Справа № 583/4515/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2025 р. м. Охтирка

Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні №0000684, внесеному 30 липня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, стосовно

неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Охтирка Сумської області, українця, учня 10-В класу ліцею №1 Охтирської міської ради Сумської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

особи, щодо якої розглядається клопотання, неповнолітнього ОСОБА_3 ,

законного представника неповнолітнього ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

представника ювенальної превенції ОСОБА_7 ,

представника служби у справах дітей ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 , представника цивільного позивача ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИВ:

29.09.2025 надійшло клопотання про застосування до неповнолітнього ОСОБА_3 , який не досяг віку кримінальної відповідальності, примусових заходів виховного характеру.

В обґрунтування клопотання дізнавач зазначає, що 25.03.2025 близько 18 год. 00 хв. (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) неповнолітній ОСОБА_3 перебував на території стадіону Охтирської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів №6 Охтирської міської ради Сумської області та, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_9 , передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, діючи умисно, наніс йому 2-3 удари кулаком правої руки в ділянку обличчя зліва. Від отриманого удару у потерпілого ОСОБА_9 утворились тілесні ушкодження.

Згідно з висновком експерта №144 від 02.04.2025 при експертизі ОСОБА_9 , згідно з наданою медичною документацією виявлені такі тілесні ушкодження: підшкірна гематома нижньої повіки зліва, забійне садно нижньої повіки зліва. Дані ушкодження утворилось від дії тупих предметів, про що свідчить характер ушкодження. Вид знаряддя чи засобу, яким могли бути спричинені ушкодження, не встановлено. Дані тілесні ушкодження по тривалості розладу здоров`я кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я так як мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більш як шість днів (відповідно до пунктів 2.3.2.6, 2.3.5 правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.95).

ОСОБА_3 наносячи 2-3 удари кулаком правої руки в ділянку обличчя потерпілому ОСОБА_9 , усвідомлював протиправній своїх дій, передбачав настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді завдання тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 та бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

Своїми умисними, протиправними, суспільно небезпечними діями, які виразилися у завданні умисних легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , ОСОБА_3 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження.

У ході проведення досудового розслідування було встановлено, що особа, яка вчинила дане суспільно-небезпечне діяння, є неповнолітньою, на час вчинення діяння ОСОБА_3 було 15 років, він є учнем 10-В класу - Ліцею №1 Охтирської міської ради Сумської області, де має посередню характеристику, програмовий матеріал засвоює на середньому рівні. ОСОБА_3 раніше не судимий, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався. За місцем проживання характеризується позитивно.

ОСОБА_3 суспільно-небезпечне діяння передбачене ч. 1 ст. 125 КК України вчинив вперше, яке згідно з ст. 12 КК України, є кримінальним проступком, за який передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року. Відповідно до заяв останнього та його законного представника ОСОБА_5 вони не заперечують проти застосування до ОСОБА_3 примусових заходів виховного характеру.

Тому просив прийняти рішення про застосування до неповнолітнього ОСОБА_3 примусових заходів виховного характеру у вигляді передання неповнолітнього під нагляд матері.

Прокурор у судовому засіданні підтримала клопотання про застосування до неповнолітнього ОСОБА_3 примусових заходів виховного характеру у виді передачі під нагляд матері, вважаючи, що саме такий вид примусових заходів є достатнім та необхідним для попередження вчинення неповнолітнім нового кримінального правопорушення.

Допитаний у судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_3 свою вину визнав повністю, не заперечував проти передання його під нагляд матері. Зазначив, що 25.03.2025 вживав «слабоалкоголку». Потім перебував біля технікуму на стадіоні. Він не дуже пам`ятає той день. Після драки з ОСОБА_11 він пішов у кущі з батьком ОСОБА_12 . Його наздоганяв ОСОБА_13 і кричав: «стій». Як ОСОБА_14 розповідала ОСОБА_15 та її батько, ОСОБА_13 душив його, а він захищаючись, вдарив його. Коли поліція прибігла, ОСОБА_13 відпустив його.

Законний представник неповнолітнього ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала клопотання. Зазначила, що намагається виховувати сина. Зараз він потрапив під вплив такої компанії, в нього перехідний вік. Буде дуже старатися справитися з належним вихованням сина.

