Чортківський районний суд Тернопільської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року Справа № 608/2279/25

Номер провадження1-кс/608/871/2025

Слідча суддя Чортківського районного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні під час відеоконференції в залі суду в м. Чорткові клопотання прокурора Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, одруженого, раніше не судимого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, 2 ст. 307 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу тримання під вартою, в якому просив продовжити строк тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 на 60 діб.

Клопотання обґрунтоване тим, що у провадженні СВ Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000377 від 16.09.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1,2 ст.307 КК України.

Встановлено, що згідно ч. 1, ч. 3 ст. 7, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», діяльність з обігу наркотичних засобів і психотропних речовин на території України дозволяється лише в цілях і в порядку, встановлених цим Законом, а в передбачених ним випадках - у порядку, що встановлюється нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України та відповідних центральних органів виконавчої влади.

Діяльність з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, включених до таблиць II і III Переліку, та прекурсорів, включених до таблиці IV Переліку, здійснюється суб`єктами господарювання за наявності в них ліцензії на здійснення відповідних видів діяльності.

Ліцензуванню підлягають такі види діяльності з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів: культивування рослин, розроблення, виробництво, виготовлення, зберігання, перевезення, придбання, реалізація (відпуск), ввезення на територію України, вивезення з території України, використання, знищення наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, включених до вищевказаного переліку.

Статтею 25 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» визначено, що зберігання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у спеціально обладнаних приміщеннях здійснюється суб`єктами господарювання за наявності в них ліцензії на цей вид діяльності. Зберігання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у будь-яких кількостях в цілях, не передбачених цим Законом, забороняється.

Згідно статтей 6, 10, 11 Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів», діяльність, пов`язана з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин (за винятком психотропних речовин, включених до списку N2 таблиці III Переліку) і прекурсорів, включених до списку N1 таблиці IV Переліку, здійснюється підприємствами державної та комунальної форми власності за наявності у них ліцензії на здійснення відповідних видів діяльності, якщо інше не передбачено цим Законом.

Діяльність, пов`язана з використанням наркотичних засобів і психотропних речовин, допускається лише з метою застосування у медичній практиці або для науково-дослідної роботи чи в навчальних цілях та інших цілях, передбачених цим Законом. Правила виробництва, виготовлення, зберігання, ввезення та вивезення наркотичних засобів і психотропних речовин, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Разом із тим, ОСОБА_4 , маючи прямий умисел на незаконне придбання та зберігання з метою збуту наркотичних засобів, з корисливих мотивів, без відповідного на те дозволу, незаконно, посягаючи на встановлені законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та суспільні відносини, що охороняють здоров`я населення України, в порушення вимог ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995, достовірно знаючи про порядок обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів на території України, та про відповідальність за незаконний обіг наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, у невстановлений досудовим розслідуванням час та в невстановленої досудовим розслідуванням особи незаконно придбав, з метою збуту, плоско циліндричні таблетки білого кольору, що містять метадон, який відноситься до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено, масою в перерахунку на основу 0,0256 грам, тим самим почав її зберігати з метою збуту.

Після цього, ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою збуту, незаконно зберігав у невстановленому місці плоско циліндричні таблетки білого кольору, що містять метадон, який відноситься до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено, масою в перерахунку на основу 0,0256 грам, до 16.09.2025, а саме до моменту її збуту.

Надалі, ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний намір, 16.09.2025 близько 13 години 00 хвилин, діючи із прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не маючи відповідного дозволу (ліцензії) на придбання, зберігання та збут метадону, який відноситься до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено, перебуваючи на вулиці в м. Чортків, Чортківського району, Тернопільської області (більш точного місця досудовим розслідуванням не встановлено) незаконно, безкоштовно збув (розповсюдив) ОСОБА_6 (анкетні дані якого змінені відповідно до Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні») плоско циліндричні таблетки білого кольору, що містять метадон, масою в перерахунку на основу 0,0256 грам, яка відповідно до списку №1 таблиці ІI «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», що затверджений постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06 травня 2000 року який відноситься до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено.

Окрім цього, встановлено, що ОСОБА_4 , маючи прямий умисел на незаконне придбання та зберігання з метою збуту плоско циліндричних таблеток білого кольору, що містять метадон, який відноситься до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено, з корисливих мотивів, без відповідного на те дозволу, незаконно, посягаючи на встановлені законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та суспільні відносини, що охороняють здоров`я населення України, в порушення вимог ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995, достовірно знаючи про порядок обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів на території України, та про відповідальність за незаконний обіг наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, у не встановлений досудовим розслідуванням час та в невстановленої досудовим розслідуванням особи незаконно, повторно, придбав з метою збуту плоско циліндричні таблетки білого кольору, що містять метадон, який відноситься до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено, масою в перерахунку на основу 0,3619 грам, тим самим почав її зберігати з метою збуту.

Після цього, ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою збуту, незаконно зберігав у невстановленому місці плоско циліндричні таблетки білого кольору, що містять метадон, який відноситься до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено, масою в перерахунку на основу 0,3619 грам, до 29.09.2025, а саме до моменту її збуту.

Надалі, ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний намір, 29.09.2025 близько 16 години 00 хвилин, діючи із прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не маючи відповідного дозволу (ліцензії) на придбання, зберігання та збут метадону, який відноситься до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено, масою в перерахунку на основу 0,3619 грам, перебуваючи на вулиці Пігути, 31б, м. Чортків, Чортківського району, Тернопільської області (більш точного місця досудовим розслідуванням не встановлено), в ході проведення оперативної закупки, повторно, незаконно збув (продав) покупцю ОСОБА_6 (анкетні дані якого змінені відповідно до Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні») за гроші у розмірі 1000 гривень, метадон, який відноситься до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено, яка відповідно до списку № 1 таблиці ІI «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06 травня 2000 року відноситься до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено.

Таким чином, ОСОБА_4 , обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 307 КК України, тобто у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, наркотичних засобів, обіг яких обмежено, вчиненому повторно.

30 вересня 2025 року ОСОБА_4 з додержанням вимог ст.ст. 276 278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 307 КК України.

25 листопада 2025 року ОСОБА_4 з додержанням вимог ст.ст. 276 279 КПК України, повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 307 КК України.

Підставою для продовження застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 307 КК України.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п. 48, від 13.11.2007) зазначено, що за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри.

В рішенні ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 п. 175 зазначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчините правопорушення.

Під час досудового розслідування зібрано ряд доказів, які дають підстави підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні вказаних вище злочинів. Ці докази містяться в:

1)Протоколі отримання добровільно наданих предметів та речей від 16.09.2025;

2)Протоколі допиту свідка ОСОБА_6 від 16.09.2025;

3)Висновку експерта №СЕ-19/120-25/11658-НЗПРАП від 19.09.2025;

4)Протокол огляду від 29.09.2025;

5)Протокол огляду від 29.09.2025;

6)Протоколі допиту свідка ОСОБА_7 від 30.09.2025;

7)Протоколі допиту свідка ОСОБА_8 від 30.09.2025;

8)Висновку експерта №СЕ-19/120-25/12091-НЗПРАП від 30.09.2025;

9)Висновку експерта №СЕ-19/120-25/12090-НЗПРАП від 30.09.2025;

10)Повідомленні про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення від 30.09.2025;

11)Протоколі допиту підозрюваного ОСОБА_4 від 30.09.2025;

Щодо наявності обґрунтованої підозри, то положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри». В оцінці цього питання належить користуватися практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до частини 5 ст. 9 КПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

У своїх рішеннях, зокрема «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Відтак, стороною обвинувачення до клопотання додано докази, котрі навіть в сторонньої людини викликають відчуття того, що підозра є обґрунтованою та розумною.

Сукупність представлених доказів об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином. На даному етапі вони, хоча і не можуть стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте дозволяють дійти висновку про виправданість висунення звинувачення. Саме такий підхід застосовує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях в справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Оцінюючи ймовірність такої поведінки підозрюваного ОСОБА_4 вдалось дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності здійснення позапроцесуальних дій зазначеною особою.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою до застосування ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст.307 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 6-ти до 10-ти років, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання

ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, а також запобігання спробам:

1)переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду

(п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України). Існування вказаного ризику підтверджується тим, що ОСОБА_4 , будучи раніше неодноразово судимий вироками Лебединського районного суду Сумської області, зокрема вироком від 13.05.2015, ОСОБА_4 був засуджений до 2 років 10 місяців позбавлення волі, за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.309 та ч.2 ст.307 КК України, звільнений 10.11.2017 році з місць позбавлення волі та не маючи постійного місця проживання, міцних соціальних зав`язків, постійного місця роботи добре розуміє, що у разі доведення вини йому може буди призначено покарання у вигляді позбавлення волі, а тому є достатньо підстав вважати, що ОСОБА_4 з метою уникнення покарання у вигляді позбавлення волі може переховуватися від органів досудового розслідування або суду.

З огляду на викладене, вважаю встановленим ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, тобто ризик переховування від органів досудового розслідування.

Проаналізувавши вказану інформацію а також санкцію ч.2 ст.307 КК України, можна прийти до висновку, що у випадку доведення вини ОСОБА_4 у вчиненні вказаного злочину, йому буде призначено покарання у вигляді позбавлення волі, а тому спокуса ухилитися від слідства та суду у нього є великою, і як вказано вище, не має вагомих перешкод для того, щоб піддатися цій спокусі, а це є ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Окрім того, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів»;

2)незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні (п.3 ч.1 ст. 177 КПК України). Вказаний ризик підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_4 може впливати на свідків у даному кримінальному провадженні: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , частина із яких є особами жіночої статі, і чинити відповідний тиск, шляхом погрози та вмовляння, він може схиляти їх до дачі неправдивих показів, відмови від участі у кримінальному провадженні, що негативно вплине на хід досудового розслідування. Крім того, на даний час органом досудового розслідування, ще встановлюютьсяінші очевидці вчинення даного кримінального правопорушення та особи, яким відомі обставини даного злочину, на яких підозрюваний також може чинити тиск.

