Справа № 148/1401/19
Провадження № 1-кп/147/248/25
УХВАЛА

іменем України

11 листопада 2025 року с-ще Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

із секретарем ОСОБА_4 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7

під час розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000087 від 18.02.2019, про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 9 ч.2 ст.115 КК України та ч.4 ст.187 КК України,

ВСТАНОВИВ:

30 червня 2025 року в провадження колегії суддів Тростянецького районного суду Вінницької області на підставі ухвали Вінницького апеляційного суду від 24 червня 2025 року надійшло зазначене вище кримінальне провадження.

Ухвалою суду від 30 червня 2025 року призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 09 жовтня 2025 року призначено судовий розгляд.

11 листопада 2025 року від начальника Тростянецького відділу Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_8 надійшло клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою терміном на 60 днів. Клопотання мотивоване тим, що 28.02.2019 ОСОБА_6 затримано за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 9 ч.2 ст.115 КК України та ч.4 ст.187 КК України. Слідчим суддею Вінницького міського суду Вінницької області від 01.03.2019 щодо ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. У подальшому слідчими суддями Вінницького міського суду Вінницької області, а згодом колегією Вінницького районного суду Вінницької області продовжувався строк тримання під вартою ОСОБА_6 . Востаннє строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено до 21 листопада 2025 року включно. Прокурор стверджує, що на даний час продовжують існувати та не зменшились ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які біли підставою для застосування до обвинуваченого даного запобіжного заходу. Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України встановлено наявність ризиків, передбачених у п. 1, п. 3, п. 4 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого покладається необхідність запобігання способам переховуватися від суду; запобігання способам незаконно впливати на потерпілого, свідків; перешкоджати кримінальному провадженню шляхом неявок до суду; вчинити інше кримінальне правопорушення. Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, за які передбачено пакарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Зазначає, що потерпілий, під час судового розгляду, просив суд утримувати обвинуваченого під вартою та в разі визнання його винним призначити максимальне покарання, відповідно до санкцій інкримінованих обвинуваченому злочинів. Крім цього, наслідком злочинних дій обвинуваченого стала смерть особи похилого віку. ОСОБА_6 за місцем проживання характеризується посередньо, водночас офіційно не працює, не має стабільного джерела доходів та у нього відсутні усталені соціальні зв`язки, а тому може в будь-який момент без зайвих труднощів покинути місце тимчасового проживання, а під загрозою застосування суворої міри покарання може здійснити спроби переховуватись від суду, а також може незаконно впливати на учасників кримінального провадження, свідків та інших осіб, тобто наявні ризики передбачені п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім цього, з урахуванням відсутності стійких та тривалих трудових відносин, офіційного та постійного джерела доходів є об`єктивні підстави вважати, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто наявний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Перераховані ризики і обставини чітко відображені у відповідних матеріалах справи, продовжують мати своє місце існування та не зменшились на даний час, а отже, застосування жодного іншого більш м`якого запобіжного заходу, окрім тримання під вартою, не може їм запобігти. Також, на думку прокурора, необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою також вказує співрозмірність вчинених ним злочинів із завданими наслідками.

