Провадження № 1-кп/932/757/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2025 року м. Дніпро

Шевченківський районний суд міста Дніпра у складі:

Головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду Шевченківського районного суду міста Дніпра обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000753 від 15.06.2024 за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Шевченківського районного суду міста Дніпра перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Дніпра (стара назва - Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська) від 04 листопада 2024 року вищезазначене кримінальне провадження було призначено до підготовчого судового засідання.

У підготовчому судовому засіданні суддя поставила на обґоворення питання щодо можливості переходу до судового розгляду.

У підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , заявила клопотання про повернення обвинувального акта, з огляду на наступне.

По-перше, ст. 91 КПК України визначає обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини правопорушення).

Аналізуючи в своїй сукупності п. 5 ч. 2 ст. 291 та ст. 91 КПК України, можна дійти висновку про те, що якщо прокурором встановлено місце вчинення кримінального правопорушення, то воно має бути вказане в обвинувальному акті.

В обвинувальному акті від 30.10.2024 зазначено, що умисел у директора КП «Міська інфраструктура» Дніпровської міської ради ОСОБА_5 , нібито, виник у приміщенні КП «Міська інфраструктура» Дніпровської міської ради за адресою: м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, буд. 75 (Шевченківський район (Бабушкінський) м. Дніпро).

Однак сторона захисту зауважує, що в період з 21.01.2021 до 31.12.2021 КП «Міська інфраструктура» ДМР в особі директора ОСОБА_5 здійснювало свою діяльність за адресою: м. Дніпро, пр. О. Поля, 35 (Центральний (Кіровський) район м. Дніпро), на підтвердження чого, сторона захисту долучає договори оренди нежитлового приміщення Б/Н від 21 січня 2021 р., що були укладені між КП «Міська інфраструктура» Дніпровської міської ради в особі директора ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_7 .

Так, сторона захисту зазначає, що прокурором неправильно встановлено місце вчинення кримінального правопорушення, тобто стороною обвинувачення не доведено обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, що призвело до порушення правил підсудності, та, як наслідок, може призвести до скасування вироку у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального законодавства.

По-друге, сторона захисту, посилаючись на додаткові угоди до договорів про постачання (закупівлю) електричної енергії, зазначає, що в обвинувальному акті сума збитків у розмірі 326 463, 64 грн визначена неправильно, що є недоліком досудового розслідування і такий обвинувальний акт має бути повернутий прокурору для усунення недоліків, а саме уточнення суми збитків у бік її зменшення.

Тобто, без встановлення та доведення розміру шкоди слідчим (прокурором) суд не може зробити висновок щодо законного та справедливого покарання. Призначення покарання вироком суду, за таких умов, вважається істотним порушенням кримінального процесуального законодавства та підставою для скасування вироку, вказує захисник.

Також, сторона захисту звертає увагу суду, що ч. 4 ст. 191 КК України, передбачений матеріальний склад кримінального правопорушення, що передбачає наслідки, як обов`язковий елемент його суб`єктивної сторони. Отже, матеріальний склад кримінального правопорушення обов`язково повинен містити у собі, як діяння, так і наслідок.

Якщо взяти до увагу версію органу досудового розслідування, то цілком обґрунтованим припущенням буде диспозиція, що діями обвинуваченого спричинена шкода потерпілій особі, зазначає захисник.

Згідно з чинного кримінально-процесуального законодавства, вбачається, що потерпілим вважається лише особа, яка подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення, або подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого; або слідчий визнав особу потерпілою за її письмовою згодою.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що будь-яка особа із заявою про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заявою про залучення її до провадження як потерпілого не зверталась, письмова згода від будь-якої особи щодо визнання потерпілою особою в матеріалах кримінального провадження відсутня, як зазначає сторона захисту.

По-третє, в обвинувальному акті від 30.10.2024, зазначено, що обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. 66 КК України під час проведення досудового розслідування, не встановлено.

Слово «не встановлено» не є тотожнім слову «відсутні (чи наявні)».

Невстановлення таких обставин є ознакою бездіяльності слідчого та прокурора, їх упередженості та невиконання вимог п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 91, ч. 1 ст. 92, ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 9, ч. 5 ст. 223 КПК України, а не доказом відсутності таких обставин.

Установлення пом`якшуючих покарання обставин є не правом, а обов`язком сторони обвинувачення. Невиконання цих вимог є істотнім порушенням вимог п. 6 ч. 2 ст. 291 КПК України, яка вимагає, щоб обвинувальний акт містив обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання.

З урахуванням викладеного, сторона захисту просила суд задовольнити подане клопотання про повернення обвинувального акта прокурору.

16.05.2025 на адресу суду надійшли письмові заперечення прокурора на клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акта, відповідно до них прокурор зазначив наступне.

По-перше, з усіх можливих рішень суду за результатми підготовчого судового засідання, передбачених ч. 3 ст. 314 КПК України, лише ухвалення рішень про повернення, зокрема, обвинувального акта можуть бути прийняті за результатом оцінки змісту лише обвинувального акта.

Посилаючись на постанову Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15.04.2024 № 753/25892/21, прокурор зазначає, що суд першої інстанції не вправі зазначати про неповноту чи неправильність досудового розслідування, неправильність кримінально-правової оцінки діяння та про необхідність проведення органом досудового розслідування слідчих (розшукових) дій та/або негласниї слідчих (розушкових) дій.

Відтак, питання щодо розміру майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, місця вчинення кримінального правопорушення та особи, якій спричинено шкоду, досліджується судом під час судового провадження і не може бути підставою для повернення обвинувального акта.

По-друге, посилаючись на ст. 34 КПК України прокурор зазначає, що процесуальний закон визначає чіткий та передбачуваний для сторін передання кримінального провадження з одного суду до іншого, якщо до початку судового розгляду виявилось, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил підсудності, у том числі за клопотанням сторони захисту.

Тобто, повернення обвинувального акта з метою встановлення факту «порушення правил підсудності» не передбачено чинним КПК України, у той же час місце вчинення правопорушення є обставиною, яка досліджується судом виключно під час судового провадження при встановленні наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення.

По-третє, прокурор зазначає, що обвинувальний акт містить відомості, передбачені п. 1-9 ч. 2 ст. 291 КПК України, підписаний слідчим та прокурор, який його затвердив. До нього надано додатки, передбачені ч. 4 ст. 291 КПК України, а саме: реєстр матеріалів досудового розслідування, розписка обвинуваченого про отримання копії обвинувального акта.

Відтак, обвинувальний акт відповідає формальним вимогам, які висуваються ст. 291 КПК України. Водночас, щодо правильності визначення розміру шкоди, як підстави повернення обвинувального акта покурору, то на стадії підготовчого провадження суд не може оцінювати правильність та обґрунтованість правової кваліфікації кримінального правопорушення та наявність чи відсутність його складу.

Фактично, правова позиція захисту стосується суті та обсягу обвинувачення, у зв`язку з чим за своїм змістом є запереченням проти нього, розгляд яких може бути здійснений на етапі судового розгляду кримінального провадження.

Відтак, прокурор зазначає, що наведені стороною захисту твердження щодо невідповідності обвинувального акта вимогам кримінально-процесуального законодавства не є такими, що перешкоджають призначенню до судового розгляду.

Окрім цього, 25.09.2025 на адресу суду надійшли письмові пояснення сторони захисту, із викладенням аналогічної правової позиції зазначеної у клопотанні про повернення обвинувального акта прокурору.

У підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_5 підтримали клопотання про повернення обвинувального акта та просили його задовольнити.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні не погодився із твердженням сторони захисту та просив відмовити у задоволенні клопотання. Вказав, що обвинувальний акт відповідає вимогам, які визначені Кримінально-процесуальним кодексом України, підтримав свою позицію викладену у запереченнях та просив суд призначити справу до судового розгляду.

Заслухавши сторін кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання захисника з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акта прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно зі ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 цього Кодексу.

При цьому, суд може повернути обвинувальний акт прокурору виключно з підстав невідповідності форми чи змісту такого обвинувального акта положенням ст. 291 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, дізнавачем, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема, якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим, дізнавачем.

Щодо першого пункту окресленого стороною захисту у своєму клопотанні.

За змістом частин 1, 3 статті 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом. Зокрема, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

Так, з обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000753 від 15.06.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України вбачається, що він фактично відповідає вимогам ст.291 КПК України та містить всі необхідні відомості, передбачені зазначеною нормою закону. Відповідно до змісту обвинувального акта в ньому зазначені час, місце, мотиви та спосіб вчиненні інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, які прокурор вважає доведеними.

При цьому, суд зауважує, що згідно з положень ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Так, оскільки стороною обвинувачення при складанні обвинувального акта були дотриманні вищезазначені вимоги кримінально-процесуального законодавства, суд дійшов висновку про неможливість задоволення клопотання сторони захисту з першої підстави, на яку посилалась захисник щодо зазначеного в обвинувального акті місця, оскільки суд не може змінювати, доповнювати стратегію обвинувачення та як вона викладається в обвинувальному акті.

