Справа № 309/74/25
Закарпатський апеляційний суд
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.10.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/375/25 за апеляційною скаргою прокурора Хустської окружної прокуратури ОСОБА_8 та на вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 12.05.2025.

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , з вищою освітою, неодружений, непрацюючий, несудимий, засуджений:

- за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк на 04 (чотири) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування основного покарання у види позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 01 (одного) року 06 (шести) місяців іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України на засудженого ОСОБА_6 покладено обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Скасовано арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Хустського районного суду Закарпатської області від 29.11.2024.

Речові докази: відеозаписи з камер відеоспостереження залишено у матеріалах кримінального провадження; мотоцикл марки «GEON X-Road 200 Light», д. н. з. НОМЕР_1 , який знаходиться на майданчику тимчасового утримання Хустського РУП ГУ НП в Закарпатській області, повернуто власнику; дві резинові ручки з керма, резинову накладку з ручки переднього гальма та резинову накладку з ручки щеплення мотоцикла марки «GEON X-Road 200 Light», д. н. з. НОМЕР_1 , одяг потерпілого ОСОБА_10 , спортивні штани, джинси, светр та резинові тапочки, металеве кріплення для дзеркала від мотоцикла, дзеркало від мотоцикла, розбите дзеркало від мотоцикла, наліпки та уламки пластику чорно-червоного кольору, уламки пластику чорного кольору, які знаходяться на зберіганні у кімнаті зберігання речових доказів Хустського РУП ГУ НП в Закарпатській області, повернуто власникам.

-2-

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової трасологічної експертизи у розмірі 3183,60 грн (висновок експерта № СЕ-19/107-24/12941-ТР від 20.12.2024); судової інженерно-траспортної експертизи у розмірі 2385,90 грн (висновок експерта № СЕ-19/107-24/12958-ІТ від 20.12.2024); судової інженерно-транспортної експертизи у розмірі 2387,70 грн (висновок експерта № СЕ-19/107-24/12960-ІТ від 20.12.2024).

Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

21.11.2024 приблизно о 21 год 30 хв ОСОБА_6 , діючи з необережності, проявляючи кримінально-протиправну самовпевненість, легковажно розраховуючи на ненастання суспільно небезпечних наслідків, не маючи посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, таким чином порушуючи вимоги п. 2.1. «а» Правил дорожнього руху України, керуючи технічно справним мотоциклом марки «GEON X-Road 200 Light», д. н. з. НОМЕР_1 , рухаючись в межах населеного пункту вулицею Незалежності в с. Горінчово у напрямку села Липча, маючи можливість оцінити дорожню обстановку, порушуючи вимоги пункту п. 12.3 Правил дорожнього руху України, біля приміщення магазину «Антоніо 24», який розташований за адресою с. Горінчово, вул. Незалежності, 47, Горінчівської територіальної громади Хустського району Закарпатської області, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , який переходив дорогу з права на ліво по напрямку руху мотоцикла.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді: численних садин; перелому ребер зліва 7, 8, 9 по середнє-аксилярній лінії з крововиливом в навколишні м`які тканини; розриву тонкого кишківника; закритого перелому верхньої третини лівої гомілки; субарахноїдального крововиливу; розриву в обох потиличних долях; крововиливу під м`які покриви голови із сторони внутрішньої поверхні в лівій скроневій та правій тім`яній ділянках, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 138/х від 25.12.2024, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження.

Від отриманих тілесних ушкоджень у вигляді поєднаної травми голови тулуба та кінцівок, яка проявила себе переломом шийного відділу хребта з неповним розривом спинного мозку, крововиливом під м`яку оболонку мозку, множинними переломами ребер зліва, розривом тонкого кишківника та сальника, переломом верхньої третини лівої гомілки і ускладнилась шоком, ІНФОРМАЦІЯ_2 о 02 год 30 хв ОСОБА_10 помер, перебуваючи в реанімаційному відділенні Хустської центральної лікарні.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_6 та кваліфікацію його дій, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості, просить вирок суду в частині призначення ОСОБА_6 покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 02 (два) роки та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування основного покарання з іспитовим строком 01 (один) рік 06 (шість) місяців. Посилається на те, що незастосування щодо обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобами може призвести до повторного вчинення ним кримінальних правопорушень проти безпеки руху та експлуатації транспортних засобів, що також створює в очах суспільства ілюзію безкарності за грубе порушення правил дорожнього руху, яке призвело до спричинення тілесних ушкоджень учасникам дорожнього руху. Суд не врахував суспільну небезпеку кримінального правопорушення та той факт, що на території України введено воєнний стан, у зв`язку з чим дана категорія кримінальних правопорушень викликає значний суспільний резонанс.

-3-

Кримінальне провадження розглядається за відсутності потерпілої ОСОБА_12 та її представника адвоката ОСОБА_13 , неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, клопотань про відкладення апеляційного розгляду на інший термін та відомості про поважність причин їхньої неявки не подавали, а від представника-адвоката ОСОБА_13 надійшла заява про розгляд кримінального провадження без його участі.

Заслухавши доповідь судді, промову прокурора ОСОБА_5 , яка підтримала апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника-адвоката ОСОБА_7 про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та законність вироку суду першої інстанції, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, заслухавши сторін в судових дебатах та надавши обвинуваченому останнє слово, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією України принципу верховенства права. Тому суду слід неухильно додержуватись вимог про законність, обгрунтованість та вмотивованість вироку і ухвали в кримінальному провадженні. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог кримінального процесуального закону при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 дотримано не в повній мірі.

Відповідно до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_6 та дослідженням даних, що характеризують особу обвинуваченого. При визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, встановленню порядку їх дослідження та роз`яснені при цьому прав ОСОБА_6 , судом першої інстанції вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України порушені не були, а тому, апеляційним судом висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження не перевіряються та визнаються законними та обґрунтованими.

Кваліфікація діяння обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України, при встановлених у вироку суду обставин, є правильною.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції, і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання або у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

У порядку ч. 1 ст. 421 КПК України обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати

-4-

неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

У ході апеляційного розгляду кримінального провадження, колегія суддів прийшла до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги прокурора в частині невідповідності призначеного покарання загальним засадам призначення покарання та вимогам ст. 50, 65 КК України, оскільки при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України не застосовано додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, а тому призначене покарання є м`яким.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів уважає, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання вказані вимоги не були дотримані, при цьому судом в достатній мірі не враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі його покарання обставини.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, призначаючи ОСОБА_6 покарання та звільняючи його від його відбування з випробуванням, суд першої інстанції виходив з того, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, за місцем проживання характеризується виключно позитивно, покаявся у вчиненому, вину визнав повністю, активно сприяв розкриттю злочину, повністю відшкодував завдану шкоду, будь-які претензії з боку потерпілої щодо нього та обставини, які обтяжують покарання, відсутні. Також судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_6 , яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, а також досудову доповідь, надану органом пробації, згідно якої перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства є можливим.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 майже мінімального покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки, звільнивши його від відбування вказаного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 01 (один) рік 06 (шість) місяців.

Разом з тим, санкція ч. 2 ст. 286 КК України надає можливість суду як призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати такого покарання до особи. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність має альтернативний характер застосування, і це питання, як визначив законодавець, суд вирішує на власний розсуд залежно від конкретних обставин кримінального провадження, характеру допущених особою порушень вимог правил дорожнього руху та їх наслідків.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України, суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги закону щодо необхідності у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 статті 286 і 287 КК України обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами, і призначив ОСОБА_6 покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, про що обгрунтовано зазначається в апеляційній скарзі прокурора.

-5-

Поза увагою суду залишились конкретні обставини вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, який у порушення вимог п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху України керував мотоциклом, не маючи посвідчення водія відповідної категорії, порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , що призвело до смерті останнього.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що позиція потерпілої сторони щодо призначення ОСОБА_6 покарання, не є визначальною з урахуванням конкретних обставин вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та наслідків, що настали у результаті його вчинення.

