Справа № 175/2606/26
Провадження № 1-кс/175/252/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2026 р. с-ще Слобожанське

Дніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області капітана поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Краматорської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новоазовськ, Донецької області, громадянина України, з середньою освітою, який має доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не одружений, який не працює, в силу ст.89 КК України раніше не судимий, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий СВ Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області капітан поліції ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання старший слідчий посилається на те, що досудовим розслідуванням було встановлено, що 01.02.2026 року приблизно о 20 год 00 хв, ОСОБА_4 разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_8 знаходилися за місцем мешкання їх спільного знайомого ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_3 , де вони разом вживали спиртні напої.

В ході вживання спиртних напоїв між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, а саме: ревнощів, виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_4 виник злочинний умисел спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_4 , перебуваючи у спальній кімнаті будинку за вищезазначеною адресою, сидячи на ліжку поруч з ОСОБА_8 , яка також перебувала в положенні сидячи на ліжку, наніс їй близько 6 ударів кулаками лівої та правої рук в область обличчя, внаслідок чого ОСОБА_8 , не втримавши рівновагу, змінила своє положення з сидячого на напівлежаче, обпершись на ліву руку на ліжку. Після чого, ОСОБА_4 взяв з підлоги у праву руку дерев`яний брусок та наніс ОСОБА_8 близько 3-х (трьох) ударів вказаним бруском в область обличчя зліва, після чого припинив побиття та вони разом продовжили розпивати спиртні напої.

У результаті умисних противоправних дій ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закритої гострої важкої ЧМТ: забою головного мозку з геморагічними напластуваннями над лівою на півкулею головного мозку, лінійні переломи лицьового скелета ліворуч, склепіння черепа з переходом на основу черепа. Численні забої мяких тканин та підшкірні гематоми обличчя з ускладненнями у вигляді ГПМК за ішемічним типом в мосту головного мозку та лівій півкулі мозочка на тлі судинної енцефалопатії, церебрального атеросклерозу та атрофії головного мозку, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

Отримані тілесні ушкодження відносяться до тяжких та знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із діями ОСОБА_4 .

Враховуючи те, що ОСОБА_4 перебував у сімейних відносинах з ОСОБА_8 відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 року № 2229-VIII є вчиненням кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється в спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: протоколом огляду місця події, протоколами допитів свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , протоколами слідчих експериментів з підозрюваним ОСОБА_4 та свідком ОСОБА_9 , медичною довідкою КНП «Міська лікарня №2» КМР з діагнозом потерпілої.

Крім того, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності.

06.02.2026 року складено та вручено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Таким чином, встановлені достатні підстави підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів та карається позбавленням волі на строк від 5 до 8 років.

Також, слід зауважити, що з моменту вчинення злочину до моменту надходження потерпілої до лікарні минуло більше чотирьох днів, а швидку медичну допомогу викликала третя особа, помітивши критичний стан потерпілої, що увесь вказаний проміжок часу ігнорував підозрюваний ОСОБА_4 нехтуючи прямою загрозою життю та здоров`ю останньої.

Матеріали кримінального провадження, які до клопотання органом досудового розслідування, підтверджують обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ: у справі «Феррарі-Браво проти Італії» № 9627/81 від 14.03.1984 Суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Відтак у слідства є достатні дані вважати, що ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, об`єктивно наявні, що свідчить про неможливість їх запобігання шляхом застосування до підозрюваного ОСОБА_4 інших, більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Беручи до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_4 скоїв злочин, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України, тобто тяжкий злочин, таким чином, дані обставини свідчать про неможливість запобігання тим ризикам, що підозрюваний ОСОБА_4 з метою уникнути покарання, пов`язаного з позбавленням волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та/чи суду, впливати на свідків, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечать виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

З метою запобігання переховування підозрюваного ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків необхідно останньому обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Крім того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то це поняття означає існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України, окрім обставин, визначених у ст. 177 КПК України, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строки понад три роки.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, а саме: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки, під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_4 покладається необхідність запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків.

В обґрунтування ризику, передбаченому у п.1 ч.1 ст.177 КПК України, слідчий зазначає, що ризик переховування від органів досудового розслідування та суду полягає у тому, що підозрюваному, у разі визнання його винним в інкримінованому злочині, загрожує покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років позбавлення волі, що може бути розцінене, як більш вагомі негативні наслідки для себе, ніж наслідки за ухилення від правосуддя шляхом переховування від правоохоронних органів і суду. Також, органом досудового розслідування не виключається можливість того, що ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування змінивши місце свого мешкання та перебування, не повідомивши про це орган досудового розслідування. Крім цього, квартира за місцем реєстрації підозрюваного вже значний проміжок часу перебуває у власності інших осіб, а постійного місця мешкання підозрюваний не має, постійно змінює місце проживання за обставин тимчасових заробітків, або ж мешкає у покинутих будинках.

В обґрунтування ризику, передбаченому у п. 3 ч.1 ст.177 КПК України, слідчий зазначає, що ризик незаконно впливу свідків полягає у тому, що свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 є знайомими підозрюваного, останній перебуває в дружніх стосунках з ними. Крім цього, ключовий свідок ОСОБА_9 , в будинку якого відбувались фактичні події інкримінованого кримінального правопорушення, надав можливість проживання в його будинку на декілька днів потерпілій та підозрюваному, також разом з ним працював. Оскільки ОСОБА_4 відомо місце мешкання свідків, їх зовнішній вигляд, анкетні данні, та він, з метою уникнення відповідальності може вчинити спроби незаконного впливу на останніх, їх залякування, тиску, тощо.

Неможливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання пов`язана з тим, що особисте зобов`язання є найбільш м`яким запобіжним заходом, та його застосування не достатнє для забезпечення виконання підозрюваною його обов`язків у цьому кримінальному провадженні.

Неможливість застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_4 у вигляді застави, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, пов`язана з тим, що даний злочин вчинено із застосуванням насильства до людини, тому підстав для визначення розміру застави не має та даний запобіжний захід є завчасно не посильний для підозрюваного.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_4 у вигляді особистої поруки пов`язана з тим, що до органу досудового розслідування на час складання клопотання, не було звернення із письмовим зобов`язанням про те, що особа поручається за виконання підозрюваною покладених на неї обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України, і зобов`язується за необхідністю, доставити його до органу досудового розслідування, чи в суд на першу вимогу.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_4 у вигляді домашнього арешту пов`язана з тим, що він може змінювати місце фактичного проживання. Крім того, ОСОБА_4 фактично не має доступу до квартири за адресою, де він зареєстрований, та фактично взагалі не має постійного місця мешкання. Також слід взяти до уваги той факт, що з моменту вчинення злочину, а саме: з 01.02.2026 року по 04.02.2026 року підозрюваний ОСОБА_4 тричі змінював фактичне місце проживання.

Крім того, підозрюваний ОСОБА_4 не має засобів зв`язку, мобільного телефону тощо, що також безумовно унеможливлює здійснювати зв`язок з останнім у разі знаходження його поза межами установи слідчого ізолятору.

Враховуючи викладене, застосування більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти цим ризикам, також суворість покарання за кримінальне правопорушення та особистість підозрюваного свідчить про те, що наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути визнані ним менш небезпечними ніж кримінальне переслідування.

Таким чином, суспільний інтерес у справі, який полягає у досягненні цілей, визначених ст. 177 КПК України, перевищує можливі позитивні характеристики підозрюваного.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» № 42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» № № 12244/86,12245/86, 12383/86 від З0.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5&1(с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.2007).

Матеріали кримінального провадження, які додані до клопотання, підтверджують обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ: у справі «Феррарі-Браво проти Італії» № 9627/81 від 14.03.1984 Суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Відтак у слідства є достатні дані вважати, що ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, об`єктивно наявні, що свідчить про неможливість їх запобігання шляхом застосування до підозрюваного ОСОБА_4 інших, більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Беручи до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_4 скоїв злочин, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України, тобто тяжкий злочин, таким чином данні обставини свідчать про неможливість запобігання тим ризикам, що підозрюваний ОСОБА_4 з метою уникнути покарання, пов`язаного з позбавленням волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та/чи суду, незаконного впливу на свідків а застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечать виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

З метою запобігання переховування підозрюваного ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків, продовження вчинення інших кримінальних правопорушень, необхідно останній обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 , клопотання підтримала та просила його задовольнити.

Захисник ОСОБА_5 , у судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_4 , сам з`явився до судового засідання, тобто не переховується, а тому просив застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 пояснив, що погоджується з думкою свого захисника щодо особистого зобов`язання, на цей час вже декілька днів проживає в будинку, який йому надали для проживання знайомі, та через декілька днів в нього вже буде мобільний телефон, а також він не офіційно знайшов роботу, просив не обирати йому запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При вирішенні клопотання слідчий суддя враховує те, що у судовому засіданні встановлено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме: в обґрунтування ризику, передбаченому у п.1 ч.1 ст.177 КПК України, було доведено, що ризик переховування від органів досудового розслідування та суду полягає у тому, що підозрюваному, у разі визнання його винним в інкримінованому злочині, загрожує покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років позбавлення волі, що може бути розцінене, як більш вагомі негативні наслідки для себе, ніж наслідки за ухилення від правосуддя шляхом переховування від правоохоронних органів і суду.

Також, не виключається можливість того, що ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування змінивши місце свого мешкання та перебування, не повідомивши про це орган досудового розслідування.

Крім цього, квартира за місцем реєстрації підозрюваного вже значний проміжок часу перебуває у власності інших осіб, а постійного місця мешкання підозрюваний не має, постійно змінює місце проживання за обставин тимчасових заробітків, або ж мешкає у покинутих будинках.

В обґрунтування ризику, передбаченому у п. 3 ч.1 ст.177 КПК України, було доведено, що ризик незаконно впливу свідків полягає у тому, що свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 є знайомими підозрюваного, останній перебуває в дружніх стосунках з ними. Крім цього, ключовий свідок ОСОБА_9 , в будинку якого відбувались фактичні події інкримінованого кримінального правопорушення, надав можливість проживання в його будинку на декілька днів потерпілій та підозрюваному, також разом з ним працював. Оскільки ОСОБА_4 відомо місце мешкання свідків, їх зовнішній вигляд, анкетні данні, та він, з метою уникнення відповідальності може вчинити спроби незаконного впливу на останніх, їх залякування, тиску, тощо.

Неможливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання пов`язана з тим, що особисте зобов`язання є найбільш м`яким запобіжним заходом, та його застосування не достатнє для забезпечення виконання підозрюваною його обов`язків у цьому кримінальному провадженні.

Неможливість застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_4 у вигляді застави, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, пов`язана з тим, що даний злочин вчинено із застосуванням насильства до людини, тому підстав для визначення розміру застави не має та даний запобіжний захід є завчасно не посильний для підозрюваного.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_4 у вигляді особистої поруки пов`язана з тим, що до органу досудового розслідування на час складання клопотання, не було звернення із письмовим зобов`язанням про те, що особа поручається за виконання підозрюваною покладених на неї обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України, і зобов`язується за необхідністю, доставити його до органу досудового розслідування, чи в суд на першу вимогу.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_4 у вигляді домашнього арешту пов`язана з тим, що він може змінювати місце фактичного проживання. Крім того, ОСОБА_4 фактично не має доступу до квартири за адресою, де він зареєстрований, та фактично взагалі не має постійного місця мешкання. Також слід взяти до уваги той факт, що з моменту вчинення злочину, а саме: з 01.02.2026 року по 04.02.2026 року підозрюваний ОСОБА_4 тричі змінював фактичне місце проживання.

Крім того, підозрюваний ОСОБА_4 не має засобів зв`язку, мобільного телефону тощо, що також безумовно унеможливлює здійснювати зв`язок з останнім у разі знаходження його поза межами установи слідчого ізолятору.

Враховуючи викладене, застосування більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти цим ризикам, також суворість покарання за кримінальне правопорушення та особистість підозрюваного свідчить про те, що наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути визнані ним менш небезпечними ніж кримінальне переслідування.

Таким чином, суспільний інтерес у справі, який полягає у досягненні цілей, визначених ст. 177 КПК України, перевищує можливі позитивні характеристики підозрюваного.

Слідчий суддя при розгляді клопотання, крім наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, враховує обґрунтованість підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, яка підтверджується матеріалами доданими до клопотання. Також враховує тяжкість покарання у разі визнання ОСОБА_4 винуватим у вчиненні вищезазначеного тяжкого злочину, вік та стан здоров`я , а відтак, докази та обставини, на які посилається слідчий та прокурор дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 буде з високою вірогідністю переховуватись від органу досудового розслідування та суду, здійснювати незаконний вплив на свідків у даному кримінальному провадженні, а тому більш м`які запобіжні заходи, крім як тримання під вартою є недостатніми для запобігання ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_4 .

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що до підозрюваного ОСОБА_4 слід застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 376 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області капітана поліції ОСОБА_6 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по 06 квітня 2026 року включно.

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та оголошено 13 лютого 2026 року о 12 год. 00 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1