провадження № 1-кп/619/237/25
ВИРОК

іменем України

02 грудня 2025 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіОСОБА_1
за участю:секретаря судового засіданняОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0002512 від 26.07.2022 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Бєлгородської області РФ, громадянина РФ, виконуючого обов`язки керівника самопроголошеного органу так званої народної поліції на тимчасово окупованій території Липецької ОТГ на посаді начальника дільничних, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ;
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України,
за участю сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження:
прокурораОСОБА_4
потерпілих ОСОБА_5
ОСОБА_6
представника потерпілихОСОБА_7
захисникаОСОБА_8 .

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_3 , виконуючи обов`язки керівника самопроголошеного органу так званої народної поліції на тимчасово окупованій території Липецької ОТГ Харківського району Харківської області на посаді начальника дільничних, усвідомлюючи обставини існування міжнародного збройного конфлікту на території України, діючи в його умовах та у зв`язку з ним, 13.03.2022 (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) перебуваючи на території митного пункту пропуска «Гоптівка» (далі МПП «Гоптівка»), що розташований у Дергачівському районі Харківської області на 38-му кілометрі траси «Харків Бєлгород» діючи умисно за попередньою змовою з не менш як двома невстановленими в ході досудового розслідування особами з числа військовослужбовців підрозділів ЗС та/чи інших збройних формувань або відомств РФ, або підконтрольних їм угруповань іррегулярних збройних формувань, здійснив жорстке поводження з цивільним населенням, що полягало у проведені допиту ОСОБА_5 із застосуванням насильства, з метою отримання відомостей щодо місцезнаходження позицій Збройних Сил України та установчих даних правоохоронців. Під час допиту, розуміючи, що ОСОБА_5 є громадянином України - цивільною особою, тобто особою яка у складі Збройних Сил України чи інших збройних формувань України не перебувала, зброї при собі не мав, участі у бойових діях не брав та до таких дій не готувався, був одягнений у цивільний одяг, тобто належав до категорії цивільних осіб в розумінні ст. 50 ДП І, та який відповідно до ч. 1 ст. 4 ЖК (IV), є особою, що перебуває під її захистом, як такий, що в будь-який момент та за будь-яких обставин опинилися, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами якої вони не є, останньому наносились хаотичні удари гумовими кийками, електрошокером та мокрим рушником по ногах, спині (на рівні нирок). Безпосередньо ОСОБА_3 наносив потерпілому удари дерев`яним молотком по голові та тілу, а також через рушник лив на обличчя ОСОБА_5 воду, блокуючи тим самим доступ повітря останньому.

В подальшому ОСОБА_5 безпідставно помістили та незаконно утримували в камері підвального приміщення МПП «Гоптівка». Потерпілий утримувався в умовах, які відповідають критеріям образливого та принизливого поводження з особами, без будь-яких меблів, під час утримання не надавались жодні засоби гігієни, заборонялось відвідувати вбиральні, що зумовлювало здійснення біологічних потреб потерпілим безпосередньо у приміщеннях для утримання, туалетний папір не видавали, вода та їжа надавалась у незначних об`ємах через тривалий проміжок часу, при цьому посуд не видавали, а просто кидали її на пол. Переважно давали недоїдки, які залишались від військовослужбовців ЗС РФ.

Крім того, потерпілого утримували без можливості виходу надвір, після застосування фізичного насильства медична допомога не надавалась, враховуючи велику кількість людей у невеликому приміщенні катастрофічно не вистачало кисню.

Також ОСОБА_5 примушували приймати участі в так званих «армійських іграх», що передбачали перевдягнення в прикордонників чи поліцейських та виконання певних завдань.

Приблизно 23.03.2022 у денний час доби (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_5 звільнили.

Згідно висновку комплексної судової психолого-психіатричної експертизи №346 від 16.06.2023 ОСОБА_5 виявляє ознаки розладу психіки «Посттравматичний стресовий розлад», який виник внаслідок протиправних дій військових Російської Федерації та учасників пов`язаних з ними незаконних збройних формувань, які полягали у затриманні, утриманні у камері МПП «Гоптівка», застосуванні фізичного та психологічного насильства, нелюдських умов утримання у період часу з 13.03.2022.

Їх дії носили для ОСОБА_5 психотравмувальний характер та спричинили страждання (моральну шкоду).

Події, що відбувалися з ОСОБА_5 у період часу з 13.03.2022 по 19.03.2022 та їх наслідки постали для нього інтенсивно та тривало психотравмуючими, обумовили негативні зміни фізично, психоемоційної та соціальної сфер його особистості, обмежили його соціальне функціонування та погіршили якість життя.

У такий спосіб, ОСОБА_3 , діючи за попередньою змовою групою осіб, діючи в умовах міжнародного збройного конфлікту та у зв`язку з ним, умисно здійснив жорстоке поводження з цивільним населенням, що полягало у нелегальному ув`язненні, фізичному та психологічному насильстві, утриманні у нелюдських умовах, принизливому та образливому поводженні, чим порушив вимоги ст.ст. 27, 31, 32 ЖК (IV) та ст.ст. 51, 75 ДП І.

Крім того, ОСОБА_3 , виконуючи обов`язки керівника самопроголошеного органу так званої народної поліції на тимчасово окупованій території Липецької ОТГ Харківського району Харківської області на посаді начальника дільничних, усвідомлюючи обставини існування міжнародного збройного конфлікту на території України, діючи в його умовах та у зв`язку з ним, 14.03.2022 приблизно об 11:00 (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) рухаючись по вул. Підгоспна, с. Стрілеча Харківського району Харківської області на чотирьох автівках зеленого кольору, позначених латинською літерою «Z», із не менш як 10 невстановленими в ході досудового розслідування особами з числа військовослужбовців підрозділів ЗС та/чи інших збройних формувань або відомств РФ, або підконтрольних їм угруповань іррегулярних збройних формувань, зупинились біля ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого ОСОБА_3 , розуміючи, що ОСОБА_6 є громадянином України - цивільною особою, тобто особою яка у складі Збройних Сил України чи інших збройних формувань України не перебувала, зброї при собі не мав, участі у бойових діях не брав та до таких дій не готувався, був одягнений у цивільний одяг, тобто належав до категорії цивільних осіб в розумінні ст. 50 ДП І, та який відповідно до ч. 1 ст. 4 ЖК (IV), є особою, що перебуває під її захистом, як такий, що в будь-який момент та за будь-яких обставин опинилися, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами якої вони не є, здійснив його нелегальному ув`язненні, в ході якого заломив руки за спину, зв`язав їх стяжками, натягнув шапку на очі та обмотав голову липкою поліетиленовою стрічкою (скотчем), посадив до автомобіля, після чого ОСОБА_6 відвезли до спеціально облаштованої катівні на території митного пункту пропуска «Гоптівка» (далі МПП «Гоптівка»), що розташований у Дергачівському районі Харківської області на 38-му кілометрі траси «Харків Бєлгород» де помістили до підвального приміщення.

В подальшому продовжуючи незаконні дії відносно ОСОБА_6 15.03.2022 невстановлена особа з числа військовослужбовців підрозділів ЗС та/чи інших збройних формувань або відомств РФ, або підконтрольних їм угруповань іррегулярних збройних формувань вивела з підвального приміщення ОСОБА_6 та помістила до кімнати, спеціально облаштованої для катувань, де знаходився ОСОБА_3 .

ОСОБА_6 прив`язали липкою поліетиленовою стрічною (скотчем) до стільця та ОСОБА_3 почав проведення допиту. Протягом наступних 40 хвилин останній задавав питання щодо установчих даних військовослужбовців та позицій Збройних Сил України, установчих даних та місць проживання учасників АТО, також пропонував потерпілому безоплатно працювати на окупаційну владу.

Після кожної відповіді ОСОБА_3 наносив ОСОБА_6 удари дерев?яним молотком по руках, ногах, намагаючись кожного разу влучити по м?язах з метою завдання фізичного болю останньому.

