Провадження № 1-кп/643/824/25
Справа № 643/6891/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2025 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000350 від 15.03.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Березники Вовчанського району Харківської області, громадянина України, з середньою технічною освітою, неодруженого, військовослужбовця, водія господарчого відділення взводу матеріального забезпечення 1 механізованого батальйону ВОС-7900337А військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого, який зареєстрований у встановленому законом порядку за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

у с т а н о в и в :

Згідно з витягом з наказу ТВО командира військової частини НОМЕР_1 №340 від 21.10.2024 молодшого сержанта ОСОБА_8 призначено на посаду водія господарчого відділення взводу матеріального забезпечення 1 механізованого батальйону ВОС-790037А військової частини НОМЕР_2 .

Згідно зі ст. 68 Конституції України ОСОБА_8 зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про Збройні Сили України», Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Органи військового управління забезпечують неухильне додержання вимог Конституції України стосовно того, що Збройні Сили України не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів державної влади чи перешкоджання їх діяльності. Ніякі надзвичайні обставини, накази чи розпорядження командирів і начальників не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій по відношенню до цивільного населення, його майна та навколишнього середовища. За віддання і виконання явно злочинного розпорядження чи наказу військовослужбовці несуть відповідальність згідно з законом. Права і обов`язки військовослужбовців, які залучаються до здійснення заходів, передбачених частиною четвертою цієї статті, визначаються законом.

Відповідно до вимог ст. 9, 11, 16, 49, 50, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ОСОБА_8 був зобов`язаний додержуватись Конституції і Законів України, бути прикладом високої культури, скромності та витримки, з повагою відноситися до співслужбовців, поважати чужу гідність, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від їх вчинення інших, додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; берегти державне майно, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання та виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, досконало володіти зброєю і технікою, тримати їх справними, чистими та готовими до бою, неухильно виконувати правила безпеки під час використання зброї.

Порушуючи вимоги вказаних вище нормативно-правових актів, ОСОБА_8 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, став на шлях злочинної діяльності при наступних обставинах.

Досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_8 14.03.2025 близько о 22-00 годині, керуючи технічно справним автомобілем «Audi A6», р.н. НОМЕР_3 , рухався по проспекту Героїв Харкова зі сторони вул. Б. Хмельницького у напрямку Харківської Набережної в м. Харкові зі швидкістю близько 131 км/годину.

Під час свого руху, наближаючись до регульованого перехрестя проспекту Героїв Харкова та майдану Оборонний Вал в м. Харкові, діючи необережно, не зупинився при увімкненні для нього забороняючого червоного сигналу світлофора, продовжив перетинати зазначене перехрестя, не надавши при цьому дорогу автомобілю «VOLKSWAGEN PASSAT 1.8», р.н. НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_10 , який у цей час рухався через вказане перехрестя на зелений сигнал світлофора зі сторони провулку Фейєрбаха у напрямку вул. Небесної Сотні, чим порушив вимоги п.п. 8.7.3 е), 8.10 та 16.3 Правил дорожнього руху України згідно з якими:

- п. 8.7.3 «сигнали світлофора мають значення: е) червоний сигнал, у тому числі миголивий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух»;

- п. 8.10 «у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 «Місце зупинки», якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів»;

- 16.3 «у разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) або 1.13, світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні - перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів,

та скоїв зіткнення з автомобілем «VOLKSWAGEN PASSAT 1.8», р.н. НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_10 , унаслідок чого пасажиру автомобілю «VOLKSWAGEN PASSAT 1.8», р.н. НОМЕР_5 ОСОБА_11 були спричинені тілесні ушкодження від яких він помер у лікарні ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №12-17/123-А/25 від 15.04.2025 причиною смерті ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виявилася поєднана важка тупа черепно-мозкова та лицьова травма з внутрішньочерепними крововиливами, перелом кісток черепа і забоєм головного мозку, що у своїй течії ускладнилося гострим розладом кровообігу, двобічною пневмонією, гнійним менінго-енцефалітом та набряком-набряканням головного мозку.

