В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2025 року селище Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

адвоката ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000215 від 14.06.2025 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Димитров Донецької області, з середньою освітою, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працює, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , проживаючи за адресою: АДРЕСА_2 , виявив поблизу свого домоволодіння трактор марки Т-25, червоного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , який тривалий час не забирав фактичний користувач ОСОБА_7 .

12.06.2025 близько 11.00 год. (точного часу в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим), ОСОБА_4 , почув, що на території с. Іванівка Синельниківського району Дніпропетровської області знаходиться особа, яка скупляє сільськогосподарську техніку, після чого в нього виник злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння та розпорядження трактором марки Т-25, з метою продажу та покращення власного матеріального становища.

Цього ж дня, близько 11.00 год. (точного часу в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим), реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, а саме: трактором марки Т-25, червоного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, знаходячись по вулиці Центральна с. Іванівка Синельниківського району Дніпропетровської області, під виглядом власника, запропонував ОСОБА_8 придбати у нього вищевказаний трактор.

В подальшому, ОСОБА_4 , не маючи ніякого права та будь якої згоди від фактичного користувача трактора марки Т-25, червоного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , розпорядився зазначеним транспортним засобом, продавши ОСОБА_8 , не маючи на те правових підстав, за грошові кошти в сумі 300 американських доларів США, оскільки останній був впевнений, що купує вказаний трактор у власника. Після передачі коштів, ОСОБА_8 зі згоди ОСОБА_4 за допомогою евакуатора перевіз трактор марки Т-25, червоного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 до с. Васильківка Синельниківського району Дніпропетровської області, де розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинено потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 66 833,83 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом.

22.07.2025 між начальником Межівського відділу Шахтарської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 , якому на підставі ст.ст. 36, 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000215, та підозрюваним ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , укладена угода про визнання винуватості.

Згідно вказаної угоди ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 289 ч. 1 КК України, в обсязі обвинувачення. Також вказаною угодою сторони погодили покарання за ст. 289 ч. 1 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки, із застосуванням ст. 75, 76 КК України.

В угоді також передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому та обмеження права на оскарження вироку.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходив з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

Згідно ч. 4 п. 1 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів (крім кримінальних проваджень щодо корупційних кримінальних правопорушень та кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією).

Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.

Обвинувачений ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні також просив вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання та інші передбачені угодою заходи, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 289 ч. 1 КК України, в обсязі обвинувачення, надав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди.

Захисник ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні просив затвердити угоду, пояснивши, що він був присутнім при укладанні угоди, угода була укладена добровільно та ОСОБА_4 роз`ясненні наслідки укладання та затвердження даної угоди.

Представник потерпілого у підготовчому судовому засіданні не заперечував проти затвердження угоди про визнання винуватості.

Так, кримінальне правопорушення, передбачене ст. 289 ч. 1 КК України, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим, відповідно до ст. 12 КК України, є нетяжким злочином.

При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Прокурору та захиснику також зрозумілі наслідки укладення та затвердження даної угоди, визначені ч. 2 ст. 473 КПК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України. Підстави для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачені положеннями ч. 7 ст. 474 КПК України, відсутні.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України, не суперечать інтересам суспільства, не порушують прав, свобод та інтересів інших осіб, угода укладена на добровільних засадах, обвинувачений змозі виконати взяті на себе зобов`язання та присутні фактичні підстави для визнання його винуватості у скоєнні кримінального правопорушення за ст. 289 ч. 1 КК України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що укладена у кримінальному провадженні угода про визнання винуватості відповідає вимогам п. 2 ч. 1 ст. 468, ч.ч. 2, 4, 5 ст. 469, ст. 472, ч.ч. 4,6 ст. 474 КПК України, невідповідність угоди вимогам ч. 7 ст. 474 КПК України у суді не встановлена, зокрема:

- дії обвинуваченого кваліфіковано вірно за ч. 1 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом;

- умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;

- угода укладена добровільно, фактичні підстави для визнання винуватості наявні;

