ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 215/4258/24

провадження № 51-2022 км 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 січня 2025 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 16 квітня 2025 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст судових рішень

1. Вироком Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 січня 2025 року ОСОБА_6 було засуджено за ч. 4 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, за ч. 1 ст. 357 КК до покарання за у виді обмеження волі на строк 2 роки. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч. 1 ст. 71, п. 1 ч. 1 ст. 72 КК приєднано невідбуту частину покарання за вироком Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 березня 2024 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяці.

2. Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

3. Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 16 квітня 2025 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 залишив без змін.

4. За обставин, викладених у вироку місцевого суду, ОСОБА_6 , будучи раніше судимим, в тому числі за злочини проти власності, на шлях виправлення не встав, належних висновків для себе не зробив, в період дії воєнного стану, повторно вчинив умисний злочин проти власності.

5. 11 червня 2024 року о 18:21 годині ОСОБА_6 , перебуваючи поблизу будинку 5 по вулиці Самотічна у м. Кривий Ріг, побачив автомобіль марки «Peugeot» моделі «508», д/н НОМЕР_1 , білого кольору, який перебував у тимчасовому користуванні ОСОБА_7 , що стояв поблизу будинку вказаного будинку, з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з прямим умислом, з корисливих мотивів, усвідомлюючи скрутне матеріальне становище громадян в країні в період дії воєнного стану, підійшов до даного автомобіля та впевнившись, що в салоні автомобіля нікого не має, а також скориставшись відсутністю сторонніх осіб поблизу, які могли б бачити його дії, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, за допомогою фізичної сили рук, відчинив передні пасажирські двері автомобіля, які були не зачинені на замок, тим самим забезпечив собі доступ до салону автомобіля, проник до нього та почав оглядати, підшукуючи об`єкти свого злочинного посягання.

6. Так, ОСОБА_6 на передньому пасажирському сидінні автомобілю побачив акумуляторний дриль-шуруповерт марки «Дніпро - М» моделі СD - 200ТН, чорно-жовтого кольору, який знаходився у кейсі чорно-жовтого кольору та в якому знаходилась додаткова акумуляторна батарея марки «Дніпро - М» моделі ВР-240 4 Ач, чорно-жовтого кольору, які належать потерпілому ОСОБА_7 та які визначив об`єктами свого злочинного посягання.

7. Після цього, ОСОБА_6 , не зупиняючись на досягнутому, почав оглядати далі салон автомобіля та побачив на передньому пасажирському сидінні банківську картку АТ КБ ПриватБанк № НОМЕР_2 , особистий рахунок НОМЕР_3 , інші реквізити якої не встановлені, та розуміючи те, що на вказаній банківській картці можуть знаходитись грошові кошти, якими у подальшому можна заволодіти шляхом безготівкового розрахунку за товари, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, також забрав її собі, визнавши об`єктом свого злочинного посягання.

8. Далі, ОСОБА_6 , утримуючи при собі вищевказані речі та документи, зник з місця вчинення злочину, розпорядившись ними у подальшому на власний розсуд.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

9. У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, порушує питання про скасування судових рішень.

10. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що суд судовий розгляд провадження в суді першої інстанції відбувався з порушенням гарантій його права на справедливий судовий розгляд відповідно до ч. 1 ст. 21 КПК, недотримано вимог статей 23, п. 3 ч. 1 ст. 91, ст. 94, п. 2 ч. 1 ст. 368 КПК, оскільки здійснюючи розгляд провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК місцевий суд належним чином не дослідив матеріали кримінального провадження, а саме висновки експерта щодо вартості викраденого ним шуруповерта та акумуляторної батареї, що, на думку засудженого, потягло невірну кваліфікацію його дій.

11. Зазначає, що апеляційний розгляд проведено з порушенням вимог ч. 3 ст. 404, ч. 1, 2 ст. 405, ч. 1 ст. 410, п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 411, ч. 1 ст. 412, п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК, а саме цим судом не досліджено докази та обставини справи, які на думку засудженого, мають істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення.

12. Вважає, що судові рішення не відповідають вимогам ст. 370 КПК.

Позиції учасників судового провадження

13. У судовому засіданні засуджений підтримав касаційну скаргу, просив її задовольнити. Прокурор заперечував щодо задоволення касаційної скарги засудженого.

Мотиви Суду

14. Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, засудженого, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку про таке.

15. Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

16. Згідно з положеннями ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

17. Статтею 370 КПК визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

18. Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

19. Повне визнання вини, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин кримінального правопорушення, в якому обвинувачується, правові наслідки розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин є обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК.

20. Як убачається з матеріалів провадження, розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6 за його обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК, судом першої інстанції проведено в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК.

21. Так, відповідно до звукозапису судового засідання від 03 жовтня 2024 року обвинувачений ОСОБА_6 , після викладу обвинувального акту прокурором, підтвердив, що суть обвинувачення йому зрозуміла, він повністю визнав свою вину у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, визнав обставини за усіма інкримінованими епізодами та щиро розкаявся.

22. За таких обставин, у цьому ж судовому засіданні суд першої інстанції визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювались. Усім учасникам судового провадження, у тому числі обвинуваченому ОСОБА_6 , судом було роз`яснено положення ч. 3 ст. 349 КПК, зокрема щодо позбавлення права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. При цьому суд з`ясував чи правильно ОСОБА_6 розуміє наслідки такого розгляду, а саме неможливість оскаржити встановлені фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень, перевірив добровільність його позиції та ухвалив рішення проводити судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6 в порядку частин 3, 4 ст. 349 КПК, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючих даних його особи.

23. Після цього, суд допитав обвинуваченого, який надав пояснення щодо вчинених ним кримінальних правопорушень, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому. Надалі судом було з`ясовано думку прокурора та ОСОБА_6 щодо декриміналізації окремих епізодів інкримінованих останньому кримінальних правопорушень, та оголошено перерву для подання стороною обвинувачення відповідного клопотання.

24. У судовому засіданні 28 жовтня 2024 року суд розглянув клопотання прокурора про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_6 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК, а саме за сімома епізодами таємного викрадення майна потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , та ухвалою від 28 жовтня 2024 року закрив кримінальне провадження в цій частині у зв`язку з декриміналізацією діянь на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК.

25. Надалі у судовому засіданні 27 листопада 2024 року стороною обвинувачення було оголошено обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 в частині, яка залишилась, а саме за ч. 4 ст. 185 КК за епізодом таємного викрадення майна, яке належить потерпілому ОСОБА_7 дриль-шуруповерта марки «Дніпро - М» та акумуляторної батареї марки «Дніпро - М», із зазначенням спричиненої потерпілому ОСОБА_7 матеріальної шкоди на загальну суму 3 334, 67 грн., та ч. 1 ст. 357 КК за епізодами крадіжки офіційних документів потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

26. Після цього, суд вкотре встановивши особу обвинуваченого, з`ясував чи зрозуміло ОСОБА_6 суть обвинувачення в частині цих епізодів, на що останній повідомив, що суть пред`явленого обвинувачення йому зрозуміла, він повністю визнає свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень за обставин, наведених в обвинувальному акті, щиро розкаявся. Суд знову роз`яснив обвинуваченому про можливість розгляду кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК, а також наслідки застосування цих положень. При цьому, ОСОБА_6 не заперечував щодо такого порядку судового розгляду.

27. Отже, з урахуванням того, що засуджений ОСОБА_6 під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції визнав зазначені прокурором обставини, підтвердив добровільність своєї позиції щодо визнання вини у вчиненому та зрозумілість особливого порядку розгляду провадження за правилами, доводи касаційної скарги засудженого щодо порушення судом першої інстанції вимог ч. 3 ст. 349 КПК в частині не дослідження матеріалів кримінального провадження, а саме висновків експерта щодо вартості викраденого ним шуруповерта та акумуляторної батареї є безпідставними.

28. Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. ст. 370 КПК.

29. За змістом статей 7, 404, 419 КПК у їх взаємозв`язку вбачається, що суд апеляційної інстанції, залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, зобов`язаний перевірити всі викладені у ній доводи, а також аргументи, наведені сторонами під час апеляційного провадження, у своїй ухвалі дати на них вичерпну відповідь та зазначити підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

30. Суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок місцевого суду, належним чином перевірив її доводи, які майже аналогічні доводам касаційної скарги, та навів в ухвалі підстави з яких визнав їх необґрунтованими.

31. Так, апеляційний суд встановивши, що обвинувачений ОСОБА_6 ніяких заперечень щодо пред`явленого обвинувачення не висловлював, вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень визнав повністю, висновок судово-товарознавчої експертизи № 2222 від 18 червня 2024 року, яким встановлено ринкову вартість, з урахуванням зносу, дриль-шуруповерту та акумуляторної батареї ОСОБА_6 не оспорював під час розгляду справи місцевим судом, дійшов обґрунтованого висновку про те, що обвинувачений був згоден з встановленою висновком вартістю викраденого майна, а тому вирок не може бути ним оскаржений з цих підстав. З таким висновком погоджується і колегія суддів.

32. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.

33. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування судових рішень, про що йдеться в касаційній скарзі засудженого, Верховний Суд не встановив.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

ухвалив:

Вирок Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 січня 2025 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 16 квітня 2025 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого - без задоволення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3