ОСОБА_6 в судовому засіданні подав зустрічне клопотання в якому просив: 1) замінити йому, обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на більш м`який домашній арешт або особисте зобов`язання; 2) визнати, що під час досудового розслідування було допущено істотні порушення вимог КПК України, а саме: порушення територіальної підслідності; відсутність належного документа про передачу провадження між органами; відсутність належного мотивування обрання та продовження запобіжного заходу; 3) врахувати судову практику Верховного Суду та ЄСПЛ, яка підтверджує, що такі порушення є підставою для заміни зпобіжного заходу та відновлення порушених прав людини. До клопотання додає: копію документу, що підтверджує місце реєстрації та проживання; характеристики на ім`я ОСОБА_6 . Клопотання мотивує тим, що на даний час щодо обвинуваченого застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався. Однак під час досудового розслідування та судового розгляду були допущені істотні порушення вимог КПК України та прав людини, що вимагають зміни запобіжного заходу на більш м`який. Зокрема вказує на порушення територіальної підслідності, адже досудове розслідування здійснював слідчий в ОВС СУ ГУНП у Вінницькій області, хоча місце події належить до території, підслідної Тульчинському РВП ГУНП у Вінницькій області. В порушення ч. 5 ст. 36 КПК України, у справі немає документа про передачу кримінального провадження від одного органу до іншого, що свідчить про те, що розслідування проводилося не уповноваженим органом. З урахуванням практики ВС висвітлено у постановах від 10.12.2019 у справі №757/3065/18-к та від 03.03.2020 у справі №523/1717/18, на думку обвинуваченого, досудове розслідування проведено з істотним порушенням вимог КПК, що впливає на допустимість зібраних доказів. Також вказує на відсутність належного мотивування при обранні та продовженні запобіжного заходу посилаючись на положення ст. 178, 183 КПК України та постанову ВС від 06.04.2021 у справі №757/15382/20-к, рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» та «Єпоєв проти України». Також обвинувачений вказує на порушення права на свободу та особисту недоторканість, посилаючись на положення ст. 29 Конституції України та ст. 5 Конвенції про захист прав людини і на висновки викладені у постанові ВС від 21.09.2022 у справі №758/2346/22-к.

Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав клопотання прокурора в повному обсязі, просить продовжити дію запобіжного заходу без визначення розміру застави. Проти задоволення клопотання обвинуваченого заперечував, зазначив, що підозра ніким не оскаржена, а ризики встановлені під час обрання запобіжного заходу і під час його продовження не зменшилися.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 заперечувала проти клопотання прокурора та просила в його задоволенні відмовити. Висловилась, що підтримує клопотання свого підзахисного, адже ОСОБА_6 свою вину не визнає, перебуває майже сім років у місці позбавлення волі без вироку і засудження. Просить постановити законне рішення, адже ОСОБА_6 готовий сприяти розслідуванню задля того, щоб знайти особу, винну у вчиненні правопорушення. Просить застосувати до підзахисного запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, з огляду на те, що ОСОБА_6 дотримується своїх процесуальних обов`язків, має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання. Ризики наведені прокурором у клопотанні постійно повторюються і не знайшли свого підтвердження, тому просить розглянути клопотання про зміну запобіжного заходу на більш м`який.

Обвинувачений ОСОБА_6 просить відмовити в задоволенні клопотання прокурора та підтримав своє зустрічне клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт або на особисте зобов`язання, також просить визнати порушення вимог КПК України на досудовому розслідуванні і під час судового розгляду. Зазначив, що він немає жодного відношення до інкримінованих йому злочинів, має постійне місце проживання та реєстрації, у нього міцні соціальні зв`язки та позитивні характеристики, тривалий час протиправно перебуває під вартою, а тому просив змінити запобіжний захід, задовольнивши його клопотання.

Потерпілий та його представник в судове засідання не прибули.

Суд, вислухавши доводи учасників справи, дослідивши матеріали справи, та поданих клопотань дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Так, за змістом ст.131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу відповідно до положеньст.178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зазначені у вказаній статті.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Частиною 1 статті 194 КПК України визначено, що суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, повинно мітити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Водночас, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. Під час розгляду питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Ухвалою слідчого судді від 01.03.2019 до ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, який в подальшому неодноразово продовжувався.

Під час вирішення клопотання прокурора щодо продовження міри запобіжного заходу відносно обвинуваченого у виді тримання під вартою суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Так, згідно з наданим до суду обвинувальним актом ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушеннях проти життя та здоров`я особи за п.п. 6, 9 ч.2 ст.115 КК України та ч.4 ст.187 КК України, та судом враховані обставини вчинення кримінального правопорушення, які викладені у обвинувальному акті, наслідки, що настали у виді смерті особи похилого віку.

Так, у даному кримінальному провадженні лише розпочато судовий розгляд і встановлено обсяг доказів, які підлягають дослідженню та порядок їх дослідження, а саме потерпілий і свідки не допитані, письмові та речові докази не досліджені.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 9 ч.2 ст.115 КК України за які законом передбачена можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна у випадку, передбаченому пунктом 6 частини другої цієї статті та ч.4 ст.187 КК України, за яке законом передбачена можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна, які відповідно до ст.12 КК України належить до категорії особливо тяжких злочинів. ОСОБА_6 , усвідомлюючи ступінь тяжкості інкримінованих діянь й суворість можливого покарання, може переховуватися від суду, що дає підстави для висновку про обґрунтованість ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченому переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів може вдатися до відповідних дій, а враховуючи тяжкість передбаченого покарання, його вік, наявність воєнного стану в Україні та неможливість повного контролю над кордонами може виїхати за межі країни з метою уникнення відповідальності за особливо тяжкий злочин.

Крім того суд зазначає про те, що обвинувачений ОСОБА_6 обізнаний про місце мешкання потерпілого і свідків, які не були допитані безпосередньо у судовому засіданні, а тому вони можуть змінити свої покази у разі впливу на них ОСОБА_6 шляхом, залякування, вмовляння або іншим шляхом.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, потерпілого у цьому кримінальному провадженні, варто враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, потерпілими у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин, ризик впливу на свідків, потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, потерпілих та дослідження їх судом.

З урахуванням зазначеного суд вважає доведеним стороною обвинувачення існування ризику передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме незаконний вплив на потерпілого та свідків.

На думку суду ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, на який посилається прокурор, а саме вчинення іншого кримінального правопорушення є доведеним, враховуючи особу обвинуваченого та обставини вчинення кримінального правопорушення. Зокрема ОСОБА_6 ставиться у вину умисне вбивство з корисливих мотивів та з метою приховати інше кримінальне правопорушення або полегшити його вчинення.

Щодо доводів прокурора про наявність ризику передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, суд вважає даний ризик недоведеним, оскільки досудове розслідування вже завершено, обвинувальний акт було направлено до суду, зібрано усі докази, а крім того, усі письмові докази сторони обвинувачення долучені до матеріалів справи, адже справа надійшла в провадження Тростянецького районного суду Вінницької області на підставі ухвали Вінницького апеляційного суду після скасування вироку суду першої інстанції, а тому обвинувачений не може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Суд вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України: переховування від суду, незаконний вплив на потерпілого свідків та імовірність вчинення іншого кримінального правопорушення.

Щодо доводів сторони захисту про відсутність вказаних ризиків, суд вважає також необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винним, з огляду на вірогідність переховування від суду та незаконного впливу на свідків, імовірність вчинення іншого кримінального правопорушення, спростовують доводи захисту про відсутність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 суд крім тяжкості діянь, які інкримінується обвинуваченому, враховується, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, має міцні соціальні зв`язки, компрометуючими матеріалами відносно обвинуваченого сільська рада не володіє, разом з цим це не спростовує і не зменшує достатньою мірою ризики, що стали підставою для обрання та продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу.

З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним у пункті 35 рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Летельє проти Франції», суд вважає виправданим, на даний час, тримання обвинуваченого під вартою.

Крім того, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, наявне обґрунтоване обвинувачення відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 9 ч.2 ст.115 КК України та ч.4 ст.187 КК України, наявність ризиків, зазначених ст.177 КПК України, існуюча практика Європейського суду з прав людини, якою визначено, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, а також мета забезпечення належної поведінки обвинуваченого, свідчать про неможливість запобігання існуючим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

