 610/1118/24 № 1-в/610/101/2025
м. Балаклія08 жовтня 2025 року

Балаклійський районний суд Харківської області у складі:

судді: ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання державного виконавця Балаклійського ВДВС в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про вирішення питання про сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку,

в с т а н о в и в:

Подання обґрунтоване тим, що за вироком, який знаходиться на виконанні, належить конфіскувати все майно засудженого. Таким майном є частка житлового будинку. Проте там зареєстрована неповнолітня дитина, онука засудженого. Тому орган опіки та піклування відмовив у наданні дозволу на реалізацію цього конфіскованого нерухомого майна. Просять суд надати дозвіл на примусову реалізацію частини житлового будинку засудженого в порядку конфіскації його майна.

Державний виконавець, орган опіки та піклування, засуджений просили розглянути подання за їхньої відсутності. Прокурор в судове засідання не прибув, будучи належним чином повідомленим про місце та час розгляду подання, про поважні причини неприбуття не повідомив, тому його неприбуття не перешкоджає проведенню судового розгляду.

За вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 06.05.2024, який законної сили набрав 11.06.2024, ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) призначено покарання з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

20.06.2024 ст. державним виконавцем Балаклійського ВДВС в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження.

За наявними відомостями засуджений ОСОБА_3 є власником частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Серед інших там зареєстровано місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Висновком від 16.07.2024 орган опіки та піклування відмовив державному виконавцю у наданні дозволу на реалізацію цього конфіскованого нерухомого майна.

Згідно до п. 10 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

За правилом п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

З метою усунення обставин, які роблять неможливим виконання вироку, а саме відсутності дозволу (відмові) органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна, право власності або право користування яким мають діти, виконавець може звертатися до суду із заявою (поданням) про дозвіл на реалізацію майна боржника, в якому зареєстровані діти.

Вирішуючи питання щодо можливості державним або приватним виконавцем вчиняти виконавчі дії щодо продажу конфіскованого нерухомого майна суд повинен оцінювати через призму дотримання прав та інтересів дітей добросовісність дій боржника, а саме: добросовісність дій боржника, а саме: з якого часу діти зареєстровані в спірному приміщенні; чи дотримано встановлений чинним законодавством порядок їх реєстрації та вселення у спірне приміщення; чи є спірне приміщення єдиним місцем їх постійного проживання; чи наявне інше приміщення у дітей чи їх батьків або осіб, які їх замінюють, яке може використовуватись як постійне місце проживання; яка ступінь споріднення має місце між дітьми та боржником та інші обставини .

Частиною 2 статті 6 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Згідно зі статтею 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (частини 1 статті 160 СК України).

Відповідно до частин 1, 4, 6 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Стаття 29 ЦК України не пов`язує місце проживання особи з місцем її реєстрації. Право користування житлом у дитини виникає на підставі факту її народження.

Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Право на житло є конституційним правом людини, яке гарантується Основним Законом України, вказаним міжнародним договором, а тому позбавлення цього права, в тому числі шляхом реалізації нерухомого майна в порядку конфіскації, можливо лише на підставі закону, має мати легітимну мету та відповідати принципу пропорційності втручання.

Тому надання дозволу на примусову реалізацію частини квартири є безумовною підставою для позбавлення дитини права користування цим житлом та порушує її права та інтереси, що є недопустимим.

Закон України "Про охорону дитинства" визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Отже з урахування практики Європейського суду з прав людини, слід дійти висновку, що в рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати приватні інтереси.

Таким чином, з огляду на вищевикладені обставини, надання дозволу державному виконавцю на примусову реалізацію конфіскованої частини житлового будинку призведе до фактичного виселення із житла малолітньої дитини, право користування на яке офіційно зареєстровано за останньою, а судове рішення, яке фактично буде підставою для позбавлення права на житло, буде суперечити інтересам малолітньої дитини та стратегічному загальнонаціональному пріоритету, закріпленому в Законі України "Про охорону дитинства".

На підставі викладеного, керуючись ст. 537 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні клопотання.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення, через Балаклійський районний суд Харківської області.

Суддя підпис ОСОБА_1

Згідно з оригіналом.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Ухвала не набрала законної сили.

Помічник судді ОСОБА_5

Копію засвідчено 08.10.2025