Провадження № 1-кп/185/1436/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2025 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в період воєнного стану в залі в м.Павлоград Дніпропетровської області кримінальне провадження, що внесене до ЄРДР за №0000317 від 22 липня 2025 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Богданівка Павлоградського району Дніпропетровської області, громадянина України, з повною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше неодноразово судимого, останній раз: 15.04.2025 року Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська за ст.185 ч.4 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, -

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ (зі змінами), в Україні введено воєнний стан з 5:30 год. 24.02.2022 року, який продовжений.

17.07.2025 року близько 09:05 год. обвинувачений ОСОБА_3 , знаходячись біля магазину «Едем» за адресою: вул.Шевченко, 30 с.Богданівка Павлоградського району Дніпропетровської області, - помітив, що біля вхідних дверей вищевказаного магазину знаходиться велосипед марки «Vista Volyn+», бордового кольору, який належить потерпілій ОСОБА_5 . В цей час, у вказаному місці та за вказаних обставин у обвинуваченого ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна. Далі обвинувачений ОСОБА_3 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, протиправно, переслідуючи корисливий мотив, направлений на протиправне отримання матеріальної вигоди, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає, і його дії є таємними, повторно, таємно викрав вищевказаний велосипед, який належить потерпілій ОСОБА_5 . Після чого обвинувачений ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим довів кримінальне правопорушення до кінця. Своїми умисними та протиправними діями обвинувачений ОСОБА_3 спричинив потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 4675.50 гривень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно в умовах воєнного стану.

Обвинувачений ОСОБА_3 під час судового розгляду свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав, суду пояснив, що 17 липня 2025 року вранці біля магазину в центрі с.Богданівка Павлоградського району побачив потерпілу, яка приїхала на велосипеді бордового кольору з багажником. Вона залишила велосипед біля магазину, а сама зайшла всередину. Скориставшись цим, він підійшов до цього велосипеда та викрав його. На цьому велосипеді доїхав до ломбарду в м.Тернівка та заклав, отримавши 500 гривень. Гроші витратив на власні потреби. Добре усвідомлював, що вчиняє крадіжку в період воєнного стану та в період іспитового строку. Наміру повертати велосипед потерпілій в нього не було. В скоєному щиро кається, просить суворо його не карати. Вибачився перед потерпілою. Не заперечує розглядати провадження із застосуванням ч.3 ст.349 КПК України, оскільки фактичні обставини ним не оспорюються, викладені обставини в обвинувальному акті відповідають подіям кримінального правопорушення, що йому інкримінується.

Потерпіла ОСОБА_5 суду повідомила, що 17 липня 2025 року вона на власному велосипеді вранці о 09.00 годині приїхала до магазину «Едем» в с.Богуслав Павлоградського району. Залишила велосипед біля будівлі магазину, а сама пішла всередину. Зробивши покупки, вийшовши на вулицю, вона побачила відсутність велосипеду. Продавчині з магазину сказали, що біля магазину є відеоспостереження, та порадили звернутись до поліції. Вона написала заяву до поліції. Велосипед їй не повернутий. При визначенні покарання обвинуваченому покладається на розсуд суду, просить повернути їй велосипед. Не заперечує розглядати провадження із застосуванням ч.3 ст.349 КПК України, оскільки фактичні обставини нею не оспорюються.

Крім повного визнання своєї провини і свідчень, винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєнні інкримінованих йому злочинів підтверджується і іншими фактичними доказами провадження, які всіма учасниками судового розгляду визнані, ніким не оспорюються, у відповідності з ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільними їх дослідження. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового розгляду зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, а також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Оскільки сторони вважають, що фактичні обставини провадження підтверджені наявними у провадженні доказами, які не вимагають дослідження в ході судового розгляду, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, також визнає фактичні обставини провадження доведеними.

Таким чином, винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України доведена повністю та підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у відповідності з вимогами ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, віднесення його до категорії тяжких злочинів, думки потерпілої, якій завдана шкода та велосипед не повернутий, дані про особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, зокрема за вчинення корисливих злочинів, вчинив інкриміноване кримінальне правопорушення в період іспитового строку, не працює, за місцем проживання характеризується негативно, на обліку в психіатричному диспансері та у лікаря-нарколога не перебуває, а також враховує повне визнання обвинуваченим своєї вини.