Разом з цим, хоча у своєму клопотанні сторона захисту зазначає про ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 09 грудня 2024 року, якою вищезазначене кримінальне провадження було повернуто до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська для розгляду по суті як належному суду за територіальною підсудністю, суддя звертає увагу, що оскільки таке рішення апеляційної інстанції мало місце, з урахуванням ч. 5 ст. 34 КПК України, вирок в подальшому не може бути скасовано через недотримання правил підсудності.

Щодо другого пункту клопотання сторони захисту.

У цьому пункті сторона захисту посилається на неправильно зазначену суму збитків прокурором, що, як наслідок, без встановлення та доведення розміру шкоди слідчим (прокурором) не дозволяє суду зробити висновок щодо законного та справедливого покарання. Призначення покарання вироком суду, за таких умов, вважатиметься істотним порушенням кримінального процесуального законодавства та підставою для скасування вироку.

Так, суд зазначає, що обставини, на які акцентує увагу сторона захисту, можуть бути предметом дослідження під час судового розгляду цього кримінального провадження.

Обґрунтовуючи клопотання про повернення обвинувального акта сторона захисту фактично посилається на ті документа та докази, які повинні бути досліджені під час визнання особи винуватою чи невинуватою, оскільки прямо чи опосередковано впливають на ступінь доведеності вини, що не може бути предметом розгляду у підготовчому судовому засіданні. На цьому етапі судового провадження суд оцінює лише відповідність обвинувального акта положенням ст. 291 КПК України, натомість обставини на які посилається сторона захисту встановлюються за наслідками розгляду кримінального провадження.

Щодо висловлювання сторони захисту про відсутність потерпілого, необхідно зазначити, що кримінальне провадження перебуває на стадії підготовчого судового засідання, що не дозволяє суду дослідити матеріали досудового розслідування, суд позбавлений можливості підтвердити чи спростувати таку позицію сторони захисту, крім того дані про потерпілу особу містяться в обвинувальному акті.

Щодо твердження сторони захисту з приводу пом`якшуючих обставин в обвинувальному акті.

Суд зазначає, що слова «відсутні» та «не встановлено» можуть бути як синонімами так і не схожими за змістом словами в залежності від контексту, що в свою чергу не доводить правової позиції сторони захисту, що саме такий вибір лексичного відображення інформації та документування фактів, вказує на бездіяльність сторони обвинувачення, та, як наслідок, необхідність повернути обвинувальний акт прокурору.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчим при складанні, а прокурором при перевірці та затвердженні обвинувального акта були дотримані вимоги кримінального процесуального закону, а сам обвинувальний акт цілком відповідає вимогам, встановленим ст. 291 КПК України.

Обставини, на які посилається захисник, мають бути встановлені або спростовані саме на стадії судового розгляду і не можуть бути підставою для повернення обвинувального акта прокурору, оскільки це прямо суперечить вимогам кримінально-процесуального законодавства. Матеріали досудового розслідування суд досліджує при розгляді справи по суті та вивчення доказів.

За таких обставин суд вважає, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 відповідає вимогам чинного КПК України, суттєвих порушень, за яких суд має повернути обвинувальний акт прокурору, не встановлено, а тому підстав для його повернення прокурору немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 КПК України якщо під час підготовчого судового засідання не будуть встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 цього Кодексу, суд проводить підготовку до судового розгляду.

Справа підсудна Шевченківському районному суду міста Дніпра, що встановлено ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 09.12.2024.

Обвинувальний акт складено з дотриманням положень ст. 291 КПК України.

Підстави для прийняття рішень, передбачених п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України - відсутні, тож слід призначити кримінальне провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за участі сторін кримінального провадження, доручивши відповідальній особі органу з питань пробації скласти досудову доповідь.

Окрім цього, захисник ОСОБА_4 подала клопотання про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді на земельну ділянку, що належить на праві власності ОСОБА_5 та 1/2 частину будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_5 .

У мотивуванні свого клопотання сторона захисту зазначає, що у порушення вимог п. 1, 2 ст. 174 КПК України, ані ОСОБА_5 , ані його захисник не приймали участь у судовому засіданні під час постановлення вказаної ухвали слідчого судді.