Захисник у судовому засіданні просила відмовити в задоволенні клопотання, зазначаючи, що ОСОБА_3 діяв в межах необхідної оборони.

Представник служби у справах дітей в судовому засіданні пояснила, що від дізнавача надійшов запит. У квітні 2025 року було здійснено обстеження умов проживання ОСОБА_3 . Складних життєвих обставин виявлено не було. З матір`ю стосунки іноді погіршуються. Зараз вони обоє хочуть налагодити стосунки. Причиною бійки ОСОБА_16 зазначив те, що раніше хлопці з тієї компанії ображали його. Тому цього разу він не стримався.

Представник ювенальної превенції в суді пояснив, що ОСОБА_3 раніше до відповідальності не притягувався, на обліку не перебував. За місцем мешкання характеризується посередньо, за місцем навчання - позитивно. Це звичайна родина.

Представники служби у справах дітей Охтирської міської ради та ювенальної превенції заперечень по суті клопотання не мали.

Потерпілий та його представник в судовому засіданні підтримали клопотання.

Судом встановлено, що обставини визнані судом в даній ухвалі як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 КПК України, та які містяться у матеріалах кримінального провадження.

Потерпілий в суді пояснив, що 21.03.2025 десь о 17.30 год. до нього подзвонив син ОСОБА_17 , сильно плакав, сказав, що побили його товариша ОСОБА_18 двоє осіб. Потерпілий запитав де вони знаходяться? Син повідомив, що один з них утік, а інший - в кущах. Потерпілий приїхав на місце, хлопці вказали на місце, де знаходився хлопець, який побив ОСОБА_11 . Потерпілий наздогнав його, схопив за шиворот, він розвернувся та наніс 2-3 удари кулаком в ліву частину обличчя потерпілого. В цей час якраз підбіг працівник поліції. Той хлопець був у стані сильного алкогольного сп`яніння, він нього було чути запах алкоголю, навіть при працівнику поліції він продовжував чіплятися до потерпілого, кричав, що знає потерпілого та спалить йому хату. Потерпілий цивільний позов підтримав, зазначив, що зазнав моральної шкоди. Він є депутатом міської ради, тому його знає багато людей, а через дії ОСОБА_3 вимушений був два тижні ходити з синяком.

Свідок ОСОБА_19 в суді пояснив, що товаришує з ОСОБА_20 в той день вони вживали спиртне разом, з ними також була ОСОБА_15 . Свідок разом з ОСОБА_21 пішли на стадіон, а ОСОБА_16 десь відійшов. Тоді ОСОБА_16 подзвонив і запитав де вони є, на що свідок повідомив, що вони у покинутій будівлі. Коли свідок разом з ОСОБА_21 вийшли з будівлі, то почули крик. Прийшовши на крик, побачили, як ОСОБА_16 бив руками і ногами хлопця, здається ОСОБА_11 його звати. Свідок намагався зупинити ОСОБА_22 , штовхнув його. Але ОСОБА_22 не зупинявся. Друзі ОСОБА_11 кричали та почали комусь дзвонити. Свідок разом з ОСОБА_23 відійшли і їй зателефонував батько. ОСОБА_15 повернулася, а свідок пішов до залізничного вокзалу. Через 20-25 хв. зателефонували працівники поліції та просили повернутися. Коли свідок прийшов, то там були ОСОБА_15 , ОСОБА_22 , його брат та батько ОСОБА_24 .

Свідок ОСОБА_25 в суді пояснив, що в той день гуляв біля 6 школи з ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , братом ОСОБА_28 . Був ще ОСОБА_29 та ОСОБА_30 . Під вечір вони разом ішли повз покинуту будівлю. До них підійшов ОСОБА_16 та ще один хлопець. Вони почали бити ОСОБА_11 . Потім підійшла якась дівчина та її батько. Брат свідка подзвонив тату. Тато приїхав та почав доганяти ОСОБА_31 , приїхала поліція. Коли тато наздогнав ОСОБА_31 і вони стояли один навпроти одного, батько тримав ОСОБА_32 за плече, а той вдарив батька свідка в ліву сторону обличчя. Від ОСОБА_31 ішов запах перегару.

