Ярмолинецький районний суд Хмельницької області
Справа № 689/2014/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року селище Ярмолинці

Слідчий суддя Ярмолинецького районного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 в порядку статті 206 КПК України.

встановив:

До Ярмолинецького районного суду Хмельницької області 10 листопада 2025 року надійшло клопотання в порядку статті 206 КПК України адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 в порядку статті 206 КПК України. В клопотанні зазначила, що 06.11.2025 р. її довіритель ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , приблизно між 13:00 год. та 14:30 год. був затриманий та проти волі та релігійного сумління доставлений у супроводі службовців РТЦК до ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого незаконно утримувався в РТЦК, де примусово пройшов ВЛК. Її довіритель ОСОБА_3 вже давно з 17.07.2007 р., а саме 18 (вісімнадцять) років є охрещеним Свідком Єгови, а з 15.11.2018 р. призначений священнослужителем - старійшиною (єпископом) збору. Він категорично і сумлінно дотримується релігійних переконань, що не дозволяють йому проходити військову службу або брати участь у будь-яких заходах, пов`язаних із нею. У зв`язку з цим ОСОБА_4 у червні 2025 року вже подавав заяви до ІНФОРМАЦІЯ_2 з проханням про заміну проходження військової служби на невійськову службу відповідно до конституційних засад, і додавав довідку охрещеного Свідка Єгови. Так як документи щодо релігійних переконань особисто від ОСОБА_3 до канцелярії ТЦК не приймали, він у червні 2025 р. подав заяву про заміну способу виконання громадського обов`язку з військового на невійськовий та довідку про належність ОСОБА_3 до Релігійної організації Свідків Єгови в Україні, через Укрпошту цінними листами з описом. Наразі її довірителя продовжують протиправно утримувати у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 , по АДРЕСА_1 з метою його мобілізації проти волі та сумління. Перебуваючи в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 та у інших установах, ОСОБА_3 повідомив службовим особам зазначеного державного органу про те, що він належить до Релігійної організації Свідків Єгови в Україні, і його релігійні переконання не дозволяють йому проходити військову службу, а тому він не підлягає призову на військову службу за призовом по мобілізації та бажає скористатися правом на заміну виконання військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою, гарантованим йому ч. 4 ст. 35 Конституції України. З метою виконання своїх громадських обов`язків перед державою, ОСОБА_3 подав письмову заяву про те, щоби йому замінили спосіб виконання його обов`язків з військового на невійськовий і він міг би виконувати альтернативну (невійськову) роботу приносячи користь державі, однак службові особи ІНФОРМАЦІЯ_4 проігнорували розгляд відповідного письмового звернення. Також, на підтвердження правдивості своїх релігійних переконань її довіритель ОСОБА_3 надав службовим особам вказаного вище ТЦК довідку про приналежність до релігійної організації Свідків Єгови. Незважаючи на це, працівники ІНФОРМАЦІЯ_3 протиправно утримують її довірителя, незаконно позбавляючи його волі та силоміць, проти його сумління, з порушенням його конституційного права на свободу та особисту недоторканність, на свободу релігії, погрожують відправити його до військової частини Збройних сил України для проходження військової служби.

Вважає, що згідно із ч. 3 ст. 206 КПК України слідчий суддя зобов`язаний постановити ухвалу, якою звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність правових підстав для позбавлення особи свободи.

На її переконання, працівники ТЦК та СП порушили вимоги ст. ст. 3, 8, 29, 35, 55 Конституції України; ст. ст. 5, 9, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Не зважаючи на це, працівники ІНФОРМАЦІЯ_3 станом на сьогодні продовжують протиправно утримувати ОСОБА_3 , незаконно позбавляючи його волі.