Обставин, відповідно вимог ст.66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд не встановив.

Зазначена обвинуваченим в промові в судових дебатах в якості пом`якшуючої покарання обставина: щире каяття, - не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду. Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки. Під час розгляду провадження обвинувачений хоча і висловив, що він визнає свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, проте дійсного відвертого осуду своєї поведінки, щирого жалю з приводу вчиненого - не проявив. Тому уявне визнання обвинуваченим своєї вини не є щирим каяттям. Аналогічного висновку прийшов Верховний Суд в своєму рішенні від 10.06.2020 року в справі №149/1596/16-к.

Обставин, відповідно до вимог ст.67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

За сукупністю обставин вчинення кримінального правопорушення, ступеня тяжкості, даних про особу ОСОБА_3 , який раніше неодноразово судимий, зокрема за вчинення корисливих злочинів, вчинив інкриміноване кримінальне правопорушення в період іспитового строку, за місцем проживання характеризується негативно, не працює, не відшкодував завдані збитки, відсутності обтяжуючих та пом`якшуючих його покарання обставин, відношення обвинуваченого до скоєного, суд дійшов висновку, що відносно обвинуваченого ОСОБА_3 необхідно застосувати реальне покарання можливе лише з ізоляцією його від суспільства і відносно обвинуваченого необхідно застосувати покарання в межах санкції, інкримінованої статті Особливої частини Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі.

Стаття 50 КК України передбачає, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, що також закріплено в ч.2 ст.65 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 раніше вже звільнявся від відбуття покарання з іспитовим строком чотири рази за вчинення крадіжок, двічі відбував реальне покарання в місцях позбавлення волі, втім в черговий раз вчинив інкриміноване кримінальне правопорушення - крадіжку.

Таким чином, незважаючи на вказані обставини, обвинувачений ОСОБА_3 належних висновків для себе не зробив та навіть за таких умов його виправлення досягнуто не було, що свідчить про стійкість його протиправної поведінки та антисоціальну спрямованість особи. З урахуванням наведеного, суд приходить висновку про неможливість досягнення щодо обвинуваченого ОСОБА_3 мети кримінального судочинства без реального відбуття ним призначеного покарання та про відсутність підстав для призначення останньому покарання із застосуванням ст.69 КК України, або застосування ст.75, 76 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 , будучи до цього судимий за аналогічне кримінальне правопорушення, вчинив знову однотипне кримінальне правопорушення в період іспитового строку.

Як орієнтує Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року в пункті 26 - у разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (статті 75, 104 КК) або була звільнена від відбування умовно-достроково (статті 81, 107 КК) і в період іспитового строку або строку умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.

Приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_3 скоїв кримінальне правопорушення в період невідбутого покарання за вироком Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 15.04.2025 року, за яким був засуджений за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, суд вважає за необхідне при призначенні остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_3 застосувати положення ч.1 ст.71 КК України, визначивши остаточне покарання за сукупністю вироків, та до призначеного покарання за даним вироком частково приєднати невідбуте покарання за поставленим вироком від 15.04.2025 року.

Визначене судом покарання буде відповідати ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, а також здатним сприяти виправленню ОСОБА_3 та попередженню скоєння нових кримінальних правопорушень, як обвинуваченим, так і іншими особами.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 не обирався.

Доля речових доказів повинна бути вирішена у порядку, передбаченому ст.100 КПК України.

Під час проведення досудового розслідування проводилась судово-товарознавча експертиза, вартість якої складає 400 гривень. Зазначені витрати у відповідності вимог ст.122 КПК України відносяться до процесуальних витрат.

Оскільки судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 винуватий у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за описаних у вироку обставин, то суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави вартість проведеної експертизи у розмірі 400 гривень.

Цивільний позов в межах кримінального провадження не заявлений.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 615 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити покарання за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

У відповідності до ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання за постановленим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 15.04.2025 року, та визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

Після набрання вироком законної сили ОСОБА_3 затримати та направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» для відбування призначеного судом покарання.

Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_3 для виконання вироку.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави вартість проведеної експертизи у розмірі 400 гривень.

Речові докази: велосипед марки «Vista Volyn+» бордового кольору, який переданий на збереження до ВП №1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області, - після набрання вироком законної сили повернути потерпілій ОСОБА_5 за належністю.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду відповідно до ч.2 ст.394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст.349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1