Свідок ОСОБА_33 в суді пояснив, що він разом з братом, ОСОБА_11 , ОСОБА_27 , ОСОБА_34 гуляли біля технікуму, біля покинутої будівлі. Зустріли ОСОБА_3 , ще одного хлопця та дівчину. ОСОБА_16 сказав, що це його район та чому вони там ходять. На що ОСОБА_11 відповів, що вони живуть у вільній державі і тому ходять де хочуть. Після цього ОСОБА_16 вдарив ОСОБА_11 . ОСОБА_35 був п`яний, оскільки ходив нерівно та незрозуміло розмовляв. Свідок зателефонував батьку і розповів, що б`ють ОСОБА_11 . Ті хлопці перестали бить ОСОБА_11 і розійшлися у різні сторони. Свідок пішов за ОСОБА_20 , щоб побачити, куди він пішов. Десь через 15 хвилин тато приїхав. Також приїхала поліція. Свідок показав батькові де знаходиться ОСОБА_16 , батько побіг за ним, щоб зупинити його. Наздогнав, тримав ОСОБА_31 за руку, а він правим кулаком вдарив батька у ліве око. Також нецензурно висловлювався. Там ще була дівчина та якийсь чоловік. Мама в цей час стояла трохи далі разом з поліцейськими.

Свідок ОСОБА_36 в суді пояснила, що вона є дружиною потерпілого ОСОБА_9 25.03.2025 близько 17 години вона з чоловіком вечеряли вдома. В цей час чоловікові зателефонував син ОСОБА_17 та повідомив, що його товариша ОСОБА_11 дуже побили. Вони з чоловіком сіли в машину та поїхали. В дорозі свідок зателефонувала матері ОСОБА_18 . Приїхавши, свідок одразу побігла до ОСОБА_11 . Там були ще хлопці: два сина свідка, ОСОБА_37 , ОСОБА_38 і ОСОБА_39 . Хлопці повели ОСОБА_40 показувати у якому напрямку побіг ОСОБА_41 . Через 2 хвилини чоловік вийшов уже з синяком. Працівники поліції теж приїхали, але вони дуже повільно йшли. ОСОБА_16 поводився некрасиво: висловлювався нецензурно, погрожував спалити хату та зґвалтувати свідка.

Свідок ОСОБА_42 в суді пояснив, що 21.03.2025 гуляв з друзями біля 6 школи. Близько 18 год. свідка побив ОСОБА_35 і ОСОБА_43 . ОСОБА_44 і ОСОБА_45 кричали, що зараз приїдуть їх батьки та поліція. ОСОБА_16 побіг у кущі, а ОСОБА_43 в іншу сторону. Приїхав батько ОСОБА_46 , побіг за ОСОБА_47 . Свідок залишався на місці. Приїхали поліцейські та пішли туди, куди пішов ОСОБА_35 . Коли вони всі повернулися, у ОСОБА_48 був синяк на лівому оці.

Свідок ОСОБА_42 в суді пояснив, що в той день він гуляв з братом ОСОБА_11 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_34 і ОСОБА_51 біля 6 школи біля покинутою будівлі. Там зустріли ОСОБА_3 , який сказав, що це його район. Артур щось відповів, після чого ОСОБА_16 почав його бити. ОСОБА_11 впав у кущі, ОСОБА_16 продовжував його бити, тоді підбіг інший хлопець і теж бив ОСОБА_11 . Єгор подзвонив батьку з телефону свідка. Приїхав ОСОБА_9 , побіг за ОСОБА_52 що там відбувалося, свідок не бачив, але чув, як ОСОБА_16 кричав і ображав ОСОБА_9 , також кричав: «відпусти». Потім свідок бачив синяк у ОСОБА_9 на лівому оці. Поліція йшла за свідком і його друзями.