При визначенні виду можливого запобіжного заходу, суд враховує існування встановлених в судовому засіданні ризиків та вважає необхідним продовжити ОСОБА_6 , винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки будь-який більш м`який запобіжний захід, на даний час, не може запобігти доведеним ризикам і забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків та вказане в повній мірі відповідає меті такого запобіжного заходу та меті позбавлення особи свободи, як можливому законному випадку порушення такого права, передбаченому абз. с) ст. 5 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод. Суд також бере до уваги стан здоров`я обвинуваченого, щодо якого в розпорядженні суду відсутні об`єктивні медичні застереження щодо неможливості перебування під вартою. Доказів того, що перебуваючи під вартою стан здоров`я ОСОБА_6 погіршився та він потребує медичної допомоги, яку неможливо надати в умовах ДУ «Вінницька УВП №1» суду не надано.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що на даний час, інші більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого, з огляду на що клопотання прокурора про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів підлягає задоволенню, а у задоволені клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 в частині зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який, а саме на домашній арешт або на особисте зобов`язання, варто відмовити.

Надані стороною захисту характеристики ОСОБА_6 за 2015 рік стосуються навчання обвинуваченого у Тульчинському технікумі ветеринарної медицини БНАУ та навчально-виробничої практики за спеціальністю «столяр», не спростовують наявність ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Щодо посилання сторони захисту на тривале перебування обвинуваченого під вартою, а саме майже сім років, колегія суддів зазначає, що ця обставина не заперечується судом, водночас, в провадження Тростянецького районного суду Вінницької області справа надійшла 30 червня 2025 року, судом цього ж дня призначено підготовче судове засідання, вирішено заяву про самовідвід захисника, забезпечено обвинуваченого захисником, а тому тривалість розгляду справи залежить від багатьох обставин, які не залежать від суду. Окрім того, у зв`язку з тривалими надзвичайними обставинами в державі та масованими атаками на об`єкти енергетичної інфраструктури, по всій території України, у тому числі на території Вінницької області, діють графіки погодинних (почергових) відключень електроенергії, що також впливає на тривалість розгляду справи.

Стосовно доводів обвинуваченого про непричетність до інкримінованих йому правопорушень, а також доводів захисника про те, що обвинувачений не визнає свою вину, суд зазначає, що встановити обґрунтованість доводів сторони захисту щодо відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень суд на цій стадії провадження позбавлений можливості, оскільки справу лише призначено до розгляду та встановлено порядок та обсяг дослідження доказів (матеріали досудового розслідування, якими обґрунтовується обвинувачення, судом не досліджені, свідки не допитані, а також не допитаний потерпілий та обвинувачений, а тому і надання оцінки правильності кваліфікації дій, і доказам, зібраним у кримінальному провадженні, можливе лише під час ухвалення остаточного рішення у цьому кримінальному провадженні після їх дослідження на відповідній стадії судового розгляду).

Продовжуючи обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою суд не визначає розмір застави, оскільки він обвинувачуються у вчиненні злочину із застосуванням насильства, та злочину, який спричинив смерть людини, що передбачено п.1 ч.4 ст.183 КПК України.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 196, ст. 197 КПК України строк тримання під вартою обвинуваченого варто визначити до 24:00 години 09 січня 2026 року.

Щодо клопотання ОСОБА_6 в частині наявності порушень КПК України на стадії досудового розслідування, а саме: порушення територіальної підслідності; відсутність належного документа про передачу провадження між органами; відсутність належного мотивування обрання та продовження запобіжного заходу суд вважає за необхідне долучити його до матеріалів справи і врахувати під час надання оцінки доказам на відповідній стадії судового розгляду.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 315, 369, 370-372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора ОСОБА_8 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, обвинуваченому ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на 60 (шістдесят) днів тобто до 09 січня 2026 року включно, без визначення розміру застави.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 в частині зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який - відмовити.

Клопотання ОСОБА_6 в частині наявності порушень КПК України на стадії досудового розслідування долучити до матеріалів справи і врахувати під час надання оцінки доказам.

Копію ухвали направити на адресу Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)» для вручення обвинуваченому та виконання.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали складено та оголошено о 08 годині 00 хвилин 12 листопада 2025 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3