Номер провадження: 11-сс/813/2119/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заявника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 15.10.2025, якою залишено без розгляду скаргу заявника ОСОБА_6 бездіяльність прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 15.10.2025 залишено без розгляду скаргу заявника ОСОБА_6 на бездіяльність прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР.

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що скаржник в судове засідання не з`явився, однак був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, судове засідання в режимі відеоконференції не можливо було провести, оскільки особа, яка заявила клопотання про проведення ВКЗ, на зв`язок не вийшла, а згідно ч. 3 ст. 306 КПК України, участь особи, яка подала скаргу є обов`язковою.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, заявник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що слідчий суддя фактично проігнорував клопотання заявника про розгляд скарги в режимі відеоконференції і не забезпечив участі скаржника у засіданні.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою направити скаргу на новий розгляд.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 405 КПК України апеляційний розгляд проведено без участі ОСОБА_6 , оскільки останній будучи повідомленим належним чином про дату, час і місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення справи не подавав.

Зважаючи на наведені вище обставини, апеляційний суд на підставі вимог ч. 4 ст. 405 КПК України, вважає за можливим провести апеляційний розгляд без участі сторін та у відповідності до вимог ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснювати.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положеннями ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін, диспозитивність та розумність строків розгляду справи.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантується право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Як свідчить практика ЄСПЛ, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Згідно з п. 18 ч.1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченим нормами КПК, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 звернувся до суду зі скаргою, у якій просив визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за заявою від 12.09.2025.

Слідчий суддя, залишаючи без розгляду скаргу ОСОБА_6 , послався на те, що ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, судове засідання в режимі відеоконференції не можливо було провести, оскільки особа, яка заявила клопотання про проведення ВКЗ, на зв`язок не вийшла, а згідно ч. 3 ст. 306 КПК України, участь особи, яка подала скаргу є обов`язковою.

Статтею 307 КПК встановлений вичерпний перелік рішень, які слідчий суддя може прийняти за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора під час досудового розслідування.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:

1) скасування рішення слідчого чи прокурора;

1-1) скасування повідомлення про підозру;

2) зобов`язання припинити дію;

3) зобов`язання вчинити певну дію;

4) відмову у задоволенні скарги.

Крім того, ст. 304 КПК передбачена можливість повернення скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора або відмови у відкритті провадження за нею з підстав, зазначених у цій статті.

Тобто КПК України містить вичерпний перелік рішень, які можуть бути прийняті за результатами розгляду такої скарги.

Однак постановлення будь-якої з наведених ухвал за відсутності заявника не відповідатиме приписам частини третьої статті 306 КПК України.

Водночас, відкладення розгляду скарги призведе до порушення строку, встановленого частиною другою статті 306 КПК України, а також не гарантує прибуття у наступне судове засідання осіб, котрі не бажають брати у ньому участь.

Прийняття ж у такому випадку іншого рішення, крім зазначених у частині 2 статті 307 КПК України, не пов`язаного з розв`язанням порушених у скарзі питань по суті (зокрема, про залишення скарги без розгляду) суперечитиме закріпленій у пункті 2 частини першої статті 7, статті 9 КПК засаді законності, оскільки відповідного способу вирішення скарги законом не передбачено. Тоді як згідно з частиною другою статті 19 Конституції України суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, у зазначеній ситуації суддя позбавлений можливості розглянути скаргу з дотриманням передбаченого КПК України порядку, адже будь-яке з прийнятих ним рішень суперечитиме тій чи іншій нормі процесуального права.

Неоднаковою є і судова практика застосування наведених положень КПК України, в тому числі не сформовано єдиних підходів із цього питання судами вищого рівня.

В узагальненні «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» від 12 січня 2017 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ) висловився про доцільність залишення скарги без розгляду в разі неприбуття в судове засідання скаржника, який заявив клопотання про розгляд скарги без його участі, а також належним чином повідомленого скаржника, який не з`явився на такий розгляд. Мотивуючи таку позицію, ВССУ звернув увагу на те, що залишення скарги без розгляду не позбавляє скаржника права повторно звернутися з такою скаргою в суд (пункт 7 узагальнення).

Водночас у постанові пленуму ВССУ від 07 лютого 2014 року № 4 «Про узагальнення судової практики розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» запропоновано інший спосіб дій слідчого судді за подібних обставин. Зокрема, частина четверта статті 163 КПК України містить імперативну вимогу щодо розгляду клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів за участю особи, яка його подала, аналогічну приписам частини третьої статті 306 цього Кодексу про обов`язкову участь скаржника у судовому розгляді скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора. На предмет застосування частини четвертої статті 163 КПК України ВССУ зазначив, що неявка без поважної причини в судове засідання сторони кримінального провадження, яка подала клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, свідчить про фактичне непідтримання клопотання і має розцінюватись як підстава для відмови в його задоволенні. Застосування такого підходу було визнано правильним незалежно від того, яка зі сторін кримінального провадження (обвинувачення чи захисту) звернулась до слідчого судді з відповідним клопотанням (підпункт 8 пункту 2.5 узагальнення).

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що узагальнення ВССУ має рекомендаційний характер та не містить висновку про те, як саме повинна застосовуватися норма права.

Водночас, колегія суддів апеляційного суду виходить з положень ч. 2 ст. 55, п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 7, ч. 6 ст. 9, ст. 24 КПК України, згідно з якими доступ до правосуддя є одним із основоположних принципів верховенства права, гарантованим Конституцією України.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає також право на розгляд справи. Право на розгляд справи означає право особи звернутися за захистом до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. Обов`язковою умовою дотримання цього права є те, що особі має бути забезпечена можливість реалізації зазначених прав без будь-яких обмежень, перешкод чи ускладнень. Можливість людини без перепон одержати судовий захист є головним змістовним аспектом поняття доступу до правосуддя.

Таким чином, на переконання колегії суддів апеляційного суду, з метою дотримання права особи на справедливий суд, а також дотримання розумних строків розгляду справи, у випадку належного повідомлення учасників провадження про час та місце розгляду скарги, у разі неявки останніх у судове засідання без поважних причин, слідчий суддя повинен розглянути подану скаргу у межах матеріалів, поданих до суду та прийняти одне із рішень, передбачених ч. 2 ст. 307 КПК України.

Ураховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що, залишаючи скаргу без розгляду, у зв`язку з неявкою в судове засідання заявника, слідчий суддя позбавив його права на судовий захист, не дослідив належним чином доводи скарги, що призвело до невстановлення фактичних обставин у справі, які впливають на її правильне вирішення, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

З огляду на наведене, оскільки слідчим суддею допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду за скаргою у суді першої інстанції.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Керуючись статтями 214, 303-309, 409, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 15.10.2025, якою залишено без розгляду скаргу заявника ОСОБА_6 бездіяльність прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР - скасувати.

Поставити нову ухвалу, якою призначити новий розгляд скарги ОСОБА_6 бездіяльність прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР, у суді першої інстанції, іншим слідчим суддею.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4