Справа №705/14/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року м.Умань

Уманський міськрайоннийсуд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Уманської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні за № 0001292 від 15.09.2025 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Уманського міськрайонного суду Черкаської області перебуває вище зазначене кримінальне провадження.

Ухвалою слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17.09.2025 в межах вказаного кримінального провадження відносно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який був продовжений, в тому числі ухвалою слічого судді Уманмького міськрайонного суду Черкаської області від 11.12.2025 на два місяці, тобто до 15.02.2026, включно.

Оскільки строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 закінчується 15.02.2026, прокурор Уманської окружної прокуратури ОСОБА_3 подав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У клопотанні зазначено, що ризики, які стали підставою для застосування зазначеного запобіжного заходу під час досудового розслідування, не зменшилися та продовжують існувати, а саме, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України: переховуватись від суду; незаконно впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні; вчинити інші кримінальні правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. З огляду на зазначене сторона обвинувачення вважає, що жоден із м`якіших запобіжних заходів не здатен забезпечити виконання ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 строком на 60 днів без визначення розміру зазстави.

Законний представник малолітньої потерпілої ОСОБА_4 та представник потерпілої ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримали клопотання прокурора.

Захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою віносно обвинуваченого ОСОБА_6 , посилаючись на те, що для забезпечення належної його поведінки може бути застосовано і більш м`який запобіжний захід.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав позицію свго захисника.

Вислухавши клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, думку інших учасників справи, суд дійшов такого висновку.

Згідно з ч.ч. 1 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу . За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою суд повинен врахувати наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду справи до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Встановлено, що ухвалою слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17.09.2025 відносно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який був продовжений, в тому числі ухвалою слічого судді Уманмького міськрайонного суду Черкаської області від 11.12.2025 на два місяці, тобто до 15.02.2026, включно.

До закінчення дії попередньої ухвали суду про тримання під вартою обвинуваченого судовий розгляд не може бути завершений з об`єктивних причин, оскільки станом на 12.02.2026 ще не встановлений порядок дослідження доказів, не з`ясована позиція обвинуваченого щодо висунутого обвинувачення. Тобто судовий розгляд перебуває на початковій стадії.

Водночас суд вважає, що на даний час сторона обвинувачення належним чином обґрунтувала наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які були враховані при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також наявність обставин, які вказують, що заявлені ризики не зменшились.

При цьому суд враховує, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Вирішуючи клопотання прокурора, суд враховує, що не зменшились та продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, наявність яких була встановлена при застосуванні щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Зокрема, ризик переховування обвинуваченого від суду, оскільки можливе притягнення до кримінальної відповідальності та суворість покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , можуть бути розцінені ним більш небезпечним ніж переховування та втеча. Також з достатньою вірогідністю продовжує існувати ризик незаконного впливу на потерпілу та свідків, з метою зміни ними показів на його користь, а також беручи до уваги, що жодні особи ще не допитані у судовому засіданні.

Таким чином, при вирішенні питання доцільності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення наявних ризиків.

У судовому засіданні не встановлено достатніх стримуючих факторів для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, враховуючи, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій щодо переховування від суду або незаконного впливу на інших учасників провадження.

З огляду на вище викладене суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе належним чином запобігти наявним ризикам.

Також суд вважає, що оскільки інкриміноване ОСОБА_6 діяння вчинене із застосуванням психологічного насильства у формі ігнорування вразливого стану малолітньої дитини, то застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою необхідно продовжити без визначення розміру застави.

Керуючись ст. ст. 183, 199, 331 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою на 60 днів, який відраховувати з дня оголошення даної ухвали, з триманням обвинуваченого у Державній установі «Черкаський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави

Дія ухвали про продовження строку запобіжного заходу закінчується 12 квітня 2026 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, прокурором шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення ухвали, а обвинуваченим протягом п`яти днів з моменту вручення йому копії ухвали.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику до відома та направити начальнику ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» для виконання.

Суддя ОСОБА_1