Свідок ОСОБА_53 в суді пояснив, що він працює поліцейським водієм поліції охорони в Сумській області. Надійшов виклик про те, що б`ються малолітні діти біля Охтирського коледжу. Коли під`їхали до коледжу, до свідка підбігли двоє дітей і сказали йти скоріше. Також в цей час під`їхали ОСОБА_9 із дружиною. Діти підбігли до них та розказували що сталося. ОСОБА_16 ішов з якоюсь дівчиною від покинутої будівлі в напрямку стадіону, пришвидшуючись. Також з ними був хлопець, ОСОБА_43 прізвище. ОСОБА_9 поїхав машиною скільки міг, а свідок біг. Там була суперечка між ОСОБА_54 і ОСОБА_55 . Вони тримали один одного, хапали, намагалися боротися. ОСОБА_16 психував, висловлювався нецензурно. Жінки їх розмиряли. Як свідок зрозумів, одна дружина потерпілого, а інша якась білява жінка. Щоб ОСОБА_9 душив потерпілого, свідок не бачив. Як наносив удар - теж не бачив. У ОСОБА_48 був розбитий ніс. На ОСОБА_14 тілесних ушкоджень не було. У свідка також був напарник, але свідок до місця події добіг скоріше. Коли свідок вже повернувся до службового автомобіля, підійшла дівчина та сказала, що з ними був ще третій, ОСОБА_43 . Свідок подзвонив йому і попросив повернутися. Також там був батько дівчини, невисокий чоловік.

Свідок ОСОБА_56 в суді пояснив, що в той день йшов у справах біля Охтирського коледжу. Побачив бійку, коли підійшов, то один хлопець лежав на землі, а інший стояв біля нього. Свідок запитав хто з ним був, на що ОСОБА_16 сказав, що там була дочка свідка і ще один хлопець. Тоді свідок подзвонив дочці та сказав повертатися. Вони з ОСОБА_20 пішли їй на зустріч. В цей час прийшов батько когось із хлопців, спочатку між цим чоловіком і ОСОБА_20 була словесна суперечка. Потім той чоловік схопив ОСОБА_31 за горло, а ОСОБА_16 вдарив його. Свідок став між ними. Коли ОСОБА_13 схопив за горло ОСОБА_31 , то поліцейський стояв уже поряд, він просто стояв. Потім підійшов інший поліцейський. Жінки підійшли пізніше.

Свідок ОСОБА_57 в суді пояснила, що після того, як хлопці побилися, вона з ОСОБА_58 пішла. Через деякий час їй зателефонував батько, сказав повертатися разом з ОСОБА_58 . Вона поверталася, на зустріч йшов ОСОБА_16 та її батько. Як тільки вони зустрілися, підбіг ОСОБА_13 , за ним бігли поліцейські. Біля свідка стояв ОСОБА_16 і її батько. Підбіг ОСОБА_13 з криками, схопив ОСОБА_31 за шию двома руками, а ОСОБА_59 вдарив його правою рукою. Батько свідка намагався розійняти їх. Як тільки ОСОБА_59 наніс удар, ОСОБА_13 відпустив його. В цей момент підбіг поліцейський. Жінки підійшли потім.

Письмовими доказами встановлено таке.

Як вбачається з протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 25.03.2025, ОСОБА_9 повідомив про те, що 25.03.2025 близько 18.00 год. біля стадіону ліцею №6 в м. Охтирка неповнолітній ОСОБА_3 наніс 2-3 удари кулаком правої руки в його обличчя, чим спричинив тілесні ушкодження (а.с. 73-74).

Відповідно до висновку експерта №144 від 02.04.2025, при експертизі ОСОБА_9 , згідно з наданою медичною документацією виявлені такі тілесні ушкодження: підшкірна гематома нижньої повіки зліва, забійне садно нижньої повіки зліва. Дані ушкодження утворились від дії тупих предметів, про що свідчить характер ушкоджень. Вид знаряддя чи засобу, яким могли бути спричинені ушкодження, не встановлено. Дані тілесні ушкодження по тривалості розладу здоров`я кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я, так як мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більш як шість днів (відповідно до пунктів 2.3.2.6, 2.3.5. правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.95). Діагноз: Забій м`яких тканин голови. Забій нижньої губи встановлений на основі суб`єктивних факторів, не підтверджується об`єктивними відомостями і згідно пункту 4.6 правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень при оцінці ступеня тяжкості не враховуються. Враховуючи кількість тілесних ушкоджень та їх анатомічну локалізацію вищевказані тілесні ушкодження могли утворитися від однієї і більше фізичних дій. Давність нанесення ушкоджень може відповідати даті, зазначеній у постанові (25.03.2025), про що свідчить колір підшкірної гематоми і стан поверхні садна (а.с. 78-82).

