УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 , на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 7 листопада 2025 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новий Буг Миколаївської області, громадянина України, із спеціально-технічною освітою, неодруженого, не працюючого, засудженого вироком Новобузького районного суду Миколаївської області від 27.03.2023 року за ч.2 ст.121, ч.2 ст.186, ч.1 ст.70 КК України до 7 років позбавлення волі, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- якою відмовлено в задоволенні подання виконуючого обов`язки начальника державної установи "Миколаївський слідчий ізолятор" про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання на підставі ст.81 КК України відносно засудженого ОСОБА_6 ,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

засуджений ОСОБА_6

захисник ОСОБА_8

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду скасувати. Постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання в.о. начальника ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор". Звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 7 листопада 2025 року, відмовлено в задоволенні подання виконуючого обов`язки начальника державної установи "Миколаївський слідчий ізолятор" про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання на підставі ст.81 КК України відносно засудженого ОСОБА_6 .

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі засуджений вказує, що за час покарання має 12 заохочень за сумлінну поведінку та ставлення до праці. Вважає невірним посилання суду на те, що перші заохочення він отримав лише у січні 2022 року, тоді як у СІЗО перебував з 2020 року, пояснює, що почав відбувати покарання з 10.10.2023р., а тому вважає, що саме з цього часу почалось його виправлення. Звертає увагу, що з його заробітної плати утримується 50% на відшкодування цивільного позову.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

24 жовтня 2025 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшло подання виконуючого обов`язки начальника державної установи "Миколаївський слідчий ізолятор" про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання на підставі ст.81 КК України відносно засудженого ОСОБА_6 .. В судовому засіданні представник державної установи "Миколаївський слідчий ізолятор" ОСОБА_9 подане подання підтримав та просив задовольнити. Засуджений ОСОБА_6 подання підтримав та просив звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання. Прокурор проти задоволення подання заперечував.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 7 листопада 2025 року, відмовлено в задоволенні подання виконуючого обов`язки начальника державної установи "Миколаївський слідчий ізолятор" про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання на підставі ст.81 КК України відносно засудженого ОСОБА_6 . Відмовляючи в задоволенні подання, суд врахувавши дані про особу засудженого ОСОБА_6 , його поведінку за весь період відбування покарання, в тому числі і за останній час, який безпосередньо передує розгляду подання, вважав, що встановлені обставини не дають підстави вважати, що сумлінною поведінкою та ставленням до праці останній довів своє виправлення і до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання.

Обставини встановлені апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Згідно з ч.3 ст.107КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване до засуджених за кримінальне правопорушення, вчинене у віці до вісімнадцяти років, після фактичного відбуття не менше двох третин строку покарання у виді позбавлення волі, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі і була умовно-достроково звільнена від відбування покарання, але до закінчення невідбутої частини покарання та до досягнення вісімнадцятирічного віку знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

Разом з тим, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК України).

Висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.

Верховний Суд України в п.17 постанови Пленуму №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» наголошує, що при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень. Крім того, прийняття судом рішення про умовно-дострокове звільнення особи від подальшого відбування покарання також залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для звільнення засудженого умовно-достроково від відбування покарання не ґрунтуються на вимогах закону.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, вироком вироком Новобузького районного суду Миколаївської області від 27 березня 2023 року ОСОБА_6 засуджений за ч.2 ст.121, ч.2 ст.186, ч.1 ст.70 КК України до 7 років позбавлення волі. Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 22 серпня 2023 року вирок Новобузького районного суду Миколаївської області від 27 березня 2023 року залишено без змін. Вирок набрав законної сили 22 серпня 2023 року. Початок строку покарання 18 жовтня 2020 року, кінець строку покарання 18 жовтня 2027 року.

З матеріалів судової справи вбачається, що засуджений ОСОБА_6 утримується під вартою в державній установі "Миколаївський слідчий ізолятор" з 20 жовтня 2020 року та за цей час має дванадцять заохочень правами начальника установи (за виконання покладених обов`язків і додержання правил поведінки) та має два стягнення у вигляді догани за зберігання заборонених предметів (які погашені в законному порядку). Після набрання вироком Новобузького районного суду Миколаївської області від 27 березня 2023 року законної сили, ОСОБА_6 на підставі наказу начальника державної установи "Миколаївський слідчий ізолятор" від 10 жовтня 2023 року №45 зараховано до відділення господарчого обслуговування.

З характеристики державної установи "Миколаївський слідчий ізолятор" на засудженого ОСОБА_6 вбачається, що за час відбування покарання у відділенні господарчого обслуговування державної установи "Миколаївський слідчий ізолятор" ОСОБА_6 характеризується позитивно, отримав дванадцять заохочень правами начальника установи (за виконання покладених обов`язків і додержання правил поведінки) та має два стягнення (за зберігання заборонених предметів), які погашені в законному порядку. Бере активну участь у програмах та заходах, не допускає порушень. Бажає змінити своє життя на краще та підтверджує це активними вчинками. Усвідомлює, що саме треба змінити та працює в даному напрямку. Позитивні плани на майбутнє є, активно впроваджує їх у своєму житті. Розуміє, що після звільнення необхідно працевлаштуватися. Приймає участь в програмі диференційованого виховного впливу «Духовне відродження». Також успішно пройшов курс корекційний програм «Я-тато, або все про виховання» та «Соціально-психологічна адаптація до умов позбавлення волі для осіб, вперше засуджених». Спальне місце та при ліжкову тумбочку утримує у чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. У відношенні до оточуючих не конфліктний, товариський. З представниками адміністрації завжди ввічливий та чемний. Засуджений дотримується норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, своєю поведінкою подає позитивний приклад іншим засудженим, які стають на шлях виправлення. Згідно опитувального листа, керівники служб державної установи "Миколаївський слідчий ізолятор" висловили єдину думку про те, що засуджений ОСОБА_6 заслуговує умовно-дострокового звільнення від відбування покарання. Станом на час розгляду подання засуджений ОСОБА_6 відбув 5 років 20 днів призначеного строку покарання, невідбута частина покарання 1 рік 11 місяців 10 днів.

05 червня 2024 року судом вже розглядалося подання державної установи "Миколаївський слідчий ізолятор" про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 , у задоволенні якого ухвалою суду від 05 червня 2024 року було відмовлено за передчасністю.

Суд першої інстанції обґрунтовано врахував і те, що ОСОБА_6 відбуває покарання за вчинення тяжких злочинів, зокрема, за вчинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого. Відповідно до вироку суду засуджений ОСОБА_6 вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України визнав частково, за ч.2 ст.186 КК України вину не визнав, цивільний позов потерпілої не визнавав. На момент подачі подання сума заподіяної шкоди засудженим ОСОБА_6 відшкодована частково на загальну суму 17750,86 гривень (заборгованість по виконавчим листам складає 1310598,05 гривень).

Крім того, заохочення до засудженого почали застосовуватись з січня 2022 року, в той час як в державній установі "Миколаївський слідчий ізолятор" він утримується з жовтня 2020 року. Проте наявність у засудженого заохочень за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки не є безумовними підставами для застосування до нього положень ст.107 КК України, а враховуються у сукупності з іншими обставинами при вирішенні питання про можливість звільнення особи умовно-достроково від відбування призначеного покарання.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого, відповідно дост.9 КВК України, є його обов`язком, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним.

Наведені обставини свідчать, що протягом усього періоду відбування покарання у поведінці ОСОБА_6 дійсно мають місце позитивні тенденції, проте у своїй сукупності вони не доводять, що засуджений поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та заслуговує на звільнення від подальшого відбування покарання умовно-достроково. в матеріалах справи відсутні переконливі дані про те, що процес виправлення ОСОБА_6 досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі, а сам факт наявності заохочень не свідчить про його виправлення та сумлінне ставлення останнього до праці.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов до висновку про нестабільність процесу виправлення засудженого протягом всього періоду відбування покарання та неготовність його до самокерованої правослухняної поведінки, у зв`язку з чим ухвалив рішення у відповідності з вимогами статті 81 КК України та статей 537, 539 КПК України.

Ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому підстав для її скасування немає, а відтак і для задоволення апеляційної скарги засудженого.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 7 листопада 2025 року, якою відмовлено в задоволенні подання виконуючого обов`язки начальника державної установи "Миколаївський слідчий ізолятор" про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання на підставі ст.81 КК України відносно засудженого ОСОБА_6 , - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді