Справа № 346/2720/25
Провадження № 1-кп/346/591/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия в режимі відеоконференції обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному в єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000239 від 07 квітня 2025 року про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, має на утриманні одну малолітню дитину, старшого солдата, військовослужбовця на посаді стрільця відділення охорони взводу охорони роти охорони військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 вчинив умисне пошкодження майна вчинене шляхом підпалу.

Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.

Так, 07.04.2025 роу ОСОБА_5 , призваний за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за призовом під час мобілізації на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» та направлений для його проходження до військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.08.2024 №243 (по стройовій частині) старшого солдата ОСОБА_5 призначено на посаду старшого сапера відділення інженерної розвідки взводу інженерної розвідки інженерно-маскувальної роти інженерно-маскувального батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Надалі, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.10.2024 №320 (по стройовій частині) старшого солдата ОСОБА_5 , призначено на посаду стрільця відділення охорони взводу охорони роти охорони військової частини НОМЕР_1 та зараховано до списків особового складу даної військової частини на всі види забезпечення.

06 квітня 2025 року близько 21 год старший солдат військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 , прийшов за адресою: АДРЕСА_2 , з метою поспілкуватися зі своєю дружиною ОСОБА_7 , проте, не виявив останню за місцем проживання.

Обурившись відсутністю ОСОБА_7 за місцем проживання, 06.04.2025 близько 21 год 30 хв, старший солдат ОСОБА_5 , маючи умисел на умисне знищення чужого майна, зокрема приміщення літньої кухні, розташованої на території господарства ОСОБА_4 , що за адресою: АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи при собі заздалегідь підготовлені предмети для розповсюдження вогню, підпалив речі побутового вжитку, які знаходились під навісом вказаної будівлі, внаслідок чого відбулось загорання та пошкоджено полум`ям покрівлю вказаної будівлі, знищено речі побутового вжитку, які знаходились всередині, що завдало ОСОБА_4 матеріальних збитків на загальну суму в розмірі 125 785 (сто двадцять п`ять тисяч сімсот вісімдесят п`ять ) гривень 00 копійок.

В судовому засіданні обвинувачений визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину в повному обсязі, погодився зі всіма кваліфікуючими ознаками кримінального правопорушення за обставин, викладеними у обвинувальному акті. Зазначив, що дійсно 06 квітня 2025 року близько 22 год прийшов до будинку потерпілої та приніс квіти та пакет з ліками для дружини. Дружина відмовилася зустрічатися з ним, тому він вирішив підпалити господарство потерпілої, підпалив альтанку, коли вона загорілася, пішов додому, де його згодом затримали співробітники поліції.

У вчиненому розкаюється, шкодує про вчинене, має намір відшкодувати завдані збитки.

Допитана в судовому засіданні потерпіла зазначила, що 06 квітня 2025 року був день народження її дочки. Приблизно о 20 год обвинувачений надіслав повідомлення дочці про те, що зараз прийде і буде вибивати вікна в помешканні. Приблизно через 45 хв після цього вона побачила, що горить альтанка в її домогосподарстві. В цей час в будинку знаходилася вона та онука, дочки вдома не було. Зі слів сусідів обвинувачений в цей час стояв на вулиці та дивився як все палає. Внаслідок пожежі згоріла альтанка, гараж та пошкоджена літня кухня. Збитки їй не відшкодовано. Щодо міри покарання обвинуваченому потерпіла на суворому покаранні не наполягає.

Оскільки обвинувачений в судовому засіданні вину визнав повністю, а також те, що він не оспорює фактичні обставини вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів, розуміє неможливість в подальшому оскаржувати дані фактичні обставини в апеляційному порядку, а тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, дослідження доказів відносно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, судом визнано недоцільним та обмежено обсяг доказів, що підлягають дослідженню, допитом потерпілої, обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу.

Зміст цих обставин вірно розуміються обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження, сумнівів стосовно добровільності їх позиції у суду не має, та роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при ухваленні вироку.

Суд вважає, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 194 КК України, як умисне пошкодження майна вчинене шляхом підпалу.

Згідно п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо конкретного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчиненню нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який у відповідності до ст.12 КК України є тяжким злочином, особу винного, зокрема те, що він раніше не судимий, на обліку в лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого у вчиненому.

Суд зазначає, що у цій справі щирим каяттям є відверта негативна оцінка обвинуваченим своєї кримінально караної поведінки, визнання тих обставин, які йому ставляться в провину, а отже, характеризує його поведінку після вчинення злочину з позицій психологічної переорієнтації, коли він справді засуджує свій вчинок та визнає його антисуспільний характер.

Обставин, що обтяжують покарання відсутні.

Аналізуючи надані стороною обвинувачення докази, враховуючи особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, обставину, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, що покарання обтяжують, суд дійшов до переконання, що покаранням, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання, передбачене санкцією кримінального закону, у виді позбавлення волі.

Санкцією кримінального закону тривалість такого виду кримінального покарання як позбавлення волі визначено на строк від трьох до десяти років.

Вирішуючи питання щодо тривалості застосованого кримінального покарання (його міри), суд враховує таке.