1

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 27.03.2025 та доданим до нього диском DVD-R, потерпілий ОСОБА_9 відтворив обставини отримання ним тілесних ушкоджень, які мали місце 25.03.2025, а саме розповів, що, перебуваючи в положенні стоячи, повернуті один до одного обличчям, ОСОБА_3 наніс потерпілому близько 2-3 ударів кулаком правої руки в ліву частину обличчя. Від отриманих ударів останній не падав, а залишився стояти на місці (а.с. 83-85).

Згідно з висновком експерта №145 від 02.04.2025, механізм спричинення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_9 , може відповідати механізму частково показаного ним під час проведення слідчого експерименту, а саме: підшкірна гематома нижньої повіки зліва, забійне садно нижньої повіки зліва могли утворитися від нанесення удару кулаком правої руки. Інших тілесних ушкоджень не виявлено (а.с. 86-87).

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 28.03.2025 та доданим до нього диском DVD-R, неповнолітній свідок ОСОБА_57 , в присутності законного представника ОСОБА_60 , за участю психолога та статиста, розповіла, що 25.03.2025 вона бачила, як до ОСОБА_3 підбіг чоловік, схопив його за шию та почав душити, а поліцейський в цей час тримав ОСОБА_3 за капюшон. Обороняючи себе, ОСОБА_3 наніс один удар в ділянку лівого ока кулаком правої руки даного чоловіка. Відразу після цього ОСОБА_56 став між ОСОБА_3 та незнайомим їй чоловіком, який відпустив ОСОБА_3 (а.с. 88-91).

Як вбачається з висновку експерта №150 від 02.04.2025, механізм спричинення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_9 , може відповідати механізму показаного свідком ОСОБА_57 під час проведення слідчого експерименту, а саме: підшкірна гематома нижньої повіки зліва, забійне садно нижньої повіки зліва могли утворитися від нанесення удару кулаком правої руки (а.с. 92-93).

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 28.03.2025 та доданим до нього диском DVD-R, ОСОБА_56 розповів, що 25.03.2025 до ОСОБА_3 підбіг невідомий йому чоловік, схопив його за шию та почав душити, а поліцейський в цей час тримав ОСОБА_3 за капюшон. Обороняючи себе, ОСОБА_3 наніс один удар в ділянку лівого ока кулаком правої руки даного чоловіка. Відразу після цього свідок став між ОСОБА_3 та незнайомим їй чоловіком та почав розміряти (а.с. 94-96).

Згідно з висновком експерта №149 від 02.04.2025, механізм спричинення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_9 , може відповідати механізму показаного свідком ОСОБА_56 під час проведення слідчого експерименту, а саме: підшкірна гематома нижньої повіки зліва, забійне садно нижньої повіки зліва могли утворитися від нанесення удару кулаком правої руки (а.с. 97-98).

Таким чином, дослідивши наявні у справі докази, суд вважає доведеним у судовому засіданні те, що неповнолітній ОСОБА_3 25.03.2025 близько 18 год. 00 хв., перебуваючи на території стадіону Охтирської ЗОШ 1-ІІ ступенів №6 Охтирської міської ради, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_9 , через те, що останній тримав його за шию, умисно, наніс йому один удар кулаком правої руки в ділянку обличчя зліва. Від отриманого удару у потерпілого ОСОБА_9 утворились тілесні ушкодження: підшкірна гематома нижньої повіки зліва, забійне садно нижньої повіки зліва, які по тривалості розладу здоров`я кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я так як мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більш як шість днів.

При цьому суд вважає доведеним факт тримання ОСОБА_9 за шию ОСОБА_3 , оскільки на це вказують свідки ОСОБА_57 та ОСОБА_56 , які були очевидцями події. При цьому інші свідки, допитані в судовому засіданні перебували на певній відстані від місця події і не могли бачити вказаного факту.

Також в суді встановлено, що потерпілому було нанесено один удар, що підтверджують ці ж свідки, а також висновок експерта № 145 від 02.04.2025 судово-медичного експерта, в якому зазначено про часткову відповідність механізму показаного потерпілим ОСОБА_9 під час проведення слідчого експерименту, зокрема зазначено, що наявні у нього тілесні ушкодження могли утворитися від удару кулаком правої руки. Інших тілесних ушкоджень не виявлено.

Доводи сторони захисту про перебування ОСОБА_3 в стані необхідної оборони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 26.04.2002 року «Про судову практику у справах про необхідну оборону» згідно з ч. 1 ст. 36 КК необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Право на необхідну оборону виникає лише за наявності для цього певної підстави. Відповідно до ч. 1 ст. 36 КК така підстава характеризується двома елементами: вчиненням особою суспільно небезпечного посягання та необхідністю його негайного відвернення або припинення.

В п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 26.04.2002 року «Про судову практику у справах про необхідну оборону» зазначено: оскільки відповідно до ст. 11 КК ( 2341-14 ) злочином є суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), не

утворюють стану необхідної оборони дії, спрямовані на припинення правопорушення та заподіяння шкоди, яке хоча формально й містить ознаки злочину, але через малозначність не становить суспільної небезпеки.

Таким чином, суд вважає, що дії ОСОБА_9 , що полягали у триманні за шию ОСОБА_3 є малозначними, через що не становлять суспільної небезпеки.

За таких обставин, ОСОБА_9 не вчинялося відносно ОСОБА_3 суспільно небезпечного посягання, тому у останнього не було підстав для його відвернення та припинення.

З наведених підстав суд прийшов до висновку про те, що ОСОБА_3 не перебував в стані необхідної оборони.

Згідно з положеннями ст. 22 КК України кримінальній відповідальності підлягають особи, яким до вчинення кримінального правопорушення виповнилося шістнадцять років.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що відповідно до чинного законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, учинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною Кримінального кодексу України.

Згідно з положеннями ст. 498 КПК України Кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст.. 500 КПК України, судовий розгляд здійснюється в судовому засіданні за участю прокурора, законного представника, захисника та представників служби у справах дітей і уповноваженого підрозділу органів Національної поліції, якщо вони з`явилися або були викликані в судове засідання, згідно із загальними правилами цього Кодексу.

Судовий розгляд завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів виховного характеру або про відмову в їх застосуванні.

Стаття 501 КПК України визначає, що під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує такі питання:

1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння;

2) чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння;

3) чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

Якщо під час судового розгляду не буде доведено однієї з обставин, передбачених у пункті 1 або 2 частини першої цієї статті, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову у застосуванні примусових заходів виховного характеру і закрити кримінальне провадження.

В судовому засіданні встановлено, що своїми умисними, протиправними, суспільно небезпечними діями, які виразилися у завданні умисних легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , ОСОБА_3 вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.

Відповідно до ст. 12 КК України діяння, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, є кримінальним проступком.

На момент вчинення кримінального правопорушення неповнолітньому ОСОБА_3 було повних 15 років, тобто ОСОБА_3 не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння.

Як вбачається з клопотання про застосування до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру та розписки законного представника неповнолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , остання не заперечувала щодо застосування до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 КПК України клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру має відповідати вимогам статті 291 цього Кодексу, а також містити інформацію про захід виховного характеру, який пропонується застосувати.

У судовому засіданні встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3 вперше вчинив діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався.

На виконання вимог ст. 485 КПК України з`ясовано, що стан здоров`я неповнолітнього ОСОБА_3 є задовільним, даних про його розумову відсталість, психічне захворювання чи затримки психічного розвитку не встановлено. ОСОБА_3 виховується матір`ю ОСОБА_5 , навчається у 10-В класі ліцею №1 Охтирської міської ради Сумської області, за місцем навчання характеризується позитивно.