- узгоджена сторонами міра покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки із звільненням від відбування покарання з іспитовим строком, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, при цьому врахований характер та ступінь тяжкості вчиненого, особа винного, його ставлення до вчиненого, яке побудоване на критичній оцінці своєї поведінки, усвідомлення скоєного та готовність понести покарання, його вік, відсутність судимостей, обставинами, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, та на думку суду є необхідною і достатньою для досягнення мети виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_4 не судимий, вперше притягається до кримінальної відповідальності, не працює, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, в медичних установах на обліку не перебуває, групи інвалідності не має, задовільно характеризується з місця проживання.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає те, що обвинувачений вперше притягається до кримінальної відповідальності, дав своїм діям належну оцінку і дійсно готовий понести передбачену законом відповідальність.

Обставинами, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Згідно ст. 65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про визнання винуватості, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угодою.

Узгоджені вид і міра покарання не є такими, що не відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За таких обставин, угоду про визнання винуватості, укладену між начальником Межівського відділу Шахтарської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , належить затвердити.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України та призначити останньому узгоджену сторонами в угоді міру покарання, яка відповідає загальним засадам призначення покарання.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд переконався, що наявні всі підстави для затвердження угоди про визнання винуватості та призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст. 75 КК України, суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання винуватості, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

Таким чином, можливість визначення судом у випадку затвердження угоди тривалості іспитового строку в передбачених статтею 75 КК межах на строк від одного до трьох років з одного боку та відмова обвинуваченого від права на апеляційне оскарження, крім випадків, передбачених ст. 394 КПК, з іншого боку, становили передбачувані наслідки укладення угоди, з якими обвинувачений добровільно погодився.

При цьому суд враховує і викладену у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 26 лютого 2020 року по справі № 161/8590/19 правову позицію, за якою визначення судом першої інстанції тривалості іспитового строку в межах, визначених ст. 75 КК, само по собі не може свідчити про призначення покарання більш суворого ніж узгоджено сторонами угоди.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає, за доцільне призначити покарання, узгоджене сторонами угоди, шляхом звільнення обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком. Також суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки у відповідності до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вирішуючи питання щодо тривалості іспитового строку, суд, з огляду на тяжкість кримінального правопорушення, та особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, сімейний стан, його ставлення до вчиненого, яке побудоване на критичній оцінці своєї поведінки, вважає необхідним встановити ОСОБА_4 іспитовий строк мінімальним терміном з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Цивільний позов не заявлено.

Відповідно до ст. 91 ч. 1 п. 3 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в ході досудового розслідування з метою встановлення обставин кримінального правопорушення призначалась та проводилась судова транспортно товарознавча експертиза № СЕ-19/104-25/24065-АВ від 18.06.2025 вартістю 2 674,20 гривень.

Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 122 КПК України слід стягнути з ОСОБА_4 на відшкодування процесуальних витрат за проведення експертизи, залученою стороною обвинувачення експертом спеціалізованих державних установ, у розмірі 2 674,20 грн. на користь держави.

Питання про речові докази підлягають вирішенню в порядку, встановленому ст. 100 КПК України.

Речові докази: трактор марки Т-25, червоного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , який переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_7 , - вважати повернутим потерпілому.

Запобіжний захід у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 не обирався.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 474, 475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Затвердити угоду про визнання винуватості від 22.07.2025, укладену між начальником Межівського відділу Шахтарської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 та ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 289 ч. 1 КК України та призначити йому, узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості, покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбуття покарання з випробуванням, якщо протягом зазначеного строку - 1 року він не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_4 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання засудженого.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судові витрати за проведення судової транспортно товарознавчої експертизи № СЕ-19/104-25/24065-АВ від 18.06.2025 у розмірі 2 674,20 гривень.

Запобіжний захід не обирався.

Цивільний позов не заявлено.

Речові докази: трактор марки Т-25, червоного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , який переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_7 , - вважати повернутим потерпілому.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом про відхилення апеляційної скарги.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України до Дніпровського апеляційного суду через Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення:

- обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами 4, 6, 7 статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною 4 статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

У разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутись до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя: ОСОБА_1