Порушення п.п. 8.7.3 е), 8.10 та 16.3 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_8 , які згідно з висновком комплексної судової автотехнічної, фототехнічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису №4003/4004/4576 від 22.04.2025 знаходяться в причинному зв`язку з подією та її наслідками, виразилося в тому, що він, керуючи технічно справним автомобілем «Audi A6», р.н. НОМЕР_3 , рухаючись по проспекту Героїв Харкова зі сторони вул. Б. Хмельницького у напрямку Харківської Набережної в м. Харкові та, наближаючись до регульованого перехрестя проспекту Героїв Харкова та майдану Оборонний Вал в м. Харкові, діючи необережно, не зупинився при увімкненні для нього забороняючого червоного сигналу світлофора та не надав перевагу в русі транспортному засобу, який рухався по перехрещуваній дорозі, продовжив перетинати зазначене перехрестя, допустив зіткнення з автомобілем «VOLKSWAGEN PASSAT 1.8», р.н. НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_10 , який у цей час рухався через перехрестя зі сторони провулку Фейербаха у напрямку вул. Небесної Сотні на зелений сигнал світлофора, що призвело до вказаних вище наслідків.

Дії ОСОБА_8 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Допитаний у ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 в обсязі висунутого обвинувачення визнав себе винуватим, щиро розкаявся та пояснив про обставини, викладені вище у даному вироку, а саме, що він перебував вдома в орендованій квартирі, коли йому зателефонував побратим та запросив на відпочинок. Для того, щоб завчасно прокинутися для поїздки на відпочинок, він поїхав до матері, щоб вона його у потрібний час розбудила. Посилався, що він сів за кермо автомобіля, почав рух, доїхав до першого перехрестя, йому горів червоний сигнал світлофору, він, дочекавшись зеленого сигналу, продовжив рух керованого ним транспортного засобу, потім проїхав друге перехрестя на зелений сигнал світлофору та, маючи сподівання встигнути проїхати третє перехрестя, бачивши, що на ньому горить зелений сигнал, він став набирати швидкість керованого ним автомобілю. Зазначив, що він рухався в крайній правій полосі. Коли він під`їхав до третього перехрестя та був вже на половині до світлофору, загорівся червоний сигнал світлофору, він побачив, що на проїзну частину виїжджає автомобіль «Пассат» білого кольору, тоді він став підгальмовувати, але коли зрозумів, що вже не загальмує керований ним автомобіль, відразу перейшов у крайню ліву полосу, зачепивши металеві трамвайні колії. Він натиснув на гальма ще раз, але його автомобіль на трамвайних коліях не особо його «слухався», і він зіткнувся з автомобілем «Пассат». Зазначив, що після зіткнення до нього підбіг ОСОБА_12 , водій «Пассата», допоміг йому вийти з машини і зазначив йому, що в нього в автомобілі є пасажир, який не рухається. Він, обвинувачений, підбіг до транспортного засобу «Пассат», відкрив передні двері та не побачив там пасажира. Тоді ОСОБА_12 йому сказав, що пасажир знаходиться ззаду. Коли він відкрив задні двері автомобілю «Пассат», то побачив, що пасажир лежить на полу, оскільки він не був пристебнутий паском безпеки, вилетів між крісел назад. Зазначив, що вони з ОСОБА_12 дістали пасажира з автомобіля, він почув що останній хрипить, зрозумів, що в постраждалого щось не так із дихальним