печерський районний суд міста києва
Справа № 757/3173/26-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року м. Київ

Печерський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу захисника, адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 , про скасування повідомлення про підозру ОСОБА_4 від 04.11.2025,

УСТАНОВИВ:

Вступ

На вирішення слідчому судді надійшла скарга про скасування повідомлення про підозру ОСОБА_4 від 04.11.2025 за ч. 3 ст. 368 КК України у кримінальному провадженні № 0000234 від 08.10.2025.

Зазначене питання вирішується за скаргою захисника підозрюваного, адвоката

ОСОБА_3. І . Зміст скарги

Скарга обґрунтована тим, що першим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000234 за підозрою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

04.11.2025 прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 повідомлено про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

ОСОБА_4 підозрюється у вимаганні та одержанні службовою особою неправомірної вигоди за не вчинення дій службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, з використанням наданої їй влади чи службового становища, за попередньою змовою групою осіб.

Підставою оскарження вказаного процесуального рішення, повідомлення про підозру від 04.11.2025 є необґрунтованість підозри через недостатність зібраних доказів, невідповідність змісту повідомлення про підозру фактичним обставинам кримінального провадження.

ІІ. Позиції учасників провадження

Прокурор на виклики до суду для розгляду скарги про скасування повідомлення про підозру ОСОБА_4 26.01.2026 та 29.01.2026 не прибув. Про день, час та місце розгляду скарги повідомлявся належно, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.

За таких обставин суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності прокурора.

Захисником, адвокатом ОСОБА_3 , до суду подано заяву про розгляд скарги за відсутності сторони захисту. Скаргу просила задовольнити.

Частиною 3 ст. 306 КПК України передбачено, що відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Відповідно до положень ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи принцип диспозитивності, слідчий суддя визнав за можливе прийняти рішення по суті скарги у відсутність осіб, які не з`явились, на підставі наданих доказів.

Згідно з нормами ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалась.

ІІІ. Обставини, встановлені слідчим суддею

04.11.2025 прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 повідомлено ОСОБА_4 про те, що він підозрюється у вимаганні та одержанні службовою особою неправомірної вигоди за не вчинення дій службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, з використанням наданої їй влади чи службового становища, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

З повідомлення про підозру вбачається, що при невстановлених органом досудового розслідування обставинах, у ОСОБА_4 (заступника начальника митного поста «Чайки» - начальника ВМО №1 Київської митниці) з корисливих мотивів виник протиправний умисел, спрямований на вимагання та одержання неправомірної вигоди від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, які займаються переміщенням через митну територію України товарів з подальшою метою випуску останніх у вільний обіг.

При цьому, у невстановлені дату та час, за невстановлених обставин ОСОБА_4 до вказаної протиправної діяльності запропонував долучитись своєму підлеглому - головному державному інспектору ВМО №1 МП «Чайки» Київської митниці ОСОБА_5 , до відома якого довів план злочинних дій, направлений на вчинення корупційних злочинів, який полягав у свідомому затягуванні митного оформлення товарів через ВМО №1 МП «Чайки» Київської митниці, а також витребування додаткових документів та відомостей про них, формування додаткових критеріїв митного контролю, що у свою чергу мало створювати штучні перешкоди проходження процесу митного оформлення та в подальшому вимагання від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, що їх розмитнюють надати неправомірну вигоду за усунення зазначених перешкод.

ОСОБА_5 , у свою чергу, на вказану пропозицію свого керівника ОСОБА_4 добровільно погодився, чим вступив у попередню змову.

У вересні 2025 року, більш точного часу органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 , який займається брокерською діяльністю та представляє інтереси багатьох суб`єктів ЗЕД, у зв`язку з логістичною зручністю обрав для митного оформлення належних ТОВ «Кредікс» () та фізичним особам транспортних засобів зону діяльності ВМО №1 МП «Чайки» Київської митниці, що знаходиться за адресою: Київська область, с. Чайки, вул. Авіаконструктора Антонова, 1а.

З цією метою ОСОБА_7 заключив договір з терміналом про надання послуг, домовився про форми оплати за послуги з завантаження/розвантаження автомобілів, почав подавати митні декларації. Під час митного оформлення автомобіля до останнього підійшов ОСОБА_5 та запропонував йому пройти до заступника начальника митного поста «Чайки» - начальника ВМО №1 Київської митниці ОСОБА_4 для приватної розмови. ОСОБА_7 погодився та у супроводі ОСОБА_5 прибув до службового кабінету останнього, розташованому на 2 поверсі будівлі митного посту «Чайки» (корпус №2), що знаходиться за адресою: Київська обл., с. Чайки, вул. Авіаконструктора Антонова, 1а, де на них вже чекав ОСОБА_4 .

У подальшому, перебуваючи у службовому кабінеті ОСОБА_4 , останній реалізуючи спільний злочинний умисел, спрямований на вимагання та отримання неправомірної вигоди за не створення штучних перешкод під час проходження митного контролю товарів, що переміщуються через митний кордон України, під час розмови із ОСОБА_7 висловив останньому вимогу про необхідність надання йому грошових коштів у сумі приблизно від 60 до 150 доларів США, в залежності від виду, типу і країни походження ТЗ, а також надання ОСОБА_8 неправомірної вигоди у розмірі 500 грн. за кожний розмитнений автомобіль.

На вказану вимогу ОСОБА_4 ОСОБА_7 зазначив, що дане питання йому необхідно обговорити із керівником ТОВ «Кредікс» (), а також іншими фізичними особами - декларантами, однак одразу після цього, митне оформлення транспортних засобів було призупинене без пояснення причин, у зв`язку з чим ОСОБА_7 був змушений погодитись на запропоновані умови розмитнення, після чого, митне оформлення відновлено та безперешкодно завершено у найкоротший строк.

У результаті своїх умисних дій, що виразились у вимаганні неправомірної вигоди від ОСОБА_7 , за здійснення митного оформлення, передбаченого посадовими обов`язками та не створення штучних перешкод під час проведення митних формальностей за вересень 2025 року з використанням свого службового становища, з метою особистого збагачення, діючи за попередньою змовою групою осіб, 21.10.2025 о 13.30 год., перебуваючи в приміщенні митного поста ВМО №1 «Чайки» Київської митниці за адресою: Київська область, с. Чайки, вул. Авіаконструктора Антонова, 1, ОСОБА_5 одержав від ОСОБА_7 неправомірну вигоду в сумі 5000 грн.

Продовжуючи свій протиправний умисел, спрямований на одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_7 , що діяв в інтересах осіб, які займаються переміщенням через митну територію України товарів, за здійснення митного оформлення, передбаченого посадовими обов`язками та не створення штучних перешкод під час проведення митних формальностей за жовтень 2025 року з використанням свого службового становища, з метою особистого збагачення, за попередньою змовою групою осіб, 04.11.2025 приблизно об 11.40 год., перебуваючи біля будівлі митного поста ВМО №1 «Чайки» Київської митниці за адресою: Київська область, с. Чайки, вул. Авіаконструктора Антонова, 1, ОСОБА_5 одержав від ОСОБА_7 неправомірну вигоду в сумі 16500 грн.

При цьому, 04.11.2025, приблизно о 11.49 год., ОСОБА_4 за здійснення митного оформлення, передбаченого посадовими обов`язками та не створення штучних перешкод під час проведення митних формальностей за жовтень 2025 року з використанням свого службового становища, з метою особистого збагачення, за попередньою змовою групою осіб, перебуваючи в приміщенні свого службового кабінету, розташованого на 2 поверсі будівлі митного посту «Чайки» (корпус №2), що знаходиться за адресою: с. Чайки, вул. Авіаконструктора Антонова, 1а, одержав від ОСОБА_7 неправомірну вигоду в сумі 1980 доларів США.

Мотиви слідчого судді

Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Вказана норма знайшла своє втілення і в національному законодавстві, як на конституційному рівні, а саме в ст. 55 Конституції України, так і на рівні кримінального процесуального Закону, в статті 24 КПК України, де вказано, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Підозрою є обґрунтоване припущення слідчого та/або прокурора про вчинення особою кримінального правопорушення. Право підозрюваного «знати, у вчинені якого кримінального правопорушення його підозрюють», що визначено пунктом 1 частини третьої статті 42 КПК України, кореспондує обов`язок сторони обвинувачення довести це до його відома, повідомити про наявність підозри та роз`яснити її зміст.

Сформульована підозра встановлює межі, в рамках яких слідчий зможе найефективніше закінчити розслідування, а підозрюваний, його захисник та законний представник одержують можливість цілеспрямованіше реалізовувати функцію захисту. З моменту повідомлення особі про підозру слідчий, прокурор набувають щодо підозрюваного додаткових владних повноважень, а особа, яка отримала статус підозрюваного, набуває процесуальних прав та обов`язків, визначених статтею 42 КПК України.

Частиною 1 ст. 11 КК України визначено, що кримінальним правопорушенням є передбачене ним Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Пункт 3 ч. 1 ст. 276 КПК України зазначає, що повідомлення про підозру здійснюється у випадку: «наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення». Згідно з п. 1 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню».

Саме достатність доказів згадується в п. 1 ст. 94 КПК України: «Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення».

За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».

Для визначення поняття «обґрунтована підозра» слідчі судді керуються рішеннями ЄСПЛ (у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.94 року та «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.90 року). Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ поняття «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» вважається досягнутим, якщо фактів та інформації достатньо, аби переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідно особа могла вчинити кримінальне правопорушення. Обґрунтованість підозри може встановлюватись тільки щодо діяння, яке підпадає під ознаки правопорушення за законом про кримінальну відповідальність. Обґрунтованість підозри не може встановлюватись in abstracto або ґрунтуватись на суб`єктивних припущеннях, а має підкріплюватись конкретними доказами в кримінальному провадженні. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

При цьому, перевірка повідомлення про підозру з точки зору обґрунтованості підозри з врахуванням положень ст. 17 КПК України не входить до предмету судового розгляду, який здійснюється слідчим суддею відповідно до положень ч. 1 ст. 303 КПК України на стадії досудового розслідування, а може бути лише предметом безпосереднього судового розгляду кримінального провадження судом, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вдаватись до оцінки отриманих слідством доказів та порядку їх отримання, давати оцінку зібраним доказам з точки зору їх допустимості, а без такої оцінки висновок щодо обґрунтованості повідомленої особі підозри неможливий.

Тобто, для повідомлення особи про підозру має бути склад кримінального правопорушення та достовірні, належні, допустимі, а в сукупності достатні докази для повідомлення особи про підозру.

Варто також зауважити, що право знати та розуміти, в чому особа підозрюється (обвинувачується), є одним із складових елементів визначеного в статті 6 Конвенції права на справедливий суд. Так, стаття 6 § 3 a) вказує на необхідність особливо ретельно повідомляти «обвинувачення» зацікавленій особі. Обвинувальний акт відіграє вирішальну роль у кримінальному переслідуванні: починаючи від його пред`явлення особа, проти якої порушено кримінальну справу, є офіційно повідомленою про юридичну і фактологічну базу сформульованих проти неї обвинувачень (Kamasinski (Камазінскі) проти Австрії, § 79; Pelissier і Sassi (Пеліс`є і Сассі) проти Франції [ВП], § 51). Стаття 6 § 3 a) Конвенції визнає за обвинуваченим право бути поінформованим не лише про «причину» обвинувачення, тобто про матеріальні факти, висунені проти нього і на яких ґрунтується обвинувачення, але й про «характер» обвинувачення, тобто про юридичну кваліфікацію цих фактів (Mattoccia (Маточча) проти Італії, § 59; Penev (Пенєв) проти Болгарії, §§ 33 і 42).

