Провадження № 1-кп/742/625/25
Єдиний унікальний № 742/4562/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року м. Прилуки

Суддя Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , представника потерпілого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000539 від 08.06.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Прилуки Чернігівської області, громадянина України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої 04.06.2025 вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 2 роки

за ч. 1 ст. 121 КК України

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , року народження, обвинуваченої за ч. 1 ст. 121 КК України.

Прокурором під час судового розгляду подано клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Своє клопотання прокурор обґрунтовує тим, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. На даний час зберігаються ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 171 КПК України, а саме ризик переховуватись від органів досудового розслідування, суду, ризик впливу на свідків та ризик вчинити інше кримінальне правопорушення.

Прокурор підтримав своє клопотання у судовому засіданні.

Обвинувачена, захисник обвинуваченої, представник потерпілого заперечили проти клопотання прокурора.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Метою і підставою продовження строку тримання обвинуваченому під вартою є запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, незаконного впливу на свідків, знищити, сховати або спотворити речі та документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

У відповідності до положень ст. 131 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1 статті 177 КПК України).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК України).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Прокурор обґрунтовує ризик переховування обвинуваченої ОСОБА_4 від суду тим, що вона обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років. Крім того, обвинувачена негативно характеризується за місцем проживання, не одружена.

Вказані доводи прокурора суд оцінює критично з огляду на таке. Згідно з п. 36 рішення ЄСПЛ у справі за скаргою № 37466/04 від «20» травня 2010 року «Москаленко проти України» «…органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався…Однак Суд неодноразово встановлював, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою…». Натомість складена характеристика особи обвинуваченої жодним чином не підтверджує наявність ризиків її переховування.

Окрім тяжкості покарання, суд зобов`язаний враховувати і інші чинники.

Відповідно до практики ЄСПЛ в рішенні ЄСПЛ за скаргою № 38717/04 від «14» жовтня 2010 року по справі «Хайредінов проти України», п. 29, «…на момент взяття заявника під варту йому було близько двадцяти років, він не мав судимості та мав постійне місце проживання, де, як підтвердили місцеві органи влади, він мав добре налагоджені соціальні зв`язки. Як вбачається з відповідних постанов суду, жоден із цих факторів не брався до уваги національними судами при ухваленні ними рішення про взяття заявника під варту. Крім того, здійснюючи оцінку особистості заявника, національні суди вирішили посилатися виключно на негативні характеристики та не враховували позитивні».

Натомість судом встановлено, що обвинувачена має власне житло, має доньку та мати пенсійного віку, з якими підтримує стосунки. На переконання суду, наявність власного житла та стійких родинних зв`язків є вагомим фактором, що зменшує ризик переховування від суду навіть під загрозою покарання. З огляду на викладене, суд вважає недоведеним ризик переховування обвинуваченої від суду.

Щодо ризику впливу на свідків, суд зазначає, що станом на 16.12.2025 судом допитано всіх свідків у провадженні, крім ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . З урахуванням викладеного, суд вважає частково доведеним існування ризиків, передбачених п.п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак з огляду на те, що більшість свідків в судовому засіданні допитані, такий ризик став значно нижчим, аніж до початку розгляду справи по суті та на момент обрання запобіжного заходу.

Щодо ризику вчинення нового кримінального правопорушення, суд зазначає, що обвинувачена вчинила вказане кримінальне правопорушення будучи судимою за ч. 1 ст. 309 КК України, в період відбуття нею покарання у виді пробаційного нагляду, а тому такі дії останньої можуть свідчити про її небажання ставати на шлях виправлення та схильність до протиправної поведінки. Однак суд приймає до уваги, що обвинувачена вчинила інкриміноване їй діяння внаслідок дій потерпілого, який неодноразово застосовував до неї домашнє насильство. Про такі факти заявили свідки, допитані у кримінальному провадженні та потерпілий.

Таким чином, з огляду на викладене вище, суд не вбачає підстав для продовження подальшого тримання ОСОБА_4 під вартою. Натомість, існування окремих ризиків, передбачених ст.. 177 КПК України, зумовлюють необхідність застосування запобіжного заходу , не пов`язаного з триманням під вартою.

Приймаючи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення суд вважає, що достатнім запобіжним заходом для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої є домашній арешт за місцем проживання у визначений період часу.

З огляду на наведене, з урахуванням цілей п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, враховуючи, що мета, підстави, що стали обставиною для обрання обвинуваченому запобіжного заходу тримання під вартою є й надалі актуальними, суд приходить до висновку про необхідність продовжити застосування запобіжного заходу обвинуваченому в межах строку, визначеного законом.

Згідно з ч. 2 ст. 196 КПК України в ухвалі про застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зазначаються конкретні обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, що покладаються на підозрюваного, обвинуваченого, та у випадках, встановлених цим Кодексом, строк, на який їх покладено.

В ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту зазначається точна адреса житла, яке підозрюваному, обвинуваченому забороняється залишати.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою статті 197 цього Кодексу.

Оскільки на даний час судом не допитано в якості свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , доцільним є встановлення обов`язки заборони спілкування з цими свідками.

Крім того, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, а саме застосування домашнього насильства з боку потерпілого ОСОБА_7 до обвинуваченої ОСОБА_4 та вживання ними алкогольних напоїв зумовлює встановлення обов`язку для обвинуваченої утриматись від спілкування з потерпілим ОСОБА_7 .

Приймаючи до уваги викладене вище, встановлені під час судового розгляду обставини, наявність окремих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, враховуючи особу обвиунваченої, суд вважає за можливе застсоувати до обвиунваченої ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем її проживання - АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст. 176-178, 193, 194, 196, 314-316 КПК України суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу задовольнити частково.

2.Змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосований до обвинуваченої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 07.08.2025 (та продовжений востаннє ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06.11.2025), на запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме заборонити залишати житло за вказаною адресою у період часу з 21.00 години до 07.00 години без дозволу прокурора або суду за винятком необхідності отримання невідкладної медичної допомоги, прямування до зони укриття від надзвичайних ситуацій техногенного, природного та воєнного характеру.

3.Негайно звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти в залі суду.

4.Покласти на обвинувачену ОСОБА_4 , відповідно до ст. 194 КПК України наступні обов`язки: 1) прибувати за викликом до прокурора або суду; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому вона зареєстрована, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду; 3) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 4) утримуватись від спілкування зі свідками ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , потерпілим ОСОБА_7 .

5.Покладанні обов`язки обвинувачена ОСОБА_4 зобов`язана виконувати з моменту звільнення з-під варти.

6.Попередити обвинувачену ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених на неї обов`язків, до неї може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на неї може бути накладено грошове стягнення в розмірі, визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України.

7.Строк дії ухвали два місяці, до 16 лютого 2026 року включно.

8.Термін дії обов`язків, покладених судом, визначити до 16 лютого 2026 року включно.

9.Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченою ОСОБА_4 - в той самий строк з моменту вручення їй копії ухвали суду.

10.Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

11.Повний текст ухвали складено 16.12.2025 о 18 год 30 хв.

Головуючий Суддя ОСОБА_10