Провадження № 1-кп/161/1517/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 23 грудня 2025 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000576, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та зареєстрований у АДРЕСА_1 , проживає у АДРЕСА_2 , громадянин України, освіта середня, одружений, судимий вироком Маневицького районного суду Волинської області від 16.09.2025 за ч.1 ст.382 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 10200 гривень (штраф не сплачений),

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3, 4 ст.358 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В

Обвинувачений ОСОБА_3 у грудні 2024 року, точні дата та час досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи у місті Харків, маючи злочинний умисел, направлений на підроблення посвідчення водія, яке згідно з Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 340 від 08.05.1993, є документом, що підтверджує право на керування транспортним засобом та видається після проходження особою, яка раніше не мала посвідчення водія, медичного огляду в порядку, передбаченому Міністерством охорони здоров`я, а також підготовки відповідно до планів і програм та після складання теоретичного і практичного іспитів у територіальних органах з надання сервісних послуг МВС, звернувся та домовився з невстановленою досудовим розслідуванням особою про виготовлення посвідчення водія за обумовленою ціною, надавши свої особисті дані шляхом пересилання фотокопій особистих офіційних документів для внесення відомостей у посвідчення водія.

На виконання вказаної домовленості, невстановлена досудовим розслідуванням особа, перебуваючи у невстановленому місці, у невстановлений час, але пізніше 27 грудня 2024 року, використовуючи друкуючий пристрій, виготовила документ посвідчення водія на право керування транспортними засобами, серії НОМЕР_1 , виданого 27.12.2024 територіальним сервісним центром МВС № 1242, вказавши у ньому особу, якій видано документ ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який згідно з висновком експерта від 15.08.2025 № СЕ-19/103-25/10231-ДД не відповідає за способами друку та спеціальними елементами захисту встановленому зразку аналогічного бланка посвідчення водія, що перебуває в офіційному обігу на території України, так як виготовлений не у відповідності до вимог, які пред`являються до даного виду документів, та яке відправила ОСОБА_3 для подальшого використання як офіційного, тобто такого, що має усі необхідні реквізити та юридично значущий характер, пов`язаного з керуванням транспортними засобами.

Таким чином, ОСОБА_3 інкримінується підроблення посвідчення, яке видається установою і яке надає право, з метою використання його підроблювачем, вчинене за попередньою змовою групою осіб, тобто вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.358 КК України.

Крім цього, він же, 31 липня 2025 року близько 16:52 год., керуючи автомобілем марки «Mercedes» моделі «208» з реєстраційним номером НОМЕР_2 , на автомобільній дорозі по вулиці Львівська у місті Луцьку, зупинений працівниками УПП у Волинській області за порушення Правил дорожнього руху.

В подальшому ОСОБА_3 , діючи умисно, достовірно знаючи про факт підроблення, особисто надав працівникам поліції посвідчення водія на право керування транспортними засобами серії НОМЕР_1 , виданого 27.12.2024 територіальним сервісним центром МВС № 1242, виданого на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким чином, використав завідомо підроблений документ, який не відповідає за способами друку та спеціальними елементами захисту встановленому зразку аналогічного бланка посвідчення водія, що перебуває в офіційному обігу на території України, так як виготовлений не у відповідності до вимог, які пред`являються до даного виду документів.

Таким чином, ОСОБА_3 інкримінується використання завідомо підробленого документа, тобто вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст.358 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.ч. 3, 4 ст.358 КК України, визнав повністю та не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті, показав, що дійсно домовився про виготовлення підробленого посвідчення водія, яке в подальшому використав, пред`явивши його працівникам поліції. У вчиненому щиро розкаявся, просив суд суворо не карати.

Суд, у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України, з`ясувавши правильність розуміння учасниками судового провадження зміст обставин, викладених в обвинувальному акті, які ніким не оспорюються, не маючи сумніву у добровільності їх позицій, а також роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 своїми умисними протиправними діями, які виразилися у підробленні посвідчення, яке видається установою і яке надає право, з метою використання його підроблювачем, вчиненими за попередньою змовою групою осіб, вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.358 КК України.

Окрім цього, він же, своїми умисними протиправними діями, які виразилися у використанні завідомо підробленого документа, вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.4 ст.358 КК України.

Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчинених кримінальних правопорушень, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.

У відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які, відповідно до вимог ст.12 КК України, відносяться до категорії нетяжкого злочину та кримінального проступку, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки такі зазначені в обвинувальному акті.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відсутні.

Обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою винуватість, судимий, має постійне місце проживання, позитивно характеризується, на обліку у лікарів психіатра чи нарколога не перебуває, є учасником бойових дій.

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст.50 КК України, обираючи вид та міру покарання, передбачену санкціями закону, за якими визнав ОСОБА_3 винуватим, вважає за необхідне призначити останньому покарання за ч.3 ст.358 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції статті, а за ч.4 ст.358 КК України у виді пробаційного нагляду на мінімальний строк. Остаточне покарання суд призначає на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, з огляду на позицію сторони обвинувачення.

На думку суду, таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як обвинуваченим, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень.

При цьому відсутні підстави для призначення покарання у виді обмеження волі, з огляду на положення ч.3 ст.61 КК України, а призначення покарання у виді штрафу є не доцільним, з огляду на те, що обвинувачений не працює.

Враховуючи вік обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, оскільки обвинувачений є учасником бойових дій, тому суд прийшов до висновку про можливість досягнення мети виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства за умови контролю за його поведінкою упродовж іспитового строку.

За таких обставин, суд вважає за можливе звільнити останнього від відбування покарання із випробуванням на підставі ст.75 КК України, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України, на строк 2 роки.

З огляду на приписи ч.6 ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами під час застосування таких норм, забезпечують єдину правозастосовну практику і є обов`язковими для всіх судів України.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 вироком Маневицького районного суду Волинської області від 16.09.2025 за ч.1 ст.382 КК України засуджений до покарання у виді штрафу в розмірі 10200 гривень (штраф не сплачений).

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, зокрема висновку, викладеного у Постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01.04.2024 у справі № 183/6854/20, якщо особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, за вироком суду було призначено покарання, яке ухвалено відбувати реально, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших кримінальних правопорушеннях, за які за новим вироком особі призначається покарання із застосуванням на підставі ст.75 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням, положення ч.4 ст.70 КК України щодо призначення остаточного покарання не застосовуються і кожний вирок - попередній, за яким особа має відбувати покарання реально, та новий, за яким її звільнено від відбування покарання з випробуванням, виконуються самостійно.

Таким чином, суд не застосовує положення ч.4 ст.70 КК України, а вирок від 16.09.2025 необхідно виконувати самостійно.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати за проведення експертизи під час досудового розслідування підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави у відповідності до ч.2 ст.124 КПК України.

Керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3, 4 ст.358 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання:

-за ч.3 ст.358 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

-за ч.4 ст.358 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ч.1 ст.76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Вирок Маневицького районного суду Волинської області від 16.09.2025 щодо ОСОБА_3 виконувати самостійно.

Арешт, який накладений ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.10.2025, скасувати.

Речові докази, а саме:

-посвідчення водія, видане 27.12.2024 на ім`я ОСОБА_3 серії « НОМЕР_1 », ТСЦ 1242, DVD-R диск, залишити при матеріалах кримінального провадження впродовж всього часу їх зберігання.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь держави витрати за проведення експертизи в сумі 3119 (три тисячі сто дев`ятнадцять) гривень 90 копійок.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений учасниками судового провадження до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий