Справа № 352/2272/25
Провадження № 1-кп/352/122/26
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 рокум. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000258 від 06.09.2025 року по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Лисець Тисменицького району Івано-Франківської області, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньо-спеціальною освітою, депутатом не обирався, працюючого, одруженого, на утриманні троє неповнолітніх дітей, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України,

В С Т А Н О В И В:

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

1.1. О 01 год 13 хв 06.09.2025, поліцейський СРПП ВП №1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП в Іван-Франківській області старший сержант поліції ОСОБА_4 та поліцейський СРПП ВП №1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП в Іван-Франківській області та капрал поліції ОСОБА_7 перебували у складі екіпажу «Діалект 15» на підставі розстановки сил та засобів ВП № 1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області, що затверджена начальником ВП № 1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП в Іван-Франківській області 04.09.2025 та після проведення інструктажу керівництвом відділення поліції, отримання табельної вогнепальної зброї, спеціальних засобів та засобів індивідуального захисту, здійснювали виконання своїх службових обов`язків на території с. Старий Лисець Івано-Франківського району. Таким чином, старший сержант поліції ОСОБА_4 та капрал поліції ОСОБА_7 , згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», є працівниками правоохоронного органу. Так, 06.09.2025 приблизно о 01 год 13 хв, здійснюючи патрулювання околиць с. Старий Лисець Лисецької ТГ Івано-Франківського району Івано-Франківської області та діючи згідно п. 24 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», екіпажем «Діалект-15» у зв`язку з порушенням комендантської години, встановленої відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», зупинено автомобіль марки Део моделі Ланос, реєстраційний Номер А19524СН, під керуванням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для перевірки законності перебування на вулиці у заборонений час. В ході спілкування ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, поводив себе агресивно, відмовлявся виконувати законні вимоги працівників поліції, а саме відмовлявся називати свої анкетні дані та виражався у їхню сторону словами ненормативної лексики. При цьому, ОСОБА_8 , розуміючи, що перед ним перебувають працівники поліції під час виконання ними службових обов`язків, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний і протиправний характер вчинюваних ним протиправних дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки та свідомо бажаючи їх настання, вийшов зі свого власного автомобіля та наблизившись до працівника поліції обличчя ОСОБА_4 , цілеспрямовано наніс один удар рукою в область обличчя та один удар у потиличну частину голови ОСОБА_4 , внаслідок чого останній отримав легкі тілесні ушкодження. В результаті протиправних дій ОСОБА_6 , потерпілому ОСОБА_4 брови, заподіяно тілесні ушкодження у вигляді саден в ділянці лівої які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 345 КК України, тобто умисні дії, які виразились заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

2.1.1. У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердив обставини вчинення ним кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, він їх у повному обсязі підтвердив. Вказав, що шкоду потерпілому відшкодував, просив його суворо не карати, зазначив, що має на утримані троє неповнолітніх дітей та дохід в розмірі 10 тис. грн на місяць.

2.1.2. Захисник в судовому засіданні просив призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік.

2.1.3. Потерпілий в судовому засіданні вказав, що шкода йому відшкодована, підтримав раніше подану ним заяву про те, що претензій до обвинуваченого він не має, не позбавляти волі обвинуваченого та суворо не карати.

2.1.4.Прокурор у судовому засіданні зазначив, що у судовому засіданні достеменно було встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, тому просить суд визнати ОСОБА_6 винуватим та призначити покарання за ч. 2 ст. 345 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки.

2.2. Підстави, за яких суд не досліджує докази сторони обвинувачення та захисту, а також уважає доведеною винуватість поза розумним сумнівом.

Таким чином, оскільки у судовому засіданні обвинувачений у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у обвинувальному акті, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку останній буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.345 КК України (таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного із проникненням у інше житлове приміщення вчинене в умовах воєнного стану).

3. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

3.1. У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, у вчиненому кається, засудив свою протиправну поведінку. Відтак обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

3.2. Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

4. Мотиви призначення покарання.

4.1. Суд, призначаючи обвинуваченому покарання, дотримується вимог кримінального закону, зокрема ст.65 КК України, та принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, відповідно до яких слід враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Водночас, згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

4.2. Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення є нетяжким злочином, ОСОБА_6 раніше не судимий, має постійне місце проживання, одружений, на утриманні має трьох неповнолітніх дітей, працевлаштований, відповідно до довідки КНП "ПОКЦПЗ ІФ ОР" обвинувачений амбулаторну допомогу не отримує, протягом життя до КНП "ПОКЦПЗ ІФ ОР" не звертався, за місцем проживання та роботи позитивно характеризується, має хронічне захворювання, що підтверджено випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого. Крім того, суд враховує, що шкода відшкодована.

Приймаючи судове рішення про міру покарання обвинуваченому суд також враховує досудову доповідь щодо обвинуваченого ОСОБА_6 із якої вбачається, що виправлення обвинуваченого без позбавлення волі становитиме середній рівень небезпеки для суспільства. Виконання покарання можливе у громаді за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що можуть бути необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень. У разі, висновку суду, щодо можливості звільнення обвинуваченого від відбуття покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладання на останню обов`язків відповідно до ч.3 ст. 76 КК України, зокрема не виїжджати за межі України без погодження з органом пробації та виконувати заходи передбачені пробаційною програмою.

Таким чином суд вважає, що застосування до обвинуваченого покарання у виді обмеження волі строком на два роки, що передбачено санкцією ч.2 ст. 345 КК України буде відповідати вимогам кримінального закону.

Суд вважає відсутніми підстави для застосування ст. 69 КК України.

В той же час, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого до вчиненого, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, із застосуванням ст.75 КК України, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням та здійсненням контролю за його поведінкою, якщо він протягом іспитового строку не вчинить кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, визначивши його строк один рік, що, на переконання суду, буде достатнім для виправлення обвинуваченого.

У відповідності до ч.1 та ч.3 ст.76 КК України слід покласти на обвинуваченого обов`язки: періодично з`являтись до уповноваженого органу пробації за місцем фактичного проживання, повідомляти їх же про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

5. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

5.1До обвинуваченого ОСОБА_6 на даний час жодний запобіжний захід не застосовано.

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, ОСОБА_6 було затримано 06.09.2025 року об 11 год. 20 хв.

В подальшому, згідно ухвали слідчого судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 08.09.2025 року ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний період до 08.11.2025 року, який було продовжено ухвалою Тисменицького районного суду від 11.11.2025 року до 11.01.2026 року.

Відтак, з урахуванням положень ч.5 ст.72 КК України згідно якої попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до обмеження волі один день за два дні.

5.2. Цивільний позов у рамках даного кримінального провадження не заявлено.

5.3. Витрати на залучення експертів у даній справі відсутні.

5.4. Питання про речові докази суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись статтями 7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 392-395, 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до вимог ч. 1, ч. 3 ст.76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

В строк призначеного ОСОБА_6 покарання відповідно до ст.72 КК України зарахувати термін його затримання з 06.09.2025 року по 08.09.2025 року включно, виходячи з того, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні обмеження волі.

Іспитовий строк обраховувати з моменту оголошення вироку.

Речові докази: догоспітальний клінічний протокол №1581, який було вилучено у КНП «МКЛ №1 ІФ МР» та оптичні носії інформації DVD-R диски залишити в матеріалах кримінального провадження.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана виключно з підстав, передбачених ст.394 КПК України до Івано-Франківського апеляційного суду через Тисменицький районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному статтями 376, 615 КПК України.

Суддя Тисменицького районного суду

Івано-Франківської області ОСОБА_1