З метою посилення ефекту та подолання психологічного спротиву з боку потерпілого ОСОБА_3 під час допиту накривав голову ОСОБА_6 рушником та лив на нього воду, блокуючи тим самим доступ кисню та провокуючи задуху. При цьому ОСОБА_3 вказану екзекуційну процедуру цинічно назвав «банним днем».

Після завершення допиту ОСОБА_6 повернули до камери.

У період з 15.03.2022 по 25.03.2022 ОСОБА_3 щодня допитував ОСОБА_6 , застосовуючи вищезазначені види катувань.

25.03.2022 (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_3 під час допиту знов запропонував ОСОБА_6 працювати на посаді водія в незаконно створених органах влади, погрожуючи фізичною розправою для доньки та онуків останнього, на що потерпілий, побоюючись за життя та здоров`я близьких, вимушено погодився.

Після цього ОСОБА_6 невстановлена особа з числа військовослужбовців підрозділів ЗС та/чи інших збройних формувань або відомств РФ, або підконтрольних їм угруповань іррегулярних збройних формувань замотала липкою поліетиленовою стрічкою (скотчем) очі для унеможливлення ідентифікації місцевості, відвіз до с. Стрілеча та відпустив.

ОСОБА_6 незаконно утримували в камері підвального приміщення МПП «Гоптівка». Потерпілий утримувався в умовах, які відповідають критеріям образливого та принизливого поводження з особами, без будь-яких меблів, під час утримання не надавались жодні засоби гігієни, заборонялось відвідувати вбиральні, що зумовлювало здійснення біологічних потреб потерпілим безпосередньо у приміщеннях для утримання, туалетний папір не видавали, вода та їжа надавалась у незначних об`ємах через тривалий проміжок часу, при цьому посуд не видавали, а просто кидали її на пол. В основному давали недоїдки, які залишались від військовослужбовців ЗС РФ.

Крім того, потерпілого утримували без можливості виходу надвір, після застосування фізичного насильства медична допомога не надавалась, враховуючи велику кількість людей у невеликому приміщенні катастрофічно не вистачало кисню.

Згідно висновку комплексної судової психолого-психіатричної експертизи №347 від 16.06.2023 ОСОБА_6 виявляє ознаки розладу психіки «Посттравматичний стресовий розлад, астено-невротичний синдром», який виник внаслідок протиправних дій військових Російської Федерації та учасників пов`язаних з ними незаконних збройних формувань, які полягали у затриманні, утриманні у камері МПП «Гоптівка», застосуванні фізичного та психологічного насильства, нелюдських умов утримання у період з 14.03.2022 по 25.03.2022.

Дії військових РФ та учасників пов`язаних з ними незаконних збройних формувань носили для ОСОБА_6 психотравмувальний характер та спричинили страждання (моральну шкоду).

Події, що відбувалися з ОСОБА_6 у період часу з 14.03.2022 по 25.03.2022 та їх наслідки постали для нього інтенсивно та тривало психотравмуючими, обумовили негативні зміни фізично, психоемоційної та соціальної сфер його особистості, обмежили його соціальне функціонування та погіршили якість життя.

У такий спосіб, ОСОБА_3 , діючи за попередньою змовою групою осіб, діючи в умовах міжнародного збройного конфлікту та у зв`язку з ним, умисно здійснив жорстоке поводження з цивільним населенням, що полягало у нелегальному ув`язненні, фізичному та психологічному насильстві, утриманні у нелюдських умовах, принизливому та образливому поводженні, чим порушив вимоги ст.ст. 27, 31, 32 ЖК (IV) та ст.ст. 51, 75 ДП І.