Посилаючись на мотивування клопотання про арешт майна захисник зазначає, що єдиною підставою для накладення арешту на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_5 на переконання органу досудового розслідування, є набуття вказаного нерухомого майна у результаті вчинення кримінального правопорушення. Однак зазначене твердження не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки згідно з інформації з Державного реєєстру речових прав на нерухоме майно, 25.02.2010 за ОСОБА_5 зареєстровано 1/2 частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування ВММ №674825, зареєстрованого державним нотаріусом Новомосковсьої районної державної нотаріальної контори ОСОБА_8 за реєстровим № 1-92.

29.10.2018 за ОСОБА_5 було зареєстровано земельну ділянку з кадастровим номером .01:330:0139 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, серія ЯД номер 959846, виданий 06.10.2008 Новомосковським районним відділом земельних ресурсів.

Відтак, з наведеного вбачається, що майно на яке було накладено арешт ухвалою слідчого судді в межах цього кримінального провадження набуто у власність ОСОБА_5 в 2010 та 2018 роках, тобто до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, яке за версією органу досудового слідство здійснювалось у період з 17.02.2021 до 22.11.2021.

З огляду на викладене, вказане нерухоме майно не могло бути придбане у результаті вчинення кримінального правопорушення.

Окрім цього, слідчий суддя в ухвалі про накладення арешту зазначає, що з тексту клопотання та наданих до нього додатків вбачається, що є достатні підстави вважати, що майно може підлягати спеціальній конфіскації, із чим сторона захисту не погоджується, оскільки майно на яке було накладено арешт набуте у власність ОСОБА_5 у 2010 та 2018 роках, тобто до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, отже воно не підлягає спеціальній конфіскації.

Далі, посилаючись на порушення слідчого судді ст. 170, 173 КПК України, сторона захисту зазначає, що слідчим суддею було формально розглянуто питання про арешт нерухомого майна, яке належить ОСОБА_5 , без часті підозрюваного та його захисника, не пересвідчившись у наявності правової підстави для накладення арешту, наявної можливості використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, а також наслідки арешту майна для підозрюваного.

Окрім цього, у клопотанні відсутні посилання на доводи та докази, що доводили б наміри чи намагання ОСОБА_5 відчужити земельну ділянку та будинок. Доводи про можливе відчудження нерухомого майна постановлені формально і необґрунтовано, що також є підставою для скасування арешту майна.

Оскільки слідчим суддею не було проаналізовано клопотання слідчого з боку обґрунтованості та співрозмірності, наявності необхідності накладення арешту на майно підозрюваного, а лише формальне посилання на норми КПК, які регулюють процедуру накладення арешту на майно, сторона захисту, зазначає, що відсутні правові підстави для накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_5 , просить суд скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.10.2024 на вищезазначене нерухоме майно.

Аналізуючи клопотання сторони захисту про скасування арешту майна суд зазначає насутпне.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою суду під час судового провадження за клопотанням обвинуваченого, його захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Тобто, під час вирішення питання про скасування арешту майна суд повинен встановити чи був арешт накладений обґрунтовано, правові підстави такого накладення, чи відповідає накладений арешт меті кримінального провадження та чи сприяє він забезпеченню кримінального провадження в якості збереження речових доказів, подальшої спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання за вчинений злочин або відчудженню на користь цивільного позивача, якщо позовна заява останнього буде задоволена.

Відповідне рішення про задоволення або відмову у задоволенні клопотання про скасування арешту майна суд повинен обґрунтувати відповідною ухвалою.

Виходячи із викладеного, враховуючи, що суд не вправі виходити за межі наданих йому повноважень під час підготовчого судового засідання, збирати докази на користь учасників кримінального провадження, а також те, що дослідження доказів є прерогативою судового розгляду, суд дійшов висновку, що клопотання про скасування арешту майна не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 314, 370 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000753 від 15.06.2024 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, на 02 жовтня 2025 року о 08 год. 00 хв.

Судовий розгляд проводити суддею одноособово у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду міста Дніпра.

Викликати у судове засідання учасників кримінального провадження.

Доручити відповідальній особі Дніпровському районному відділу філії Державної установи Центр пробації м. Дніпра скласти та направити до суду досудову доповідь щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до 15 жовтня 2025 року.

Роз`яснити обвинуваченому, що йому надається можливість брати участь у підготовці досудової доповіді. Участь особи у підготовці досудової доповіді полягає у наданні персоналу органу пробації інформації, необхідної для підготовки такої доповіді.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , про повернення обвинувального акта відмовити.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2024 року у справі № 932/6021/24 - відмовити.

Копію ухвали щодо виконання в частині складення досудової доповіді направити в Дніпровський районний відділ філії Державної установи Центр пробації м. Дніпра для виконання та вручити обвинуваченому.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1