шляхами, тому став надавати йому першу допомогу, відкрив рота постраждалому, побачив, що його язик запав йому у глотку, тому почав діставати йому язика, після чого перевернув постраждалого на бік і, положивши його в такому положенні, став чекати на приїзд медиків. Коли приїхала швидка невідкладна медична допомога, він допоміг медикам покласти постраждалого на каталку, постраждалого загрузили до карети швидкої допомоги. Його та водія автомобіля «Пассат» - ОСОБА_12 також забрали в лікарню, повідомили, що усіх їх повезуть до «4 неотложки». Посилався, що коли вони приїхали до лікарні, їм стали робити «знімки», його забрали на гіпсування ноги та накладання швів на голову, у подальшому за ним до лікарні приїхала мати та забрала його додому. Коли він приїхав додому, він відлежався, поспав, а на ранок його вже викликали на військову службу, де він пробув пару днів. Потім його до себе викликала слідча, він приїхав на виклик, давав показання, підписував необхідні документи. Коли він вийшов від слідчого, то зустрів ОСОБА_12 , вони з ним поспілкувалися та він у ОСОБА_12 взяв номер телефона дружини постраждалого ОСОБА_13 , записав собі її номер. Після цього у той же день він поїхав на службу, був відправлений на завдання, тому попросив свою матір, щоб вона поїхала до лікарні та дізналася, як себе почуває постраждалий. Наступного дня його матір поїхала в лікарню до ОСОБА_14 , запитала в нього, чим вони можуть допомогти, що треба для нього зробити, на що ОСОБА_14 сказав, що в нього все добре. Посилався, що він, обвинувачений, пропонував ОСОБА_14 перевестися в іншу лікарню, позаяк він чув недобрі відгуки про «4 неотложку», навіть пропонував ОСОБА_14 самому обрати будь-яку лікарню, але ОСОБА_14 від такої пропозиції відмовився, сказав, що він розуміє ситуацію, що таке може трапитися будь з ким, що він до нього претензій не має, що він вже йде на поправку та з ним все добре. Зауважував, що пропонував ОСОБА_14 свою фінансову допомогу та завжди був на зв`язку. Посилався, що за декілька днів він став телефонувати ОСОБА_15 дружині ОСОБА_14 , писав їй повідомлення, але вона не відповідала. Через кілька днів йому зателефонували з його бригади та повідомили, що потерпілий, який лежав в лікарні, помер. Він відразу став телефонувати до матері, до слідчої, щоб щось узнати, але йому ніхто нічого не казав до вручення підозри. Зазначив, що після того, як ОСОБА_14 помер, його викликали до слідчої, він ніколи не уникав явки до слідчої, яка б ситуація не складалася. Посилався, що після того, як йому вручили підозру, стосовно нього обрали запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та з того часу він перебуває у слідчому ізоляторі. Зазначив, що він намагався зв`язатися з потерпілою ОСОБА_15 , але вона на його телефонні дзвінки та повідомлення не реагувала. Номера телефона матері ОСОБА_14 потерпілої ОСОБА_6 в нього не було, тому поспілкуватися з нею він не мав можливості. У промові в судових дебатах зазначив, що повністю розуміє та визнає свою провину у скоєному кримінальному правопорушенні, розуміє його наслідки, відчуває жаль з приводу вказаних подій, приносить свої вибачення потерпілим. Просив суд при призначенні покарання взяти до уваги, що на його утриманні перебуває його матір, яка є особою зі статусом інвалідності ІІ групи за онкологічним захворюванням.