Ризик незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні є об`єктивним, оскільки суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

У даній справі ризик впливу на свідків існує, позаяк кримінальне провадження перебуває на початковій стадії досудового розслідування, жоден із свідків у кримінальному провадженні безпосередньо судом не допитувалися.

3)чинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.(п.5 ч.1 ст.177 КПК України). Існування вказаного ризику підтверджується тим, що ОСОБА_4 , будучи раніше судимим вироками Лебединського районного суду Сумської області, зокрема вироком від 13.05.2015, ОСОБА_4 був засуджений до 2 років 10 місяців позбавлення волі, за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.309, та ч.2 ст.307 КК України, звільнений 10.11.2017 року з місць позбавлення волі та не маючи постійного місця проживання, міцних соціальних зав`язків, постійного місця роботи продовжив свою злочинну діяльність та вчинив нові кримінальні правопорушення.

Інший запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну поведінку підозрюваного, відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються підозрюваному, обсягу пред`явленої йому підозри. До того ж, не має беззаперечних доказів, які би свідчили, що інший захід забезпечення кримінального провадження, крім тримання під вартою, зможе належним чином усунути ризики, які передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбаченого законом випадках за встановленою процедурою. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У відповідності до положень ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі:

?міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

?наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

?репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

?майновий стан підозрюваного, обвинуваченого.

Таким чином, вищезазначені ризики у комплексі свідчать про виправданість застосування до ОСОБА_4 найбільш суворого запобіжного заходу - тримання під вартою.

Окрім того, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою можна обрати до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти років,що узгоджується із санкцією статті, за якою обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 ..

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Бєлозоров проти Росії та України», визначено, що «тяжкість обвинувачення може бути підставою для тримання під вартою на початкових етапах провадження».

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Таким чином, в даному кримінальному провадженні наявні реальні ознаки суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принципу поваги до особистої свободи підозрюваного ОСОБА_4 ..

Враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним тяжкого злочину, наявність перелічених ризиків, застосування менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також для запобігання вищевказаних ризиків.

Таким чином, застосувавши більш м`який запобіжний захід неможливо запобігти ризикам викладеним у клопотанні, а саме запобігти: переховуванню від органів досудового розслідування та/або суду, незаконному впливу на свідків у кримінальному провадженні, чинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

03 жовтня 2025 року ухвалою Чортківського районного суду №608/2279/25 (номер провадження 1-кс/608/762/2025) стосовно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 01 грудня 2025.

Враховуючи наведене, прокурор просить продовжити підозрюваному ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на шістдесят діб.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив його задовольнити з мотивів, викладених в клопотанні.

Підозрюваний та його захисник заперечили щодо продовження строку тримання під вартою, просили відмовити у задоволенні клопотання та застосувати більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з утриманням обвинуваченого під вартою, оскільки обвинувачений внаслідок поранення потребує медичної допомоги та стороннього догляду.

Слідча суддя, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, дійшла наступного висновку.

Згідно статті 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Як вбачається з ухвали слідчого судді від 03.10.2025 року, заявлені слідчим ризики передбачені ст. 177 КПК України знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, в зв`язку з чим підозрюваному було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Під час розгляду справи встановлено, що прокурор дотримався зазначених вище вимог кримінального процесуального закону та клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого обґрунтовано належним чином.

Твердження захисту про заміну запобіжного заходу на більш м`який, вважаю необґрунтованими з огляду на те, що в контексті правової позиції, викладеної у рішенні ЄСПЛ у справі «Харченко проти України», у кримінальному провадженні заявлені прокурором ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України (переховуватися від слідства, незаконно впливати на свідків, чинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення) не зменшилися, оскільки, як встановлено в судовому засіданні обвинувачений проживає в іншій області, схильний до вживання наркотичних засобів, а потреба у наданні медичної допомоги та стороннього догляду обвинуваченому не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні.

Отже, враховуючи викладене, слідча суддя приходить до висновку, що клопотання прокурора слід задовольнити та продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому на два місяці.

Керуючись ст. ст. 177, 199, 309 КПК України, слідча суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та жителя АДРЕСА_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, 2 ст. 307 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на два місяці, тобто до 26 січня 2026 року включно..

Копію ухвали направити прокурору, обвинуваченому, начальнику ДУ "Чортківська установа виконання покарань (№26)".

Ухвала може бути оскаржена в Тернопільський апеляційний суд протягом 7 днів з дня її оголошення.

Слідча суддя:/підпис/

Згідно з оригіналом

Ухвала набрала законної сили "___"________________2025 року.

Оригінал ухвали знаходиться в матеріалах справи № 608/2279/25, яка зберігається в Чортківському районному суді Тернопільської області.

Слідча суддя: ОСОБА_1

Копію ухвали видано "___"_______________2025 року.

Секретар: