Номер провадження: 11-сс/813/2309/25
Справа № 494/2487/25 1-кс/494/541/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000606 від 08.11.2025 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 10.11.2025 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, щодо ОСОБА_8 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

встановив:

Відділенням №1 СВ Березівського РВП ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000606 від 08.11.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

08.11.2025 року ОСОБА_9 затримана та цього ж дня їй повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Органом досудового розслідування встановлено, що 08.11.2025 року, о 00:05 год., більш точний час в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, у приміщенні кухні, будинку АДРЕСА_1 , між ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким вона спільно проживала, але не перебувала у шлюбі, що перебували у стані алкогольного сп`яніння, виникла сварка, у ході якої ОСОБА_8 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин викликаних сваркою, виник раптовий злочинний умисел направлений на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 . У подальшому ОСОБА_8 з метою реалізації свого раптового, злочинного умислу направленого на умисне заподіяння смерті ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_10 , та свідомо допускаючи їх настання, керуючись мотивом приязного відношення, яке склалося незадовго до події, ОСОБА_8 схопила зі столу кухонний ніж, та утримуючи його в правій руці, умисно нанесла ОСОБА_10 цим ножем не менше трьох ударів в область лівої частини грудної клітини, та правого плеча у верхній третині, спричинивши останньому прохідне колото різане поранення лівої половини грудної клітки з ушкодженням шостого лівого ребра, серцевої сорочки, передньої стінки, лівого шлуночка серця і нижньої частини лівої легені, від яких останній помер на місці події.

Ухвалою слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 10.11.2025 року задоволено клопотання старшого слідчого відділення №1 СВ Березівського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 та до підозрюваної ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 06.01.2026 року включно, без визначення застави.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 , з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Захисник зазначає, що стороною обвинувачення не доведено існування в даному кримінальному провадженні ризиків того, що підозрювана може переховуватись від органу досудового розслідування, незаконно впливати на потерпілу та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Захисник вважає, що слідчим суддею не взято до уваги поведінку ОСОБА_8 після вчинення злочину, зокрема той факт, що після завдання тілесного ушкодження, вона одразу ж викликала швидку допомогу та намагалась надати потерпілому медичну допомогу до приїзду швидкої. Крім того слідчим суддею не взято до уваги наявність у ОСОБА_8 міцних соціальних звязків, зокрема те, що вона має двох малолітніх дітей.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, яка підтримала апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти її задоволення; дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого; обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст.404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст.177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст.177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ухвала містить достатнє мотивування прийнятого рішення, з посиланням на всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

У даному кримінальному провадженні обґрунтованість підозри ОСОБА_8 за інкримінованим їй злочином підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, зокрема: оглядом місця події - будинку за адресою: АДРЕСА_1 під час якого виявлено та вилучено численні сліди біологічного походження схожі на кров та кухонний ніж зі слідами бурого кольору зовні схожими на кров; показаннями потерпілої ОСОБА_12 ; показаннями свідка ОСОБА_13 ; лікарським свідоцтвом про смерть ОСОБА_10 згідно якого його смерть настала внаслідок прохідного колото - різаного поранення лівої половини грудної клітки з ушкодженням шостого лівого ребра, серцевої сорочки, передньої стінки, лівого шлуночка серця і нижньої частини лівої легені; іншими матеріалами досудового розслідування в їх сукупності.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування додані до клопотання слідчого докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

При цьому, відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК та Глави 28 КПК питання про встановлення вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК, в ході апеляційного розгляду не встановлено та стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі слідчого судді, з огляду на таке.

Так, підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрювана може здійснити дії, передбачені пунктами 1 та 3 ч.1 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрювана може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваною зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрювана обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вона має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваної кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваної та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На думку апеляційного суду, фактичні обставини даного кримінального провадження, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_8 , яка підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке їй загрожує у разі доведеності її вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Оцінюючи наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на свідків в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими, свідками у кримінальному провадженні, відповідно до частин 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Дане кримінальне провадження перебуває на початковій стадії, а показання свідків, які вказують на причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину, мають вирішальне значення для встановлення всіх обставин, які підлягають доказуванню під час досудового розслідування.

Тому, у випадку застосування до підозрюваної запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, остання матиме можливість здійснювати вплив на свідків, з метою схилити їх до зміни своїх первинних показань, що буде перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, а також повному, всебічному та об`єктивному дослідженню всіх обставин справи.

За наявності існування обґрунтованої підозри та вищевказаних ризиків, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок слідчого судді щодо необхідності застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обставин передбачених ч.2 ст.183 КПК, що виключають можливість застосування до підозрюваної запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційним судом не встановлено.

Доводи сторони захисту про можливість зміни підозрюваній запобіжного заходу на такий, що не пов`язаний з ізоляцією від суспільства, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки такий запобіжний захід, з великою вірогідністю може виявитись незданим гарантувати запобігання встановленим ризикам.

Колегія суддів, враховуючи положення ч.4 ст.183 КПК, також погоджується з висновком слідчого судді про неможливість визначення розміру застави, оскільки інкримінований підозрюваній злочин, спричинив загибель потерпілого, а зі змісту статей 3 та 27 Конституції України - кожна людина має невід`ємне право на життя, яке визнається в Україні найвищою соціальною цінністю.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим слідчим ризикам та не дозволить контролювати місце перебування ОСОБА_8 , яка у разі застосування до неї більш м`якого запобіжного заходу матиме реальну можливість вдатись до спроб зникнути з поля зору правоохоронного органу та уникнути кримінального переслідування.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваної під вартою, в тому числі за станом здоров`я. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваної під вартою.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Пунктом 1 частини 3 статті 407 КПК передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 10.11.2025 року, якою в кримінальному провадженні №0000606 від 08.11.2025 року до підозрюваної ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3