На уточнююче запитання прокурора обвинувачений зазначив, що ДТП сталася 14.03.2025 близько о 22-00 годині. Зазначив, що в березні 2025 року він лежав в лікарні, позаяк йому робили операцію на голові. Зазначив, що він керував автомобілем «Ауді А6», це його автомобіль, він був технічно справним. Надав відповідь, що до ДТП він рухався зі швидкістю 130 км/год, міське освітлення горіло, ДТП сталася на проспекті Героїв Харкова. Зазначив, що в автомобілі «Фольксваген Пасат», з яким він допустив зіткнення, було двоє людей водій ОСОБА_12 та пасажир ОСОБА_14 . Посилався, що він, побачивши стан постраждалого, крикнув, щоб викликали швидку, хто саме викликав швидку та поліцію йому невідомо. Зазначив, що він також отримав тілесні ушкодження внаслідок ДТП, його доставляли до лікарні, він не вживав ані алкогольні, ані наркотичні засоби. Аналіз крові медичні працівники в нього не брали, сказали, що в цьому немає потреби. Посилався, що він просив свою матір, щоб вона перевела грошові кошти потерпілим. Від нього потерпілій було зроблено грошові перекази на суму 30 000,00 грн та 10 000,00 грн.

На уточнююче запитання представника потерпілого обвинувачений зазначив, що у день ДТП асфальтне покриття було майже сухе, місцями були калюжі. Зазначив, що він рухався зі швидкістю 130 км/год, відповів, що обізнаний про те, що дозволена максимальна швидкість руху становить 50 км/год. Зазначив, що коли він проїхав перехрестя, де сталася ДТП, червоний сигнал світлофору вже горів 2 секунди, зазначив, що він намагався проскочити вказане перехрестя, тому порушив швидкісні обмеження, розуміючи, що допускає порушення ПДР. Надав відповідь, що коли він проходив лікування у лікарні до ДТП, він не вживав ніяких препаратів, ані заспокійливих, ані знеболюючих, він приймав тільки антибіотики. Зазначив, що коли він спілкувався з ОСОБА_15 дружиною ОСОБА_14 , він перепросив в неї за свої дії. Посилався, що його мати відправляла потерпілій ОСОБА_15 від нього грошові кошти, але вони повернулися назад, як неотримані останньою.

На уточнююче запитання суду обвинувачений зазначив, що в нього був лише номер ОСОБА_15 , який йому дав ОСОБА_12 водій автомобіля «Пассат», номера телефона матері ОСОБА_14 в нього не було, бо матір ОСОБА_14 заборонила слідчій давати номер її телефону. Зазначив, що він пропонував фінансову допомогу та будь-яку іншу необхідну допомогу, йому сказали, що нічого не потрібно. Зазначив, що коли йому стало відомо про смерть ОСОБА_14 , в нього був лише номер телефону ОСОБА_15 , він їй телефонував та писав повідомлення, але вона не відповідала. Номеру телефону матері ОСОБА_14 в нього не було, тому зателефонувати або написати їй він не мав змоги.

Присутня у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 зазначила, що родичі обвинуваченого стали вчиняти якісь дії вже після поховання її сина ОСОБА_14 , а до цього до ОСОБА_14 у лікарню лише один раз приїхали родичі обвинуваченого, її син сказав їм, що ОСОБА_8 такий молодий, йому від нього нічого не потрібно, на що вона, потерпіла, сказала своєму синові, що для неї найголовніше, щоб з ним все було гаразд. Зазначила, що більше ці люди не з`явилися, а з`явилися вже тільки після похорон. Посилалася, що обвинувачений та родичі телефонували ОСОБА_15 , але вона спеціально на їх телефонні дзвінки не відповідала, не мала бажання ні з ким говорити, вона, ОСОБА_15 , була в страшному емоційному стані, вона, ОСОБА_6 , та батьки ОСОБА_15 вже пів року не можуть витягнути дівчину з такого складного емоційного стану. Вона, на відміну від ОСОБА_15 , як доросла людина якось намагається впоратися з болем, який відчуває. Зазначила, що з цими подіями та наслідками обвинуваченому доведеться жити усе життя, але вона особисто йому ніколи не пробачить того, шо він зробив, вона бажає, щоб він розумів, що накоїв. Зазначила, що пред`явлений нею цивільний позов вона підтримує в повному обсязі.

На уточнююче запитання прокурора відповіла, що впродовж судового розгляду даного кримінального провадження до неї зі сторони обвинуваченого ніхто не підходив поспілкуватися.

На запитання захисника обвинуваченого про те, чому вона, потерпіла ОСОБА_6 не побажала з нею поспілкуватися, зазначила, що вона не бачить ніякого смислу розмовляти. Зауважувала, що вона прийшла в суд та бажає спілкуватися з приводу подій виключно в судовому порядку, вона б поспілкувалася з батьками або з обвинуваченим, вона чекала на них, але вони ініціативи не виявили. Надала відповідь, що захисник з родичами обвинуваченого пропонувала усім разом поспілкуватися, але це було за 5 хвилин до судового засідання, тому вона не бачила ніякого сенсу у такому спілкуванні.

На уточнююче запитання суду потерпіла ОСОБА_6 зазначила, що до ОСОБА_14 в лікарню мати обвинуваченого приходила один раз, вона запропонувала ОСОБА_15 допомогу, на що ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , відповіли, що в них претензій немає, а якщо буде потрібна допомога, вони про це скажуть. Зазначила, що на ім`я ОСОБА_15 від обвинуваченого надходили на поштове відділення якісь грошові кошти, але ОСОБА_15 їй повідомила, що вона ніякі кошти від нього брати не буде, вона, потерпіла ОСОБА_6 , підтримала таку позицію невістки. Вони вирішили, що нехай все вирішується у судовому порядку.

Ураховуючи повне визнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї вини у скоєному кримінальному правопорушенні, заслухавши думку учасників кримінального провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників процесу судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає.

На виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України учасникам судового провадження роз`яснено про позбавлення права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, суд вважає, що вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в обсязі пред`явленого обвинувачення доведена повністю.

Вивченням даних про особу ОСОБА_8 установлено, що він раніше не судимий, неодружений, має на утриманні непрацездатну матір ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи, є військовослужбовцем, призваним у ЗСУ з серпня 2020 року, з 21.10.2024 призначений на посаду водія господарчого відділення взводу матеріального забезпечення 1 механізованого батальйону ВОС-7900337А військової частини НОМЕР_1 , який за місцем несення служби характеризується позитивно, вчинив кримінальне правопорушення у молодому віці, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває.

Також судом ураховуються обставини отримання ОСОБА_8 , призваним у Збройні Сили України з серпня 2020, молодшим сержантом військової частини НОМЕР_1 , травм, пов`язаних із захистом Батьківщини. Згідно з довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) військової частини НОМЕР_1 від 27.04.2024 за №2167, 22.03.2024 ОСОБА_8 отримав вибухову травму, акубаротравму без пошкодження барабанних перетинок, інгаляційне отруєння невідомою речовиною у вигляді гострого форинготрахеїту. Згідно з довідкою ВЛК №3222 від 16.08.2024, 11.06.2024 ОСОБА_8 отримав мінно-вибухову травму вогнепального уламкового сліпого поранення м`яких тканин обличчя, ділянки правого плеча, лівого передпліччя, лівої гомілки, з травматичним переломом 1.1 зуба, закритим переломом правої малогомілкової кістки в середній третині без зміщення уламків, наслідки вибухової травми 11.06.2024 - акубаротравма у вигляді хронічної двобічної нейросенсорної приглухуватості легкого ступеня.

У судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_8 беззаперечно визнав свою винуватість, під час промови у судових дебатах приніс свої вибачення присутній у судовому засіданні потерпілій ОСОБА_6 , повідомляв про відомі йому обставини вчинення кримінального правопорушення. На місці дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 , маючи навички надання першої медичної допомоги, отримані ним під час несення військової служби, надавав постраждалому ОСОБА_11 першу медичну допомогу, тим самим намагався усунути наслідки вчиненого ним кримінального правопорушення, пропонував свою допомогу, поки ОСОБА_11 проходив лікування у медичному закладі, вчиняв дії, спрямовані на відшкодування потерпілим завданої його протиправними діями шкоду, які потерпілими були відхилені. Вказані обставини ніким з учасників справи в ході судового розгляду не оспорювалися.

Що стосується намагання обвинуваченого відшкодувати завдану шкоду, то суд зазначає, що намагання відшкодувати завдану шкоду - це добровільні дії, які фактично усувають негативні наслідки вчиненого злочину. Закон прямо вказує, що відшкодування повинно бути добровільним і реальним. Так, у ході судового розгляду встановлено, що обвинувачений вчиняв дії з відшкодування спричиненої його протиправними діями шкоди потерпілій ОСОБА_5 , робив грошові перекази на ім`я ОСОБА_5 , яку органом досудового розслідування було залучено до кримінального провадження як потерпілу. 24.05.2025 обвинувачений в особі свого захисника адвоката ОСОБА_9 здійснив грошовий переказ через АТ «Укрпошта» на ім`я ОСОБА_5 в розмірі 30 000,00 гривень, 12.07.2025 в особі своєї матері ОСОБА_16 грошовий переказ в розмірі 10 000,00 гривень. Обидва грошові перекази повернулися їх відправникові, як неотримані ОСОБА_5 .

