Провадження №: 1-кс/755/3797/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2025 р. Слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 розглянувши клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , про арешт майна, у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0003177 від 03.10.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 203-2 КК України, -

в с т а н о в и в:

прокурор Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , звернулась до слідчого судді з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна.

Клопотання мотивоване тим, що у провадженні слідчого відділу дізнання Дніпровського ГУНП в місті Києві перебувають матеріали досудового розслідування, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань №0003177 від 03.10.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 203-2 КК України.

03.10.2025 спеціальній лінії 102 надійшло повідомлення про виявлення приміщення за адресою: м. Київ вул. Євгена Сверстюка, 1В, де невстановленими на даний час особами надаються послуги грального бізнесу. (ЄО 76352 від 03.10.2025).

03.10.2025 слідчим слідчого відділу Дніпровського УП ГУНП у м. Києві було проведено невідкладний обшук в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України приміщення: м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, 1В, на праві власності належить: Товариству з обмеженою відповідальністю «ЛІК 1», . В ході обшуку було виявлено та вилучено:Системні блоки комп?ютерів у кількості 25 шт. з наліпками; Монітори комп?ютерні у кількості 24 шт. з наліпками; Комп?ютерні клавіатури та мишки у кількості 24 шт. у пакеті з наліпками; Провода та подовжувачі у пакеті з наліпками NPU2299950 по NPU2299951;Відеокамери у кількості 4 штуки.

04.10.2025 вилучені предмети було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Також під час проведення моніторингу сайту «Комісії з регулювання азартних ігор та лотерей» https://www.gc.gov.ua/ua/Reiestry.html встановлено відсутність адреси розташування підпільного грального закладу, а саме: м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, 1В, в офіційних реєстрах, щодо наявності у суб?єктів господарювання права на провадження діяльності з організації та проведення азартних ігор за вказаною адресою.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приміщення за адресою: м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, 1В, на праві власності належить: Товариству з обмеженою відповідальністю «ЛК 1», . Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Відповідно до постанови від 04.10.2025 приміщення за адресою: м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, 1В, визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

Прокурор в судове засідання не з`явився.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, дослідивши матеріали додані до клопотання, дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Згідно ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Ст. 98 КПК України визначеною, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166,170-174цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 173 КПК України передбачено, що відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Стаття 41 Конституції України гарантує, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності і право приватної власності є непорушним.

Аналогічні гарантії захисту права власності містяться у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року, згідно якого ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У своєму рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» заява № 19336/04 п. 168, Європейський суд з прав людини також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Суд бере до уваги, що накладення арешту на зазначене майно може призвести до необґрунтованого процесуального обмеження прав та інтересів особи .

Крім того, на даний час триває слідство тривалість якого неможливо прогнозувати, а обмеження у праві користування вказаними предметами суттєво вплине на права власника.

Також, надані прокурором доводи щодо необхідності накладення арешту на зазначене майно є необґрунтованим. як і не доведена наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

З огляду на наведене, беручи до уваги встановлені обставини, а також те, що органом досудового слідства та прокурором не наведено доказів настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню у разі повернення тимчасово вилученого майна власнику, не доведено розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження на даному етапі досудового розслідування, а відтак слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у задоволенні даного клопотання.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 131, 132, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її оголошення або отримання її копії.

Слідчий суддя: