Справа 752/2950/24 Головуюча в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/3327/2026 Доповідач в суді ІІ інстанції ? ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

09 лютого 2026 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6 ,

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 23 грудня 2025 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 23 грудня 2025 року ОСОБА_8 , обвинуваченій у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 382, ч. 4 ст. 286-1 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 20 лютого 2026 року.

Дане рішення мотивовано тим, що ризики, які були констатовані при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не припинили свого існування, а саме, ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Судом враховано тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , з урахуванням відомостей про особу обвинуваченої, тяжкості покарання, яке їй загрожує у разі визнання винною у скоєнні особливо тяжкого кримінального правопорушення проти безпеки руху та експлуатації транспортних засобів, що спричинило смерть двох потерпілих, в стані алкогольного сп`яніння, за який передбачено реальний вид основного покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років, суд приходить до висновку, що існує реальний ризик, що обвинувачена може здійснити спробу переховуватись від суду, може вчинити інше кримінальне правопорушення. Окрім цього, з урахуванням викладеного, суддя врахувала вік обвинуваченої, стан здоров`я, наявність міцних соціальних зв`язків, наявність постійного місця проживання, однак наявність вказаних даних не може саме по собі свідчити про наявність таких обставин, які зможуть усунути існуючі ризики, а також такі дані не є достатньою підставою для зміни обвинуваченій запобіжного заходу. Підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який судом не встановлено.

В апеляційній скарзі захисника указано на незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції. В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначив про те, що прокурором не надано переконливих доказів наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Так, вказав, що ризик переховування відсутній, оскільки вказані ризики є припущеннями і не можуть братися до уваги. Окрім того, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є занадто суворим та до ОСОБА_8 , заявлені при обранні запобіжного заходи ризики фактично вичерпалися, оскільки вже свідки допитані, докази зібрані, обвинувачена не має можливості впливати на свідків, має тісні соціальні зв`язки, місце проживання. Просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченої під вартою і змінити ОСОБА_8 запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт або на тримання під вартою з альтернативою внесення застави в розмірі від 500 розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з покладенням на неї обов`язків визначених у ст. 194 КПК України.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

захисника, який підтвердив доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити;

прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив залишити її без задоволення, а ухвалу колегії суддів суду першої інстанції без змін;

вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

За змістом ч. 2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою як застосування запобіжного заходу, у тому числі і у виді тримання під вартою, так і продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Частиною першою ст. 194 КПК України визначений обов`язок суду встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається із матеріалів контрольного провадження, питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою було вирішене на стадії судового розгляду. Тобто це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового провадження, та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

У ході судового розгляду, суд першої інстанції визнав доведеним прокурором наявності ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_8 та не припинили свого існування на момент вирішення питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою. Оцінивши зазначені ризики, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання обвинуваченої ОСОБА_8 під вартою належним чином мотивувавши своє рішення. Висновок суду про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, ґрунтується на практиці Європейського суду з прав людини сформульованої у контексті оцінки ризиків неналежної процесуальної поведінки особи, зокрема у рішеннях «Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia), заява № 45100/98, п. 106, від 08.02.2005 року та «Летельє проти Франції», п. 43, від 26.06.1991 року.

Так, колегією суддів визнається доведеним ризик переховування обвинуваченої ОСОБА_8 від суду. При цьому, указаний ризик на думку колегії суддів, є значним. Наявність даного ризику стверджується суворістю покарання, яке загрожує обвинуваченій у випадку доведеності її вини у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, що суд зобов`язаний враховувати відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України. При оцінці даного ризику, колегією суддів враховуються конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень, поставлених у вину обвинуваченій.

Крім того, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_8 , будучи позбавленою права керування, а отже будучи притягнутою до адміністративної відповідальності за грубе та умисне правопорушення у сфері ПДР України, висновків для себе не зробила та сіла за кермо автомобіля і наразі обвинувачується у вчиненні зокрема, особливо тяжкого кримінального правопрушення проти безпеки руху та експлуатації транспортних засобів, що спричинило смерть двох потерпілих, в стані алкогольного сп`яніння, за який передбачено реальний вид основного покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років. Обраний запобіжний захід у виді тримання обвинуваченій ОСОБА_8 під вартою, на думку колегії суддів, здатний у повній мірі запобігти зазначеним вище ризикам.

Посилання захисника на наявність міцних соціальних зв`язків, у зв`язку із чим є можливим застосування до обвинуваченої ОСОБА_8 запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою, на думку колегії суддів, є не у повній мірі обґрунтованим, оскільки наявність сім`ї не може саме по собі свідчити про наявність таких соціальних зв`язків, які зможуть усунути існуючий ризик з урахуванням обставин вчинення кримінальних правопорушень.

Щодо можливості застосування до обвинуваченого інших альтернативних запобіжних заходів, то на думку колегії суддів жодний інший запобіжний захід, передбачений ч.1 ст.176 КПК України, не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої та попередити ризик переховування обвинуваченої від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, у зв`язку із їх недостатнім стримуючим впливом за наявності зазначених вище обставин.

Враховуючи викладене, ухвала Голосіївського районного суду міста Києва від 23 грудня 2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_8 до 20 лютого 2026 року відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю ухвалу без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 23 грудня 2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_8 до 20 лютого 2026 року залишити без змін.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

СУДДІ

____________ ______________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4