Справа № 748/2607/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/164/26
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного 24 січня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000014 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Павлівка Ріпкинського району Чернігівської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 17 травня 1996 року Ріпкинським районним судом Чернігівської області за ст. 86-1 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 18 листопада 1996 року Ріпкинським районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 81, ч. 3 ст. 42 КК України до 7 років позбавлення волі, ухвалою колегії Чернігівського обласного суду від 19 грудня 1996 року визначено 6 років позбавлення волі;

- 30 серпня 2000 року Ріпкинським районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 81, ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 140, 44, 42 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, 09 серпня 2002 року постановою Бердичівського районного суду Житомирської області від відбування покарання звільнений умовно-достроково на 8 місяців 1 день;

- 17 березня 2006 року Ріпкинським районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 185, ст. 75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

- 01 грудня 2006 року Чернігівським районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений 17 серпня 2011 року по відбуттю строку покарання;

- 05 березня 2012 року Ріпкинським районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 185, ст. 75, ст. 76 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки;

- 23 жовтня 2012 року Ріпкинським районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 185, 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 16 березня 2018 року по відбуттю строку покарання;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2025 ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів на строк два роки.

Строк покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з дня затримання ОСОБА_7 на виконання вироку суду.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до вступу вироку у законну силу обрано особисте зобов`язання та покладено на нього зобов`язання: не відлучатися за межі м. Чернігова без дозволу суду.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 52 473 грн. 84 коп.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись із рішенням суду в частині призначеного покарання, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок змінити, призначити йому більш м`яке покарання. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що він повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, активно сприяв у розкритті кримінального правопорушення, шкодує за скоєне.

Як встановлено судом першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 23 січня 2022 року о 22 годині 25 хвилин, керуючи автомобілем «Opel Kadett», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався автодорогою Т2506 «Чернігів-Любеч» зі сторони м. Чернігова у напрямку с. Кошівка Чернігівського району Чернігівської області. Рухаючись у вищевказаному напрямку, приблизно неподалік будинку № 6 по вул. Шосейна с. Кошівка ОСОБА_7 проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, при виникненні перешкоди для руху, яку водій об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_8 , який рухався в попутному напрямку руху.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді політравми: закритої черепно-мозкової травми - садна обличчя, крововиливів у шкірно-м`язевий лоскут волосистої частини голови, дифузних субарахноідальних крововиливів, забоїв головного мозку; закритої травми грудної клітки - переломів ребер, правої лопатки; відкритого перелому обох кісток лівої гомілки, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, має прямий причинний зв`язок з настанням смерті.

Смерть ОСОБА_8 настала на місці пригоди від набряку головного мозку внаслідок внутрішньо-черепної травми.

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_7 порушив вимоги п. 2.3 б) (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну) та п. 12.3 (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 1306 від 10.10.2001, що стало причиною настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які наступили в результаті ДТП.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу з викладених в них підстав, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. Учасники кримінального провадження не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченого та дослідження даних про його особу, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, фактичні обставини справи в апеляційному порядку не перевіряються.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відповідно до вимог ст. 12 КК України є тяжким злочином, щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, що є обставинами, які пом`якшують покарання, на рецидив кримінальних правопорушень, як обставина, що його обтяжує.

Апеляційні доводи обвинуваченого про суворість призначеного покарання, за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо зміни вироку, шляхом призначення покарання з випробуванням, на думку колегії суддів - є безпідставними і судом першої інстанції вони були в повному обсязі враховані при призначенні покарання, про що свідчить зміст відомостей та висновків суду, наведених ним у мотивувальній частині вироку.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання у межах, установлених у санкції відповідної статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про вид та розмір покарання.

Як убачається з матеріалів справи, вирішення місцевим судом питання про призначення ОСОБА_7 покарання ґрунтується на наведених вимогах та призначено покарання в межах, передбаченої санкцією інкримінованої статті, з позбавленням права керування транспортними засобами, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Повною мірою врахувавши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень є можливим при призначенні покарання у виді позбавлення волі, яке необхідно реально відбувати, з чим погоджується апеляційний суд.

На думку колегії суддів, такий захід примусу відповідає меті покарання, є співрозмірним характеру вчиненого діяння та його наслідкам, тому відсутні підстави вважати його невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, тобто яка є явно несправедливим через суворість.

При призначенні покарання, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини кримінального провадження, зважаючи, що внаслідок свідомого, грубого порушення ПДР спричинено потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, від яких він помер, апеляційний суд не дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання.

Також, при призначенні покарання врахована думка потерпілої, яка просила суворо покарати обвинуваченого, яка, зважаючи на двооб`єктний характер злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, хоча і не є вирішальною, однак підлягає обов`язковому врахуванню у сукупності з іншими обставинами справи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

За таких обставин, колегією суддів не встановлено істотного порушення вимог кримінального процесуального законодавства чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які є підставою для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Згідно ч. 4 ст. 532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4