ВС у постанові від 17.04.2018 (справа № 298/95/16-к) зазначив, що у частині другій статті 65 КК встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. В ході судового розгляду кримінального провадження прокурор належними, достатніми та допустимими доказами не довів, що призначення обвинуваченому менш суворого покарання ніж позбавлення волі на максимально дозволений санкцією кримінального закону строк не здатне забезпечити досягнення мети кримінального покарання. Тому суд вважає, що правові підстави для призначення обвинуваченому максимально дозволеного строку кримінального покарання у виді позбавлення волі відсутні.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для застосування при призначенні покарання обвинуваченому положень частини першої статті 75 КК, тобто для звільнення його від відбування кримінального покарання з випробуванням суд приймає до уваги, висновки, викладені ВС в постанові від 26.04.2018 (справа № 757/15167/15-к), а саме відповідно до вимог статті 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

З огляду на це, суд враховує, що ОСОБА_5 є особою раніше не судимою, на утриманні має одну неповнолітню дитину, винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав, у вчиненому розкаюється, обіцяє відшкодувати потерпілій завдану шкоду, на даний час проходить військову службу в Збройних Силах України, за місцем служби характеризується позитивно.

Досудовою доповіддю Коломийського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області, визначено, що, беручи до уваги зібрану інформацію, що характеризує особу обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, відділ вважає, що виправлення ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства можливе та не становить небезпеки для суспільства (в тому числі окремих осіб). Виконання покарання в громаді можливе за умови здійснення з боку органу пробації нагляду, застосування соціально-виховних заходів, які необхідні для впливу на поведінку особи, з метою виправлення і запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень в соціально-психологічному супроводі ОСОБА_5 , веденні здорового способу життя та соціально психологічному супроводі. В разі звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, вважають за доцільне покласти на нього обов`язки, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом пробації.

Тому суд вважає, що в ході судового розгляду кримінального провадження були встановлені підстави для звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання відповідно до положень частини першої статті 75 КК.

Відповідно до частини четвертої статті 75 КК іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

Вирішуючи питання щодо тривалості іспитового строку, суд враховує, що обвинувачений вчинив умисний злочин проти власності. Хоча правові підстави для призначення обвинуваченому реального покарання судом не встановлені, суд вважає за доцільне з метою виконання приписів статей 50 та 65 КК та забезпечення виправлення обвинуваченого встановити йому іспитовий строк тривалістю один рік.

Суд враховує, що частина перша статті 76 КК є імперативною нормою, якою передбачено, що у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Суд також приймає до уваги, що частиною другою статті 50 КК метою покарання визначено не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до частини четвертої статті 76 КК нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого, а щодо засуджених військовослужбовців - командирами військових частин.

Згідно з абзацом третім пункту 2 частини четвертої статті 374 КПК у резолютивній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою, зокрема, початок строку відбування покарання. При цьому частиною першою статті 165 Кримінально-виконавчого кодексу України визначено, що іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду. З огляду на викладене суд вважає за доцільне зазначити, що початок строку відбування покарання ОСОБА_5 необхідно рахувати з моменту проголошення вироку суду.

Підстав для застосування ст.69 КК України та призначення обвинуваченому іншого, більш м`якого виду покарання, суд не вбачає.

Запобіжний захід у вигляді застави, застосований на підставі ухвали слідчого судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11.04.2025 року (справа №346/1697/25) залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Долю речових доказів вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Крім того у відповідності до ст.ст. 122, 124 КПК України з обвинуваченої підлягають стягненню на користь держави витрати на залучення експерта для проведення експертизи у даній справі.

Цивільний позов не заявлявся.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 373, 374, 392-395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України та призначити йому покарання три роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі, встановивши іспитовий строк один рік.

На підставі ч. 1, 4 ст. 76 КК України, ч. 1 ст. 163 КВК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до командира військової частини, в якій ОСОБА_5 проходить військову службу;

2) повідомляти командира військової частини, в якій ОСОБА_5 проходить військову службу про зміну місця проживання, служби;

3) не виїжджати за межі України без погодження з командиром військової частини, в якій ОСОБА_5 проходить військову службу.

Відповідно до вимог ст. 165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Запобіжний захід у вигляді застави, застосований на підставі ухвали слідчого судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11.04.2025 року (справа №346/1697/25) залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Речові докази, передані до камери зберігання Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області: телефон мобільний "Readmi Note 13", куртку з капюшоном коричневу, запальничку, шприци в упаковці, ампулу ліків, три аркуші паперу з рукописними написами - повернути обвинуваченому ОСОБА_5 , букет живих квітів - знищити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 20 056,50 грн витрат на залучення експерта в даному кримінальному провадженні.

Апеляційну скаргу на вирок можуть подати: обвинувачений, його захисник в частині, що стосується інтересів обвинуваченого, прокурор, потерпілий, його представник у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції, при цьому вирок не підлягає оскарженню в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

На вирок може бути подана апеляція до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд протягом 30 днів з моменту його проголошення, особою, що не була присутня під час його проголошення - з дня отримання копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1