У КПК України немає конкретного переліку підстав для скасування повідомлення про підозру. Однак, з аналізу положень статей 276 - 278 КПК України можна виділити три види підстав для скасування повідомлення про підозру:

1. неналежний суб`єкт складення та вручення повідомлення про підозру;

2. порушення процесуального порядку вручення повідомлення про підозру;

3. необґрунтованість підозри.

Згідно зі ст. 276-278 КПК України вбачається, що при розгляді скарги на рішення слідчого про підозру слідчий суддя має з`ясувати виконання слідчим положень кримінального процесуального закону в частині дотримання порядку повідомлення про підозру та наявності на день повідомлення про підозру достатніх доказів для підозри особи.

Захисник у своїй скарзі зазначає, що повідомлення про підозру ОСОБА_4 є необґрунтованим, протиправним та підлягає скасуванню через істотні порушення КПК України, зокрема у сторони обвинувачення відсутні достатні докази для підозри ОСОБА_4 . Вказує на передчасність та надуманість тверджень прокурора про те, ОСОБА_4 вчинив описаними у письмовому повідомленні про підозру діями будь-який злочин, а тим паче злочин, передбачений ч. 3 ст. 368 КК України, а обставини, викладені у повідомленні ОСОБА_4 про підозру, на думку сторони захисту, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, не підтверджені належними та допустимими доказами, за своєю природою ґрунтуються на припущеннях та у своїй сукупності не утворюють складу будь-якого злочину. Зміст документів, що покладені в основу повідомленої підозри, ніякого зв`язку між подіями по яким здійснюється досудове розслідування та ОСОБА_4 нічого спільного не мають.

Зокрема, як зазначено в повідомленні про підозру ОСОБА_4 від 04.11.2025: «..при невстановлених органом досудового розслідування обставинах, у ОСОБА_4 з корисливих мотивів виник протиправний умисел, спрямований на вимагання та одержання неправомірної вигоди від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, які займаються переміщенням через митну територію України товарів з подальшою метою випуску останніх у вільний обіг.

При цьому, у невстановлені дату та час, за невстановлених обставин ОСОБА_4 до вказаної протиправної діяльності запропонував долучитись своєму підлеглому - головному державному інспектору ВМО №1 МП «Чайки» Київської митниці ОСОБА_5 , до відома якого довів план злочинних дій, направлений на вчинення корупційних злочинів, який полягав у свідомому затягуванні митного оформлення товарів через ВМО №1 МП «Чайки» Київської митниці, а також витребування додаткових документів та відомостей про них, формування додаткових критеріїв митного контролю, що у свою чергу мало створювати штучні перешкоди проходження процесу митного оформлення та в подальшому вимагання від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, що їх розмитнюють надати неправомірну вигоду за усунення зазначених перешкод.

ОСОБА_5 , у свою чергу, на вказану пропозицію свого керівника ОСОБА_4 добровільно погодився, чим вступив у попередню змову..».

Захисник зазначає, що жоден доказ сторони обвинувачення не підтверджує умисел чи отримання ОСОБА_4 неправомірної вигоди та попередню змову з ОСОБА_5 на вчинення таких дій, а також створення штучних перешкод ОСОБА_7 під час здійснення митного оформлення.

Згідно з ч. 1 ст. 47 КПК України захисник зобов`язаний використовувати засоби захисту, передбачені цим Кодексом та іншими законами України, з метою забезпечення дотримання прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого та з`ясування обставин, які спростовують підозру чи обвинувачення, пом`якшують чи виключають кримінальну відповідальність підозрюваного, обвинуваченого.

Стороною захисту, після повідомлення про підозру, були зібрані докази на підтвердження спростування обставин, що покладені в повідомлення про підозру

Так, захисником до скарги долучено відповідь на запит адвоката від Київської митниці (лист №7.8-4/28-13-01/8.19/22293 та лист №7.8-4/28-13-01/8.19/22292 від 28.11.2025), з яких вбачається, що призначення посадової особи ПМО (відділ митного оформлення № 1 митного поста «Чайки» Київської митниці) для виконання митних формальностей по митним деклараціям ТОВ «КРЕДІКС» та ФОП ОСОБА_9 як митного брокера здійснено виключно з використанням АСМО (автоматизованої системи митного оформлення) в автоматичному режимі у порядку черговості їх надходження. Передавання виконання митних формальностей за відповідними МД (митними деклараціями) не здійснювалося.

На думку слідчого судді, такий доказ спростовує залучення ОСОБА_4 для здійснення митного оформлення по деклараціям ТОВ «КРЕДІКС» ОСОБА_5 , що спростовує попередню змову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Також, захисником до скарги долучено лист-відповідь на запит адвоката від Київської митниці (лист №7.8-4/28-13-01/8.19/23362 від 11.12.2025), зі змісту якого вбачається, що відповідно до інформації, що міститься в автоматизованій системі митного оформлення ФОП ОСОБА_9 (код РНОКПП НОМЕР_1 ) як митний брокер у період з 22.09.2025 по 31.10.2025 здійснював декларування товарів у відділі митного оформлення № 1 митного поста «Чайки» Київської митниці (далі - ПМО). За вищевказаний період посадовими особами ПМО здійснено митне оформлення вищезазначених товарів за 33 митними деклараціями (далі - МД).

ТОВ «КРЕДІКС» () здійснювало декларування товарів у ПМО у період з 22.09.2025 по 30.10.2025. За вищевказаний період посадовими особами ПМО здійснено митне оформлення вищезазначених товарів за 12 митними деклараціями. Митне оформлення вищезазначених товарів (легкові та вантажні транспортні засоби, бувші у вжитку) відповідно до вимог частини першої статті 255 Митного кодексу України було завершено в найкоротший можливий строк: не більше ніж чотири робочих години з моменту подання митних декларацій та всіх необхідних документів і відомостей, передбачених статтями 257 і 335 Митного кодексу України. Строк, зазначений у частині першій статті 255 Митного кодексу України, на час виконання відповідних формальностей не був перевищений по жодній МД.

Такий доказ, на думку слідчого судді, спростовує доводи сторони обвинувачення, викладені в змісті підозри ОСОБА_4 , щодо створення останнім штучних перешкод проходження процесу митного оформлення та в подальшому вимагання від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, що їх розмитнюють, надати неправомірну вигоду за усунення зазначених перешкод, тим самим спростовує умисел останнього у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Крім того, як зазначено в повідомленні про підозру ОСОБА_4 від 04.11.2025: «…перебуваючи у службовому кабінеті ОСОБА_4 , останній, реалізуючи спільний злочинний умисел, спрямований на вимагання та отримання неправомірної вигоди за не створення штучних перешкод під час проходження митного контролю товарів, що переміщуються через митний кордон України, під час розмови із ОСОБА_7 висловив останньому вимогу про необхідність надання йому грошових коштів у сумі приблизно від 60 до 150 доларів США, в залежності від виду, типу і країни походження ТЗ, а також надання ОСОБА_8 неправомірної вигоди у розмірі 500 грн за кожний розмитнений автомобіль».

У скарзі сторона захисту посилається на відсутність понятих та відео фіксації процесу вручення грошових коштів ОСОБА_7 (заявнику), за результатом чого складені протоколи огляду та вручення заздалегідь ідентифікованих засобів. Також протокол за результатами проведення НСРД у виді аудіо-, відеоконтролю від 22.10.2025 (перша втрата 5000 грн. яка надавалась ОСОБА_5 ) не мітить відомостей (висловлювань, вербальних жестів тощо) щодо пропозицій або ж вимагання неправомірної вигоди у ОСОБА_7 зі сторони ОСОБА_4 .

На думку сторони захисту вказані докази не підтверджують умисел та дії ОСОБА_4 , спрямовані на вимагання та отримання неправомірної вигоди та, враховуючи процесуальні порушення, такі докази являються очевидно недопустимим та неналежними доказами.