Просила слідчого суддю зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 негайно доставити до Ярмолинецького районного суду Хмельницької області ОСОБА_3 для з`ясування підстав позбавлення волі; постановити ухвалу, якою визнати незаконним затримання та утримання у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 по АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , з 6 листопада 2025 року і негайно його звільнити як незаконно затриманого.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання, приходить до висновку про наявність правових відстав для відмови у відкритті провадження за цим клопотанням з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Ст. 206 КПК України, якою регламентовано загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини, належить застосувати у комплексі із іншими нормами КПК України, в тому числі з загальними положеннями КПК України, які визначають статус слідчого судді та межі його повноважень.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 цього Кодексу, голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України, кримінальне провадження - це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 3 КПК України передбачено, що досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотання про закриття кримінального провадження.

Аналіз наведених вище положень КПК України свідчить про те, що слідчий суддя уповноважений на здійснення ним судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у конкретному кримінальному провадженні на стадії його досудового розслідування та його повноваженнями не охоплюється вирішення питання щодо законності позбавлення особи свободи, яке здійснюється у межах процедур, врегульованих іншими, окрім КПК України, нормативно-правовими актами (у тому числі Законам України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про військовий обов`язок і військову службу» тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установи для тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням вимогам режиму цих установ.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК України.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Тобто, з положень ч. 1 ст. 206 КПК України та Закону України «Про попереднє ув`язнення» вбачається, що слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержатися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, чи ізоляторі тимчасового тримання.

Зі змісту скарги та доданих до неї документів не вбачається, що відносно ОСОБА_3 здійснюється кримінальне провадження і що останній тримається під вартою в установі, перелік яких передбачено ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення».

У положеннях ч.ч. 2-5 ст.206 КПК України, на які посилається представник заявника адвокат ОСОБА_2 , обґрунтовуючи вимоги скарги, йдеться про те, що якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи. Якщо до доставлення такої особи до слідчого судді прокурор, слідчий звернеться з клопотанням про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний забезпечити проведення у найкоротший строк розгляду цього клопотання. Незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе: 1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; 2) неперевищення граничного строку тримання під вартою; 3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду.

Тобто, слідчий суддя за наслідками розгляду скарги, поданої у порядку ст. 206 КПК України, на стадії досудового розслідування кримінального провадження, наділений правом ухвалити лише рішення про звільнення особи, яка тримається під вартою, та за наявності двох підстав: 1) не надання органом державної влади чи відповідною службовою особою судового рішення, яке набрало законної сили, яке би уповноважувало їх на таке утримання особи під вартою; 2) не доведення органом державної влади чи відповідною службовою особою наявності інших правових підстав для позбавлення особи свободи шляхом її тримання під вартою.

Із змісту поданого клопотання слідує, що ОСОБА_3 не є особою, яка тримається під вартою, в тому числі й у зв`язку з застосованим відносно нього запобіжним заходом, не є затриманим у порядку ст. 208 КПК України та не є особою, затриманою не уповноваженою службовою особою, у порядку ст. 207 КПК України, не утримається правоохоронними органами у зв`язку із розслідуваним ними кримінальним правопорушенням у межах жодного порушеного кримінального провадження.

Таким чином, у слідчого судді відсутні повноваження, визначені КПК України, для з`ясування підстав позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду у порядку ст.206 КПК України скарги, поданої не в рамках кримінального провадження.

На думку слідчого судді, у даному випадку належним способом реагування на позбавлення особи волі, про що зазначає у скарзі адвокат ОСОБА_2 , є звернення до працівників правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Положеннями Кримінального процесуального Кодексу України не врегульовано питання щодо відмови у відкритті провадження за скаргою, яка подана в порядку ст. 206 КПК України.

Згідно ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Так, ч. 4 ст. 304 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що наявні правові підстави для відмови у відкритті провадження за поданою скаргою.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 8, 9, 206, 303-304, 309, 372 КПК України КПК України,

постановив:

Відмовити у відкритті провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 в порядку статті 206 КПК України про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 негайно доставити до Ярмолинецького районного суду Хмельницької області ОСОБА_3 для з`ясування підстав позбавлення волі; постановити ухвалу, якою визнати незаконним затримання та утримання у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 по АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , з 6 листопада 2025 року і негайно його звільнити як незаконно затриманого.

Після набрання ухвалою законної сили копію ухвали разом із клопотанням з додатками направити представнику заявника адвокату ОСОБА_2 .

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1