Суд, ухвалюючи судове рішення щодо неповнолітнього ОСОБА_3 , керується принципом найкращих інтересів дитини, встановленого у ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, а також враховуючи те, що до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення після досягнення одинадцятирічного віку, але до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, у будь-якому випадку, незважаючи на ступінь тяжкості вчинюваного діяння, згідно зі ст. 498 КПК України мають застосовуватись примусові заходи виховного характеру, та те, що дії неповнолітнього містять ознаки суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, але на момент вчинення цього суспільно небезпечного діяння, згідно зі ст. 22 КК України він не досягнув віку, з якого передбачена кримінальна відповідальність, та вважає за необхідне застосувати до неповнолітнього ОСОБА_3 примусові заходи виховного характеру у виді передачі його під нагляд матері - ОСОБА_5 на строк 1 рік. Саме такі примусові заходи виховного характеру, на думку суду, зможуть забезпечити належне виховання неповнолітнього та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Крім того, потерпілий звернувся із цивільним позовом до законного представника особи, яка не досягла віку, з якого настає кримінальна відповідальність, - ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення. В обґрунтування позову зазначив, що внаслідок своїх протиправних дій, ОСОБА_3 спричинив значну моральну шкоду, тому що його життя було перенасичене негативними емоціями, психічними переживаннями. Тому, внаслідок таких протиправних дій понесені значні моральні втрати, які призвели до позбавлення можливостей реалізації своїх звичок та бажань. Просив стягнути із ОСОБА_5 на його користь 50000,00 грн моральної шкоди та витрати на правову допомогу 10000 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_9 та його представник заявлені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

ОСОБА_5 під час судового розгляду поданий потерпілим позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні.

Суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 127 КПК України шкода завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Із урахуванням вимог ст.ст. 1179, 1180 ЦК України, неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. Але відповідно до ч. 2 ст. 1179 ЦК України у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на час вирішення цивільного позову досяг 15 років, будь-якого майна, достатнього для відшкодування завданої ним шкоди, у нього немає.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У постанові від 03.10.2019 року у справі №709/1173/17 Верховний суд зазначив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом встановлено, що внаслідок завдання потерпілому ОСОБА_9 неповнолітнім ОСОБА_52 легких тілесних ушкоджень, потерпілому завдана моральна шкода, яка полягає у тому, що дії неповнолітнього ОСОБА_3 викликали також у цивільного позивача страждання, негативні емоції, психічні переживання, ОСОБА_9 був позбавлений можливостей реалізації своїх звичок та бажань, відбулося порушення способу життя.

Визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди суд враховує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість та безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а тому, враховуючи надане потерпілим обґрунтування рівня, характеру, тривалості та обсягу душевних та психічних страждань, характеру майнових та немайнових втрат, тяжкості вимушених змін у житті потерпілого, а також, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд дійшов висновку, що розмір моральної шкоди, завданої суспільно небезпечними діями неповнолітнього ОСОБА_3 , становить 5000,00 грн, та вважає, що саме такий розмір відповідає душевним переживанням, пов`язаним із завданням легких тілесних ушкоджень.

Крім того, суд вважає за необхідне також стягнути витрати по отриманню потерпілим юридичної допомоги пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, оскільки вони повністю підтверджуються матеріалами кримінального провадження та відповідними доказами, наявними в матеріалах справи.

З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що цивільний позов ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню.

Витрати на залучення експертів відсутні, речові докази відсутні.

Керуючись ст. 97, 105 КК України, ст.ст. 498, 500, 501, 369-372, 376 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру стосовно неповнолітнього ОСОБА_3 задовольнити.

Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, примусові заходи виховного характеру, у вигляді передачі неповнолітнього під нагляд матері - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на строк 1 (один) рік.

Роз`яснити ОСОБА_3 про більш суворі правові наслідки, які можуть настати в разі продовження ним протиправної поведінки чи вчинення нового кримінального правопорушення.

Попередити ОСОБА_5 про відповідальність у разі порушення взятого на себе зобов`язання.

Цивільний позов ОСОБА_9 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу 1000 (одну тисячу) грн 00 коп.

Копію ухвали надіслати до служби у справах дітей виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області для здійснення заходів соціальної реінтеграції з неповнолітніми та сектору ювенальної превенції Охтирського РВП ГУНП в Сумській області для взяття на профілактичний облік та проведення заходів індивідуальної профілактики.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення через Охтирський міськрайонний суд Сумської області.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області ОСОБА_1