Наявність щирого каяття обвинуваченого, активного сприяння у розкритті кримінального правопорушення, в тому числі добровільного відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням шкоди, позитивні дані про особу ОСОБА_6 та дані про його сімейний стан слугували підставами для призначення йому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, проте ці обставини не свідчать про неможливість застосування додаткового покарання.

Як правильно зазначено в апеляційній скарзі прокурора, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 основного покарання без додаткового, судом не повній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, зокрема те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України кваліфікується як тяжке, ОСОБА_6 грубо порушено Правила дорожнього руху України, у результаті чого скоєно наїзд на потерпілого, з урахуванням тяжких наслідків, що настали в результаті порушення таких Правил, що свідчить про небезпечність ОСОБА_6 як водія під час керування транспортним засобом.

При цьому колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції про те, що право на керування транспортним засобом є єдиним джерелом доходів обвинуваченого.

Указані висновки судом першої інстанції належним чином не вмотивовані. При цьому, суд першої інстанції не врахував те, що відповідно до матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 офіційно не працює і жодних доказів, які б свідчили про протилежне, стороною захисту не надано.

Таким чином, стороною захисту не наведено фактів, які б підтверджувалися відповідними доказами та свідчили про те, що право на керування транспортним засобом є єдиним джерелом доходу ОСОБА_6 .

Колегія суддів зазначає, що закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керування транспортними засобами осіб, для яких існує потреба у керуванні власним транспортним засобом. Існування цієї обставини потребує лише більш виваженого підходу під час обрання заходу примусу з урахуванням загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації.

Крім того, Правилами дорожнього руху України, регламентовано єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, якого повинні неухильно дотримуватись усі його учасники, оскільки автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що нехтування ОСОБА_6 вимогами правил дорожнього руху призвело до тяжких наслідків у виді смерті людини.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що не призначення за таких обставин ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, судом першої інстанції не дотримано загальних засад призначення особі покарання за вчинене кримінальне правопорушення й допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення надто м`якого покарання, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України є підставою для скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення в цій частині нового вироку.

-6-

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене не кримінальне правопорушення з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_6 покарання, колегія суддів у відповідності до вимог ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані щодо його особи: позитивно характеризується за місцем проживання, вперше притягається до кримінальної відповідальності, офіційно не працевлаштований, обставини, що пом`якшують покарання визнання вини, щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, відшкодування потерпілій заподіяної кримінальним правопорушенням шкоди та відсутність щодо нього претензій матеріального чи морального характеру, відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також досудову доповідь, надану органом пробації, згідно якої перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства є можливим.

З урахуванням вищенаведеного апеляційний суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_6 слід призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, а саме у виді позбавлення волі на строк 04 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 02(два) роки, звільнивши від відбування призначеного основного покарання на підставі положень ст. 75 КК України строком на 01 рік 06 місяців. Саме таке покарання на переконання апеляційного суду відповідає як характеру та ступеню вчинених ОСОБА_6 кримінально-карних діянь, так і особі обвинуваченого, сприятиме досягненню основної мети виховання правопорушника у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством, у тому числі й попередження вчинення ним аналогічних злочинів чи адміністративних правопорушень на транспорті, а відтак буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого.

З врахуванням наведеного, апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для скасування судового рішення (вироку суду першої інстанції) із призначенням нового судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до вимог ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитись проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412-414, 420 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора Хустської окружної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 12.05.2025 щодо ОСОБА_14 в частині призначення покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_15 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 02 (два) роки.

-7-

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_14 від відбування призначеного йому основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на 01 (один) рік 06 (шість) місяців.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

У решті вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 12.05.2025 щодо ОСОБА_14 залишити без змін.

Вирок суду набирає законної сили з моменту його проголошення й може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді