Справа №592/9460/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/805/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Домашнє насильство
УХВАЛА

Іменем України

10 вересня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 592/9460/24 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 24.02.2025, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , раніше судимий

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, 126-1, ч. 2 ст. 389 КК України,

установила:

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить змінити вирок суду у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання його особі, пом`якшивши покарання, оскільки у нього значно погіршився стан здоров`я, а у вчиненому він розкаявся.

Вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 24.02.2025 ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, 126-1, ч. 2 ст. 389 КК, і йому призначене покарання: за ч. 1 ст. 125 КК у виді громадських робіт на строк 150 год., за ст. 126-1 КК у виді позбавлення волі на строк 1 рік, за ч. 2 ст. 389 КК у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ст. 70 ч.1 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання, більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі строком на один рік. На підставі ст. 71 ч.1, 72 КК за сукупністю вироків, за який ОСОБА_9 засуджується цим вироком та засуджений вироком Ковпаківського райсуду м. Суми від 07.12.2023 до покарання у виді позбавлення волі строком на один рік один місяць, шляхом часткового складання покарань, частково приєднано невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі строком на два місяці, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк один рік два місяці.

Згідно вироку, 01.04.2024 о 10-00 ОСОБА_9 , перебуваючи за місцем проживання в будинку АДРЕСА_1 вчинив сварку з матір`ю ОСОБА_10 , в ході якої виражався брутальною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим завдав шкоду психічному здоров`ю потерпілої. Цього ж дня о 16-30 ОСОБА_9 , перебуваючи за місцем проживання вчинив сварку з матір`ю ОСОБА_10 , в ході якої виражався брутальною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим завдав шкоду її психічному здоров`ю.

03.04.2024 о 01-30 ОСОБА_9 , перебуваючи за місцем проживання в будинку вчинив сварку з матір`ю ОСОБА_10 , в ході якої виражався брутальною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим завдав шкоду психічному здоров`ю потерпілої.

За вчинене ОСОБА_9 постановою Ковпаківського районного суду від 10.04.2024 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП у виді адміністративного арешту строком на п`ятнадцять діб.

20.04.2024 о 14-45 ОСОБА_9 , перебуваючи за місцем проживання вчинив сварку з матір`ю ОСОБА_10 , в ході якої виражався брутальною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим завдав шкоду психічному здоров`ю потерпілої.

24.06.2024 близько 17-00 ОСОБА_9 , перебуваючи за місцем свого проживання умисно кулаками рук наніс декілька ударів в обличчя та удар ногою в ділянку ребер зліва потерпілому ОСОБА_11 , заподіявши йому легкі тілесні ушкодження.

28.04.2024 о 16-00 ОСОБА_9 , перебуваючи за місцем проживання вчинив сварку з матір`ю ОСОБА_10 , в ході якої виражався брутальною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим завдав шкоду її психічному здоров`ю потерпілої.

За вчинене ОСОБА_9 постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 01.07.2024 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП у виді штрафу у розмірі 340 грн.

04.06.2024 о 14-10 ОСОБА_9 , перебуваючи за місцем проживання вчинив сварку з матір`ю ОСОБА_10 , в ході якої виражався брутальною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим завдав шкоду психічному здоров`ю потерпілої.

За вчинене ОСОБА_9 постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.06.2024 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.173-2 КУпАП у виді штрафу у розмірі 340 грн.

20.06.2024 о 19-00 ОСОБА_9 , перебуваючи за місцем проживання вчинив сварку з матір`ю ОСОБА_10 , в ході якої виражався брутальною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим завдав шкоду психічному здоров`ю потерпілої.

За вчинене ОСОБА_9 постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.06.2024 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 КУпАП у виді штрафу у розмірі 340 грн.

03.07.2024 о 13-00 ОСОБА_9 , перебуваючи за місцем проживання вчинив сварку з матір`ю ОСОБА_10 , в ході якої виражався брутальною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим завдав шкоду її психічному здоров`ю.

Вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 09.11.2022 ОСОБА_9 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 309 КК і йому призначене покарання у виді штрафу у розмірі 5100 грн, а ухвалою Ковпаківського райсуду м. Суми від 15.06.2023 ОСОБА_9 замінено покарання у виді штрафу на покарання у виді 277 годин громадських робіт.

03.05.2024 ОСОБА_9 був поставлений на облік Сумського міського відділу філії ДУ «Центр пробації» в Сумській області.

19.07.2023 із засудженим ОСОБА_9 проведено бесіду, під час якої роз`яснено порядок та умови відбування покарання, повідомлено про стягнення, які можуть бути накладені, про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування громадських робіт за ст. 389 КК та він був направлений до КП «Сумикомунінвест» СМР для відбуття громадських робіт, однак згідно інформації КП «Сумикомунінвест» СМР ОСОБА_9 20.07., 21.07., 27.07.2023 та з 10.08. до 07.09.2023 та з 07.02. до 14.06.2024, з 15.06. до 19.07.2024 був відсутній на відпрацюванні громадських робіт. Не зважаючи на винесені письмові попередження, ОСОБА_9 до подальшого відбування призначеного йому вироком суду покарання у виді громадських робіт не приступив без поважних причин, не відбувши 229 годин громадських робіт.

01.05.2024 о 19-00 ОСОБА_9 , перебуваючи за місцем проживання вчинив сварку з матір`ю ОСОБА_10 , в ході якої виражався брутальною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим завдав шкоду психічному здоров`ю потерпілої.

За вчинене ОСОБА_9 постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 01.08.2024 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП у виді адміністративного арешту строком на десять діб.

31.07.2024 о 08-00 ОСОБА_9 , перебуваючи за місцем проживання вчинив сварку з матір`ю ОСОБА_10 , в ході якої виражався брутальною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим завдав шкоду психічному здоров`ю потерпілої.

За вчинене ОСОБА_9 постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.08.2024 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.173-2 КУпАП у виді штрафу у розмірі 510 грн.

22.10.2024 о 22-30 ОСОБА_9 , перебуваючи за місцем проживання вчинив сварку з матір`ю ОСОБА_10 , в ході якої виражався брутальною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим завдав шкоду психічному здоров`ю потерпілої.

За вчинене ОСОБА_9 постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 04.11.2024 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.173-2 КУпАП у виді штрафу у розмірі 340 грн.

24.10.2024 о 17-46 ОСОБА_9 , перебуваючи за місцем проживання вчинив сварку з матір`ю ОСОБА_10 , в ході якої виражався брутальною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим завдав шкоду психічному здоров`ю потерпілої.

За вчинене ОСОБА_9 постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 30.10.2024 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.173-2 КУпАП у виді адміністративного арешту строком на сім діб.

26.11.2024 близько 11-27 ОСОБА_9 , перебуваючи за місцем проживання вчинив сварку з матір`ю ОСОБА_10 , в ході якої виражався брутальною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим завдав шкоду її психічному здоров`ю, оскільки ОСОБА_10 перебуває у стані сталої психоемоційної напруги, що супроводжується підвищеною тривалістю, погіршеним настроєм страхом за свою безпеку, побоюванням та очікуванням постійних конфліктів з сином, що зумовлює порушенням її нормальної життєдіяльності та відпочинку, тривале погіршення умов повсякденного функціонування, наявність постійних конфліктних умов, необхідність систематичного залучення до додаткових ресурсів для відновлення самовладдя, чим істотно знижується загальна якість життя ОСОБА_10 , ушкоджується її соціальне функціонування.

Будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду клопотання, сторони кримінального провадження в судове засідання не з`явились, від прокурора ОСОБА_12 та захисника ОСОБА_13 надійшли письмові заяви про розгляд апеляційного провадження у їх відсутність, а від обвинуваченого ОСОБА_9 будь-яких клопотань до суду апеляційної інстанції не надходило, тому колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд даної апеляційної скарги без участі сторін провадження, що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ст. 126-1, ч. 2 ст. 389 КК, за обставин, викладених у вироку, в апеляційній скарзі ним не оскаржуються. При цьому в суді першої інстанції обвинувачений повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованих йому правопорушень, погодився з фактичними обставинами кримінального провадження та надав вичерпні показання з приводу обвинувачення, тому суд першої інстанції, керуючись ст. 349 КПК, визнав недоцільним дослідження обставин, які ніким не оспорюються.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_9 про суворість призначеного покарання, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та не ґрунтуються на вимогах закону України про кримінальну відповідальність.

Зокрема, КК має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням; для здійснення цього завдання КК визначає, які суспільно небезпечні діяння є кримінальними правопорушеннями та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили (ст. 1 КК).

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (ч. 1-2 ст. 50 КК), а згідно ч. 1-2 ст. 65 КК суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

З огляду на ці положення закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо, що визнається (дискреційні повноваження суду) і ЄСПЛ, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права; це забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Таким чином, загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою, як зазначалось вище, є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК, згідно якої якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Системне тлумачення цієї правової норми дозволяє дійти висновку, що питання призначення покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети кримінального покарання як такої, що включає не тільки кару, а й виправлення обвинувачених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченими, так і іншими особами.

Законодавець з огляду на положення ст. 75 КК підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення обвинуваченого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення такої особи без реального відбування покарання, хоча при цьому має врахувати не тільки тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, але й інші обставини провадження.

Враховуючи особу обвинуваченого, наявність інших обставин кримінального провадження згідно вимог КК, колегія суддів приходить до переконання про недоцільність звільнення обвинуваченого від відбування призначеного судом першої інстанції покарання з випробуванням, як про це поставлене питання у апеляційній скарзі захисника.

Крім того, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінального правопорушення, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо. При цьому під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду першої чи апеляційної інстанції (прокурора, потерпілого, обвинуваченого чи його захисника), а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

На національному рівні КСУ у своєму рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що «справедливе застосування норм права передбачає передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання повинно бути домірним кримінальному правопорушенню».

При визначенні виду і розміру покарання необхідно також враховувати й те, що одним із європейських стандартів кримінального судочинства є принцип «пропорційності» (остаточне рішення ЄСПЛ від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12), а тому тяжкість вчиненого кримінального правопорушення не повинна бути основним визначальним фактором щодо покарання. При цьому колегія суддів дотримується автономної концепції поняття «покарання» в усталеній судовій практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98), хоча це не виключає, що покарання може спрямоване на досягнення кількох цілей, поряд з карою та запобіганням це може бути ще й відшкодування.

При призначенні ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог кримінального закону, врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який є раніше судимою особою, характеризується посередньо, відсутність обставин, що обтяжують покарання, й дійшов цілком обґрунтованого висновку про призначення покарання у виді позбавлення волі, що на переконання колегії суддів відповідає його меті, гуманності, справедливості, фактичним обставинам кримінального провадження, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Визначене судом покарання не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав людини, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_9 про погіршення стану здоров`я, що унеможливлює відбування покарання у виді позбавлення волі колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки жодних доказів на підтвердження даних обставин обвинуваченим додано не було.

Оскільки визначене покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, то вид і розмір призначеного ОСОБА_9 покарання є необхідним й достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного, оскаржене судове рішення є законним, належним чином обґрунтованим та умотивованим, тому вирок суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 24.02.2025 відносно ОСОБА_14 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4