Крім того, ОСОБА_3 , виконуючи обов`язки керівника самопроголошеного органу так званої народної поліції на тимчасово окупованій території Липецької ОТГ Харківського району Харківської області на посаді начальника дільничних, усвідомлюючи обставини існування міжнародного збройного конфлікту на території України, діючи в його умовах та у зв`язку з ним, починаючи з 14.08.2022 (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) перебуваючи в підвальному приміщенні багатоповерхівки в с. Стрілеча Харківського району Харківської області (більш точна адреса на даний час не встановлена), яке було спеціально облаштовано та функціонувало як катівня, здійснював охорону та нелегальне ув`язнення полонених, серед яких перебував ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якого не менш як 15 невстановлених осіб з числа військовослужбовців підрозділів ЗС та/чи інших збройних формувань або відомств РФ, або підконтрольних їм угруповань іррегулярних збройних формувань 14.08.2022 приблизно о 05:00 (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) затримали за місцем проживання за адресою АДРЕСА_2 та відвезли до вказаної катівні.

За час перебування у вказаному приміщенні ОСОБА_3 , розуміючи, що ОСОБА_9 є громадянином України - цивільною особою, тобто особою яка у складі Збройних Сил України чи інших збройних формувань України не перебувала, зброї при собі не мав, участі у бойових діях не брав та до таких дій не готувався, був одягнений у цивільний одяг, тобто належав до категорії цивільних осіб в розумінні ст. 50 ДП І, та який відповідно до ч. 1 ст. 4 ЖК (IV), є особою, що перебуває під її захистом, як такий, що в будь-який момент та за будь-яких обставин опинилися, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами якої вони не є, неодноразово (більш точні дати та час в ході досудового розслідування не встановлені) наносив тілесні ушкодження ОСОБА_9 , мотивуючи це помстою.

Так, в один з днів (більш точної дати в ході досудового розслідування не встановлено) у період з 14.08.2022 по 12.09.2022 до камери забіг ОСОБА_3 , який почав гумовою палкою наносити удари по тілу ОСОБА_9 за те, що останній назвав представників так званої «ЛНР» гестапівцями.

ОСОБА_9 утримували в умовах, які відповідають критеріям образливого та принизливого поводження з особами, без будь-яких меблів, під час утримання не надавались жодні засоби гігієни, замість вбиральні було відро, що зумовлювало здійснення біологічних потреб потерпілим безпосередньо у приміщеннях для утримання, вода та їжа надавалась у незначних розмірах через тривалий проміжок часу, медична допомога не надавалась.

У такий спосіб, ОСОБА_3 , діючи за попередньою змовою групою осіб, діючи в умовах міжнародного збройного конфлікту та у зв`язку з ним, умисно здійснив жорстоке поводження з цивільним населенням, що полягало у нелегальному ув`язненні, фізичному та психологічному насильстві, утриманні у нелюдських умовах, принизливому та образливому поводженні, чим порушив вимоги ст.ст. 27, 31, 32 ЖК (IV) та ст.ст. 51, 75 ДПІ.

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які виразилися у жорстокому поводженні з цивільним населенням, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, суд кваліфікує за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України (в редакції до 24.10.2024).

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Відповідно до ухвали від 16 вересня 2025 року стосовно обвинуваченого здійснюється спеціальне судове провадження.

Будь-яких відомостей щодо позиції обвинуваченого щодо пред`явленого йому обвинувачення суду не надано.

Захисник повідомила, що їй невідома позиція обвинуваченого щодо пред`явленого йому обвинувачення, зауважень щодо судового розгляду за процедурою спеціального судового провадження не має, проте заперечує проти розгляду справи без безпосередньої участі обвинуваченого в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження, суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом.

Щодо обґрунтування здійснення стороною обвинувачення всіх можливих передбачених законом заходів щодо дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 374 КПК України у разі ухвалення вироку за наслідками кримінального провадження, у якому здійснювалося спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження (in absentia), суд окремо обґрунтовує, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.

Як встановлено судом, ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Харкова від 10 грудня 2024 року (справа № 953/10898/23) надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002512 від 26.07.2022 стосовно ОСОБА_3 .

У подальшому, ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 16 вересня 2025 у межах цієї судової справи було постановлено про розгляд кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_3 за його відсутності (in absentia) шляхом здійснення спеціального судового провадження.

При ухваленні вказаного рішення суд виходив з того, що судовий розгляд за відсутності обвинуваченої відповідає стандартам міжнародного законодавства, зокрема Рекомендаціям Комітету міністрів Ради Європи №6 R (87) 18 щодо спрощення кримінального провадження, а також Резолюції Комітету Ради Європи від 19 січня 1973 року 75 (11) про критерії, які регламентують здійснення провадження за відсутності обвинуваченого.

Крім того, можливість здійснення судового провадження за відсутності обвинуваченого, тобто здійснення судового розгляду та ухвалення судового рішення за відсутності обвинуваченого, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, не можна розглядати як порушення положень Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод з боку держави у разі, коли немає підстав вважати, що обвинувачений не був належно повідомлений про розпочате стосовно нього судове провадження (наприклад, рішення у справах «Да Лус Домінгеш Ферейра проти Бельгії» від 24 травня 2007 року, «Пуатрімоль проти Франції» від 23 листопада 1993 року, «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року, «Колоцца проти Італії» від 12 лютого 1985 року, «F.C.B. проти Італії» від 28 серпня 1991 року) [6].

У цьому кримінальному провадженні рішенню про спеціальне судове провадження передували неодноразові неявки обвинуваченого у судові засідання, проведення яких було призначено на 10 лютого 2024 року, 24 березня 2024 року, 02 травня 2024 року, 19 червня 2025 року, 28 липня 2025 року, 16 вересня 2025 року і про причини своєї неявки обвинувачений суду не повідомляв.

Суд також враховує, що обвинувачений виїхав на територію рф у період активного збройного конфлікту між Україною та російською федерацією, що ускладнювало використання органом досудового розслідування механізму міжнародного співробітництва у кримінальних провадженнях між вказаними державами, особливо щодо обвинуваченого, який співпрацював з рф та обіймав адміністративну посаду на окупованій території.

Однак незважаючи на наявність складнощів у реалізації міжнародно-правової допомоги між Україною та рф, стороною обвинувачення належним чином здійснювалися спроби належного повідомлення обвинуваченого про пред`явлене йому обвинувачення, виклик обвинуваченого, який здійснювався як шляхом публікації оголошень на офіційному вебсайті Офісу Генерального прокурора так і у ЗМІ загальнодержавної сфери «Урядовий Кур`єр».

Під час судового розгляду, стороною обвинувачення було використано всі надані законом можливості для дотримання прав обвинуваченого (зокрема, права на захист, на доступ до правосуддя).

Стороні захисту було надано достатньо часу для належного забезпечення права на захист обвинуваченого, судовий розгляд відбувався тривалий час, протягом якого обвинувачений у встановленому порядку викликався до суду.

Права та інтереси захищалися адвокатом ОСОБА_8 , яка діє на підставі доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги для здійснення захисту за призначенням, та яка брала участь на всіх стадіях судового розгляду.

Захисником було сформульовано та оголошено в судових дебатах позицію захисту, яка полягає у наступному.

Стороною обвинувачення не доведено вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 інкримінованого йому злочину та не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вказаного.

Будь-якої реальної шкоди внаслідок його дій заподіяно не було.

Судом вживалися заходи для виклику обвинуваченого ОСОБА_3 для забезпечення доступу до правосуддя, у зв`язку з чим останній викликався в судові засідання в порядку ст. 323 КПК України: повістки про виклик публікувалися у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження у газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Дергачівського районного суду Харківської області.

Крім того, судом додатково вживалися заходи для належного повідомлення обвинуваченого шляхом направлення судових повісток на зареєстроване місце проживання ОСОБА_3 .

У зв`язку з вказаним суд доходить висновку, що стороною обвинувачення було вчинено достатньо та максимально можливих заходів щодо дотримання прав обвинуваченого.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_3 повинен був знати про розгляд кримінального провадження, та відмовився від здійснення свого права предстати перед українським судом за діяння, вчинені на території суверенної України, та захищати себе безпосередньо в такому суді, що також свідчить про його наміри від ухилення від кримінальної відповідальності.

У той же час, ухилення обвинуваченого ОСОБА_3 від правосуддя, суд оцінює як реалізацію останній його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

У судовому засіданні допит обвинуваченого ОСОБА_3 не здійснювався через проведення судового розгляду в порядку спеціального судового провадження на підставі ч. 3 ст. 323 КПК України, при цьому обвинувачений викликався до суду через засоби масової інформації у передбачений законом спосіб, однак у судове засідання не з`явився.

Повно, всесторонньо, об`єктивно проаналізувавши й оцінивши кожний доказ із точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку у цьому кримінальному провадженні, враховуючи, що це провадження в цілому є справедливим, порушень кримінального процесуального закону під час досудового розслідування допущено не було, та дотримуючись загальних засад кримінального провадження, суд дійшов висновку про обґрунтованість висунутого проти ОСОБА_3 обвинувачення та доведеність стороною обвинувачення під час судового розгляду його винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину.

За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, на потерпілого.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 5 статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява №39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n.161, Series А заява №25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину, доведена прокурором у повному обсязі і підтверджується встановленими судом під час спеціального судового провадження в судовому засіданні фактичними відомостями, у розумінні вимог статей 84, 85, 86, 87, 94 КПК України, які містяться у:

- протоколі пред`явлення особи для впізнання за участю потерпілого ОСОБА_9 від 12.07.2023, в ході якого він впізнав ОСОБА_3 , як особу військового рф, який у підвалі на території с. Стрілеча катував його, бив, застосовував електрострум;

- протоколі пред`явлення особи для впізнання за участю потерпілого ОСОБА_5 від 16.02.2023, в ході якого він впізнав ОСОБА_3 , як особу яка катувала його у березні 2022 року;

- протоколі пред`явлення особи для впізнання за участю потерпілого ОСОБА_6 від 24.02.2023 в ході якого він впізнав ОСОБА_3 , як особу яка катувала його у березні 2022 року в «Гоптівці» та примушував співпрацювати з окупаційною владою;

- висновку судово-психіатричного експерта №346 від 16.06.2023 відповідно до якого на данний час ОСОБА_5 виявляє ознаки Посттравматичного стресового розладу. F43.1. Наявний на теперішній час у ОСОБА_5 розлад психіки «Посттравматичний стресовий розлад» виник внаслідок протиправних дій військових російської федерації та учасників пов'язаних з ними незаконних збройних формувань, які полягали у незаконному затриманні, утриманні у камері у с. Гоптівка;

- висновку судово-психіатричного експерта №347 від 16.06.2023 відповідно до якого дії військових російської федерації та учасників пов`язаних з ними незаконних збройних формувань, які полягали у незаконному затриманні, утриманні у камері у с. Гоптівка, застосуванні фізичного та психологічного насильства, нелюдських умов утримання у період часу з 14.03.2022 по 25.03.2022 носили для ОСОБА_6 психотравмувальний характер. Діями військових російської федерації та учасників пов`язаних з ними незаконних збройних формувань у період часу з 14.03.2022 по 25.03.2022 ОСОБА_6 були спричинені страждання (моральна шкода). Події, що відбувалися з ОСОБА_6 у період часу з 14.03.2022 по 25.03.2022, та їх наслідки постали для ОСОБА_6 інтенсивно та тривало психотравмуючими, обумовили негативні зміни фізичної, психоемоційної та соціальної сфер його особистості, обмежили його соціальне функціонування та погіршили якість життя;

- протоколі проведення слідчого експерименту від 06.10.2023 за участю потерпілого ОСОБА_5 , в ході якого він показав механізм здійснення катувань ОСОБА_3 відносно нього;

- протоколі проведення слідчого експерименту від 06.10.2023 за участю потерпілого ОСОБА_6 , в ході якого він показав механізм здійснення катувань ОСОБА_3 відносно нього;

- показаннях потерпілого ОСОБА_5 , даними під час судового розгляду про те, шо був незаконно затриманий та доставлений на МПП «Гоптівка», підданий насильницькому допиту ОСОБА_3 і військовими рф, під час якого ОСОБА_3 бив його дерев`яною палкою по голові, електрошокером, застосовували удушення за допомогою рушника та води, а надалі утримували в нелюдських, принизливих умовах у підвальному приміщенні. ОСОБА_3 впізнав за голосом;

- показаннях потерпілого ОСОБА_6 , даними під час судового розгляду про те, шо ОСОБА_3 разом із військовими рф незаконно затримав його в с. Стрілеча, зв`язав і вивіз до МПП «Гоптівка», де щоденно проводив допити із застосуванням тортур завдавав ударів дерев`яним молотком, прив`язував до стільця, здійснював удушення водою й утримував у принизливих та нелюдських умовах.

- показаннях свідка ОСОБА_10 , даними під час судового розгляду про те, шо він був свідком того, що ОСОБА_3 після окупації с. Стрілеча, почав співпрацювати з російськими військами. Крім того повідомив про те, що був свідком затримання ОСОБА_5 участь в якому брав ОСОБА_3

-показаннях свідка ОСОБА_11 , даними під час судового розгляду про те, шо ОСОБА_3 дійсно почав співпрацювати з окупаційними військами. Вказав, що йому теж пропонували іти до них в народну поліцію, але він відмовився;

- показаннях свідка ОСОБА_12 , даними під час судового розгляду про те, шо він лікар за фахом, був у батьків, яким 83 та 87 років, які хворі на деменсію, та коли почалося вторгнення він не зміг виїхати та залишити батьків. Пояснив, що він був арештований народною поліцією рф, його посадили у підвал на 30 суток, туди привезли ОСОБА_9 , якому було десь 77 років, ОСОБА_13 і ще когось. У ОСОБА_9 були пальці перев`язані ізолентою, пальці були сині, тому вони їх розтирали. Потім ОСОБА_9 визвали на допит, чути було як його бам били, бачив у нього тілесні ушкодження, били його електрошокером. ОСОБА_9 був з онкологією, йому потрібно було кожні 2-3 години щось з їжі приймати, але такої можливості у нього у не було, також не давали ніяких ліків, тобто умови утримання негативно вплинули на стан його здоров`я, потім його кудись увезли, сказали у Белгород. А через деякий час він його побачив і той розповів, що з ним нам відбувалось і що він сидів там у тюрмі.

Під час судового розгляду стороною захисту не ставилось питання щодо визнання будь-яких доказів сторони обвинувачення недостовірними чи недопустимими. Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав, у межах та у спосіб, передбачений КПК України, суду надано не було.

Всі вищенаведені докази, досліджені в судовому засіданні, оцінені судом як належні та допустимі, містять інформацію щодо предмету доказування у цьому кримінальному провадженні та в своїй сукупності є достатньо переконливими, чіткими і узгодженими між собою та доводять вину ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України.

Доводи захисника про те, що не доведено вчинення злочину ОСОБА_3 , суд не приймає, оскільки судом встановлено, що обвинувачений жорстоко поводився з потерпілими у змові з іншими особами.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 66 КК України обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Згідно з пунктами 2, 6, 11 статті 67 КК України обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом визнаються: вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою; вчинення злочину щодо особи похилого віку (епізод щодо потерпілого ОСОБА_9 ); вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Мотиви призначення покарання.

Відповідно до змісту статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та відомостями про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Згідно з ч. 6 ст. 368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у своїй постанові від 02 листопада 2021 року (справа № 750/5031/18, провадження № 51-2761км21) зазначив, що процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині. При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості злочину, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Водночас, визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання ОСОБА_3 суд бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також відсутність об`єктивних даних на підтвердження щирого каяття з боку обвинуваченого.

Разом з тим, суд ураховує, що ОСОБА_3 вчинив злочин, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, під час дії воєнного стану, який введений на території України відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», що є найбільш небезпечними посяганнями на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність країни, її конституційний лад, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого.

За таких обставин справи, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції частини цієї статті, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

З урахуванням обставин справи початок строку відбування покарання ОСОБА_3 необхідно обраховувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з дня фактичного його затримання.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 368-371, 373-376, 392, 395 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 12 (дванадцять) років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 обраховувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з дня фактичного його затримання.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня.

Суддя ОСОБА_1