У свою чергу, у судовому засіданні ОСОБА_6 , яку на стадії підготовчого провадження було залучено до участі у даному кримінальному провадженні як потерпілу, пояснила, що вона та її невістка потерпіла ОСОБА_5 вирішили не приймати від обвинуваченого ОСОБА_8 грошові кошти у відшкодування спричиненої шкоди, потерпіла ОСОБА_5 після смерті її чоловіка ОСОБА_11 не побажала спілкуватися з обвинуваченим та його родичами і вона, потерпіла ОСОБА_6 , підтримала таку позицію невістки, зазначила, що прийняли для себе рішення, що все повинно бути вирішено у судовому порядку.

Також суд бере до уваги, що обвинувачений ОСОБА_8 частково визнав цивільні позови потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , зазначив, що готовий відшкодовувати спричинену його протиправними діями моральну шкоду в розмірі по 1 000 000,00 (один мільйон) гривень на користь кожної з потерпілих. Така позиція обвинуваченого свідчить про його спрямованість на залагодження своєї вини та демонструє, що він прагне усунути заподіяну ним шкоду.

На думку суду, наведені вище відомості є достатніми, аби вважати дії обвинуваченого ОСОБА_8 , як каяття (щирий жаль з приводу вчинення кримінального правопорушення та осуд своєї поведінки, вчинення дій, спрямованих на залагодження своєї провини перед потерпілими), а отже є підставою для врахування таких дій як обставину, що пом`якшує покарання.

Також суд визнає обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_8 активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Суд вважає, що активне сприяння розкриттю злочину означає, що винний у будь-якій формі надає органам правосуддя допомогу у з`ясуванні обставин злочину, які мають істотне значення для повного розкриття. У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_8 надавав слідчому та суду визнавальні показання, обвинувачений не відмовлявся надавати будь-які пояснення з приводу вчиненого, не користувався положеннями ст. 63 Конституції України, а тому суд вважає, що сприяння розкриттю злочину також має бути враховано, як обставина, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_8 .

Разом з тим суд бере до уваги, що прокурор у промові в судових дебатах вважав наявними такі обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, як щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, про що також зазначено в обвинувальному акті.

З огляду на наведене вище, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, згідно зі ст. 66 КК України, судом визнається щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

При цьому, судом не було встановлено, а стороною обвинувачення не надано доказів, які б підтверджували наявність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 відповідно до ст. 67 КК України. Про відсутність таких обставин крім того зазначено в обвинувальному акті.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, яке виконує виправну функцію, а індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, з метою визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

При визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд, керуючись вимогами ст. 65 КК України, враховує ступень тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, вид та суспільну небезпечність вчиненого злочину, характер допущеного обвинуваченим порушення правил безпеки руху, які допущені з грубої необережності, наслідки вчиненого кримінального правопорушення загибель молодої людини, спричинену моральну шкоду, яку хоча і не відшкодовано обвинуваченим, але достеменно встановлено його спроби її відшкодувати, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Також суд ураховує думку потерпілих, які просили призначити обвинуваченому покарання, пов`язане з позбавленням волі в межах санкції статті та які наголошували на тому, що обвинуваченим було грубо порушено правила дорожнього руху України, що призвело до неповоротних наслідків у вигляді загибелі чоловіка та єдиного сина потерпілих, було зруйновано та позбавлено майбутнього молоду сім`ю, позбавлено матір єдиного сина. І хоча позиція потерпілого у даній категорії справ не є визначальною при призначенні покарання, але суд наголошує на тому, що думка всіх сторін повинна бути почута в суді та їй має бути надана відповідна оцінка.

При цьому суд ураховує, що скоєний злочин має підвищену суспільну небезпечність, адже грубе порушення правил безпеки дорожнього руху особами, що керують транспортними засобами, які є джерелом підвищеної небезпеки, можуть створювати загрозу життю та здоров`ю всіх учасників дорожнього руху - водіїв, пасажирів транспортних засобів та пішоходів.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів призначити покарання у межах, встановлених у санкції статті особливої частини КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років. Вирішуючи питання щодо призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами, суд ураховує, що обвинуваченим вчинено тяжкий злочин, грубо порушено вимоги Правил дорожнього руху щодо обрання безпечної швидкості руху автомобіля, унаслідок чого пасажир автомобіля, з яким скоїв зіткнення обвинувачений, помер у лікарні. Відтак, суд доходить висновку про призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк три роки. При цьому суд ураховує, що таке покарання сприятиме меті покарання - виправленню обвинуваченого і попередженню вчиненню нових злочинів, та є заходом примусу, який можна вважати справедливим, пропорційним і співрозмірним ступеню тяжкості вчиненого злочину та його наслідкам.