Крім того, як зазначено в повідомленні про підозру ОСОБА_4 від 04.11.2025: «…04.11.2025, приблизно о 11.49 год., ОСОБА_4 за здійснення митного оформлення, передбаченого посадовими обов`язками та не створення штучних перешкод під час проведення митних формальностей за жовтень 2025 року, з використанням свого службового становища, з метою особистого збагачення, за попередньою змовою групою осіб, перебуваючи в приміщенні свого службового кабінету, розташованого на 2 поверсі будівлі митного посту «Чайки» (корпус №2), що знаходиться за адресою: с. Чайки, вул. Авіаконструктора Антонова, 1а, одержав від ОСОБА_7 неправомірну вигоду в сумі 1980 доларів США».

Захисник зазначає, що під час проведення 04.11.2025 обшуку МП «Чайки» прокурором ОСОБА_6 вилучено 1980 доларів США (робоче місце ОСОБА_4 ), 13 850 грн. та 100 доларів США (робоче місце ОСОБА_5 ), 16 000 грн. (робоче місце ОСОБА_10 , однак в протоколі обшуку не відображено серійні номери вилучених купюр, в ході обшуку не здійснено ідентифікацію вилучених грошових коштів у національній валюті.

Також, з долученого стороною захисту до скарги листа-відповіді на запит адвоката від ТОВ «МОФ» (лист № 1135 від 15.12.2025) вбачається, що адвокатом отримано копію відеозапису щодо відеофіксування приміщення ВМО 1 митного поста «Чайки» Київської митниці (другий та третій поверх) за період з 11:00 год. по 18:00 год. 04 листопада 2025 року.

Оглядом даного запису слідчим суддею встановлено, що 04.11.2025 під час проведення обшуку приміщень ВМО № 1 митного поста «Чайки» Київської митниці та затримання ОСОБА_4 виявлено активні дії оперативних працівників ГУ СБ України у м. Києві та Київській області, які повністю зафіксовано на камерах відеоспостереження та які стосуються поперенього розміщення (вкладення) грошових коштів до шафи столу інспектора митниці, що свідчить про фальсифікацію та недопустимість доказів у кримінальному провадженні № 0000234 щодо отримання неправомірної вигоди службовими особами ВМО №1 митного поста «Чайки» Київської митниці.

Крім того, за результатом розгляду заяви ОСОБА_4 про вчинення кримінального правопорушення, поданої до ТУ ДБР у м. Києві, та виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22.12.2025 у справі № 757/64529/25-к, Третім слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0008172 від 26.12.2025 за ознаками злочину, передбаченого ч.5 ст.426-1 КК України (щодо можливого вчинення військовими службовими особами правоохоронного органу перевищення влади та службових повноважень в умовах воєнного стану) та у кримінальному провадженні № 0008173 від 26.12.2025 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 370 КК України (щодо можливого вчинення військовими службовими особами правоохоронного органу провокації підкупу).

Зазначене підтверджується наданими стороною захисту витягами з ЄРДР.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя зазначає про обґрунтований сумнів щодо походження предмета неправомірної вигоди та його отримання безпосередньо від заявника та вважає, що грошові кошти, вилучені як предмет неправомірної вигоди, являються неналежними та недопустимими.

Захист вважає таку обставину можливої фальсифікації грошових купюр в якості предмета неправомірної вигоди неможливо виправити в ході досудового розслідування чи судового розгляду кримінального провадження.

Посилаючись на вищевикладені фактичні дані та докази, сторона захисту вважає недопустимими доказами складені документи стороною обвинувачення як доказ вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368 КК України.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 368 КК, полягає в активній поведінці - діях, які являють собою: а) одержання (прийняття); б) у будь-якому вигляді незаконної винагороди майнового характеру; в) за виконання чи невиконання; г) в інтересах хабародавця або третьої особи; ґ) будь-яких дій; д) з використанням влади чи службового становища.

Матеріали НСРД не підтверджують, а навпаки спростовують факт активних дій ОСОБА_4 щодо одержання чи вимагання неправомірної вигоди від заявника - ОСОБА_7 .

Суб`єктивна сторона одержання неправомірної вигоди характеризується лише прямим умислом та наявністю корисливого мотиву.

Для повідомлення особи про підозру як мінімум треба мати в наявності: суб`єктивну сторону злочину, суб`єкт злочину, об`єктивну сторону злочину, об`єкт злочину, та достатні докази для підтвердження наявності цих елементів складу злочину.

Той факт, що згідно зі статтею 368 КПК України, ті ж самі питання ще раз досліджуються під час ухвалення вироку, ніяк не змінюють зміст частини 1 статті 2 КК України, пункту 3 частини 1 статті 276, пункту 1 статті 84, пункту 1 статті 94 КПК України.

Слідчий суддя вважає, що вивчення повідомлення про підозру ОСОБА_4 від 04.11.2025 за ч. 3 ст. 368 КК України дає підстави стверджувати, що воно за своїм змістом не відповідає вимогам статті 277 КПК України в частині невідповідності правової кваліфікації фактичним обставинам справи.

Під час розгляду скарги слідчий суддя повинен вирішити чи було забезпечено «достатність доказів» при повідомленні про підозру ОСОБА_4 за інкримінованим йому кримінальним правопорушенням.

Таким чином, повідомлення про підозру на підставі пункту 3 частини 1 статті 276 КПК України передбачає дотримання стандарту «достатніх підстав (доказів)».

Рівень обґрунтованості, доведеності підозри має корелювати зі ступенем обмеження прав і свобод підозрюваного, що випливають та/або можуть бути пов`язані із прийняттям відповідного процесуального рішення чи вчинення процесуальної дії. При цьому чим більшим є втручання у права, свободи і законні інтереси людини, тим більшою має бути «вага» і «якість» доказів, якими обґрунтовується її причетність до скоєння відповідного кримінального правопорушення.

Отже, стандарт доказування поступово зростає з перебігом ефективного розслідування, а втручання у права і свободи особи потребує більш глибокого обґрунтування, що повною мірою узгоджується із об`єктивним розширенням можливостей сторони обвинувачення в цьому напрямку.

Застосування такого стандарту доказування і відповідно його перевірки слідчим суддею залежить від рівня обмеження прав, свобод та інтересів людини внаслідок повідомлення її про підозру та терміну здійснення ефективного розслідування.

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Долучені до повідомлення про підозру матеріали, зокрема протоколи НСРД, змістовно не несуть інформацію про безпосередню причетність ОСОБА_4 до подій, які є предметом перевірки на стадії досудового розслідування.

Натомість, долученими стороною захисту доказами (відповідями Київської митниці та відео) спростовано твердження, викладені в повідомленні про підозру, про попередню змову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , спрямовану на отримання неправомірної вигоди за не створення штучних перешкод під час проходження митного контролю товарів, що переміщуються через митний кордон України, та отримання такої вигоди.

Наведені в змісті підозри твердження не підкріплені жодним належним, допустимим та достовірним доказом, зокрема, які могли б у вільного об`єктивного спостерігача викликати розумну підозру у тому, що ОСОБА_4 дійсно причетний до тих обстави, по яким здійснюється досудове розслідування.

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Вказана норма знайшла своє втілення і в національному законодавстві, як на конституційному рівні, а саме в ст.5 5 Конституції України, так і на рівні кримінального процесуального закону у ст. 24 КПК України, згідно з якими кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 КПК України.

Дослідивши матеріали скарги та докази, якими вона обґрунтовується, слідчий суддя дійшов висновку, що на даній стадії досудового розслідування підозра не може переконати стороннього, неупередженого спостерігача, що ОСОБА_4 вчинив інкримінований йому злочин, повідомлена за відсутності достатніх підстав та доказів, які об`єктивно пов`язували підозрюваного з кримінальним правопорушенням, не є достатньою для виправдання подальшого втручання в вправа та обов`язки підозрюваного, а тому підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу - задовольнити.

Скасувати повідомлення про підозру від 04.11.2025 ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, у кримінальному провадженні № 0000234 від 08.10.2025.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 05.02.2026 о 16:45 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1