На переконання суду, призначена міра покарання є справедливою і достатньою для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 , надасть можливість обвинуваченому сформувати у своїй свідомості уявлення про неминучість настання відповідальності за можливі вчинені ним протиправні діяння у майбутньому, що буде в свою чергу достатньою превентивною мірою, слугуватиме попередженню вчиненню ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

При цьому в судовому засіданні при дослідженні особистості обвинуваченого відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання в порядку передбаченому статей 69, 69-1 КК України, не встановлено.

У даному кримінальному провадженні у підготовчому судовому засіданні потерпілими ОСОБА_5 , ОСОБА_6 було пред`явлено цивільні позови до ОСОБА_8 .

Вирішуючи цивільні позови у даному кримінальному провадженні, суд зважає на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як це унормовано положеннями п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала , якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно зі ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

За приписами ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Положеннями ч. 2 ст. 1187 ЦК України закріплено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За правилами ч. 1 ст. 129 КПК України суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

При цьому суд зобов`язаний всебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, встановити злочинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, і дати у вироку належну оцінку таким обставинам.

Суд зауважує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, хоча у будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Як виснувала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15.12.2020, прийнятій у справі №752/17832/14-ц (провадження №14-538цс19), розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Так, судом ураховується, що потерпіла ОСОБА_5 , як дружина загиблого ОСОБА_11 , та потерпіла ОСОБА_6 , як мати загиблого ОСОБА_11 , зазнали глибоких душевних страждань, хвилювань та відчаю через муки та жахливий біль, яких зазнавав внаслідок отриманих травм загиблий ОСОБА_11 . Смерть чоловіка потерпілої ОСОБА_5 порушила її звичне життя, її особисті життєві та соціальні зв`язки, вона вимушена відшукувати додаткових зусиль з організації свого особистого життя через втрату коханої людини. Загибель коханого чоловіка назавжди її змінила, її поглинув стан депресії, унаслідок якого вона втратила інтерес до спілкування з друзями та близькими, вимушена постійно приймати заспокійливі лікарські засоби. Потерпіла ОСОБА_6 , втративши свого сина, відчуває у душі порожнечу, унаслідок душевних мук та постійного відчуття тривожності вона втратила сон та інтерес до звичайного життя, перебуває у депресивному стані.

При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди суд враховує критерії, які визначені положеннями ст. 23 ЦК України, а саме: характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, платоспроможність відповідача, та інших обставин, які мають істотне значення, а також виходить з засад розумності та справедливості.

Беручи до уваги обставини справи, наведені вище вимоги закону, враховуючи спричинення незаконними діями обвинуваченого ОСОБА_8 моральної (немайнової) шкоди потерпілим ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ураховуючи характер, обсяг та тривалість душевних страждань, яких зазнали потерпілі, суд, беручи до уваги конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, а також, керуючись засадами розумності, виваженості та справедливості, доходить висновку, що заявлений потерпілими розмір моральної шкоди у сумі 2000 000 гривень на кожного потерпілого є завищеним, а тому вважає, що сума в розмірі 1 000 000 гривень на користь кожної з потерпілих відповідатиме глибині моральних страждань та переживань потерпілих.

При цьому, дійшовши такого висновку, суд також бере до уваги позицію обвинуваченого та цивільного відповідача ОСОБА_8 , який у ході судового розгляду зазначив, що визнає цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 в сумі 1 000 000 (один мільйон) гривень та цивільний позов ОСОБА_6 в розмірі 1 000 000 (один мільйон) гривень.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Як убачається з позиції обвинуваченого та цивільного відповідача ОСОБА_8 , ним не оспорюється заподіяння потерпілим та цивільним позивачам ОСОБА_5 , ОСОБА_6 моральної шкоди, при цьому суд не вбачає сумніву щодо достовірності цієї позиції.

Водночас, суд, частково задовольняючи цивільні позови потерпілих, вважає доведеним факт спричинення моральної шкоди цивільним позивачам, позаяк у результаті протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_8 потерпілі змушені докладати додаткових зусиль для організації і нормалізації свого життя. Також суд ураховує наслідки злочину, глибину та тривалість моральних страждань потерпілих у результаті загибелі їх близької людини, відчуття вимушеної безпорадності, болісність усвідомлення останніми невідворотності подій. Разом з тим, суд зважає на те, що моральна шкода спричинена необережним тяжким злочином.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Харкова від 18 березня 2025 року накладений арешт із забороною розпорядження та користування на майно: автомобіль «Audi A6», р.н. НОМЕР_6 , належний на праві власності ТОВ «ФКА-Фінанс», що перебуває у постійному користуванні ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; автомобіль «Volkswagen Passat 1.8», р.н. НОМЕР_7 , належний ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . У відповідності до ч. 4 ст. 174 КПК України суд вирішує питання щодо скасування арешту.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 залишити раніше обраний - у вигляді тримання під вартою.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» з 30 квітня 2025 року до набрання вироком законної сили з розрахунку: один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Процесуальні витрати на проведення судової автотехнічної експертизи технічного стану №3992/4741/4742/4743 від 09.04.2025 в сумі 14 842,80 гривень; судової автотехнічної експертизи технічного стану №3996/4738/4739/4740 від 09.04.2025 в сумі 14 842,80 гривень; судової транспортно-трасологічної експертизи №3991/5084/5085 від 14.04.2025 в сумі 14 842,80 гривень; судової комплексної судової експертизи звуко-відеозапису фототехнічної експертизи №4003/4004/4576 від 22.04.2025 в сумі 44 952,48 гривень, що загалом складає суму 89 480 гривень 88 копійок, суд стягує з обвинуваченого на користь держави.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 100, 368, 369-371, 373, 374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» з 30 квітня 2025 року до набрання цим вироком законної сили, виходячи з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 у рахунок відшкодування завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди в сумі 1 000 000 (один мільйон) гривень 00 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 у рахунок відшкодування завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди в сумі 1 000 000 (один мільйон) гривень 00 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Процесуальні витрати на проведення експертиз, а саме: судової автотехнічної експертизи технічного стану №3992/4741/4742/4743 від 09.04.2025 в сумі 14 842,80 гривень; судової автотехнічної експертизи технічного стану №3996/4738/4739/4740 від 09.04.2025 в сумі 14 842,80 гривень; судової транспортно-трасологічної експертизи №3991/5084/5085 від 14.04.2025 в сумі 14 842,80 гривень; судової комплексної судової експертизи звуко-відеозапису фототехнічної експертизи №4003/4004/4576 від 22.04.2025 в сумі 44 952,48 гривень, що загалом складає суму 89 480 гривень 88 копійок - підлягають стягненню з ОСОБА_8 на користь держави.

Речовий доказ - автомобілі «Audi A6», р.н. НОМЕР_6 та Volkswagen Passat 1.8», р.н. НОМЕР_7 , які зберігаються на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: м. Харків, вул. Григорія Сковороди, 107, - після набрання законної сили вироком суду повернути законному володільцеві.

Речовий доказ - Extreme Pro 32 GB SanDisk з відеозаписом ДТП від 14.03.2025, - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Арешт із забороною розпорядження та користування, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 18 березня 2025 року, на майно: автомобіль «Audi A6», р.н. НОМЕР_6 , належний на праві власності ТОВ «ФКА-Фінанс», що перебуває у постійному користуванні ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; автомобіль «Volkswagen Passat 1.8», р.н. НОМЕР_7 , належний ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , - скасувати.

Апеляційна скарга на вирок суду подається до Харківського апеляційного суду через Салтівський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку суду, а засудженим в той же строк з дня отримання копії вироку.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1