ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року

м. Київ

справа № 206/2069/24

провадження № 51 - 533 км 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального

суду у складі

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

секретаря судового

засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянув у закритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 4 грудня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000077, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дніпропетровськ Дніпропетровської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого за вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2020 року за ч. 1 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, на підставі статей 75, 76 КК звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 2020 вирок суду приведено у відповідність до вимог ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» та вказано вважати ОСОБА_7 засудженим до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки та на підставі статей 75, 76 КК звільненим від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 2 лютого 2021 року, залишеною без змін ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 1 квітня 2021 року, скасовано звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням та направлено ОСОБА_7 для відбування покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 2 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 152 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено: - за ч. 4 ст. 152 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років; - за п. 2 ч. 2 ст. 115 КК до покарання у виді довічного позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі. На підставі статей 71, 72 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеним за вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2020 року, більш суворим покаранням, призначеним за цим вироком, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі. Початок строку відбування покарання вказано рахувати з моменту його затримання, а саме з 31 січня 2024 року. Ухвалено внести до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, інформацію про обвинуваченого ОСОБА_7 про скоєння ним кримінального правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи за ч. 4 ст. 152 КК.

Згідно з вироком суду 29 січня 2024 року ОСОБА_7 , знаходячись на ділянці місцевості, поряд з трубами міської системи теплопостачання, неподалік буд. №30 по вул. Немировича-Данченка в м. Дніпро, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, будучи достеменно обізнаним про малолітній вік ОСОБА_8 , вступив з нею в статеві зносини природнім шляхом, з використанням геніталій, задовольнивши таким чином свою статеву пристрасть. Після чого, тримаючи у руці кухонний ніж, який мав при собі, з силою, достатньою для пошкодження внутрішніх органів людини, наніс не менше 19 ударів у життєво важливі органи ОСОБА_8 - грудної клітини, шиї та голови, внаслідок яких потерпіла померла, тобто вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 152 та п. 2 ч. 2 ст. 115 КК за обставин, детально викладених у вироку.

Апеляційний суд залишив без задоволення апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, а вирок суду -без зміни.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Вказує про упереджений розгляду даного кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанції. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження винуватості його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК. Виявлення у потерпілої тілесних ушкоджень, які зазначені у висновку експерта №560/365-Е, не може свідчити про те, що саме ним ( ОСОБА_7 ) вони були спричинені. Зазначає, що особу потерпілої не було встановлено відповідно до вимог КПК, в основу обвинувального вироку покладено ряд доказів, які були отримані з порушенням вимог КПК. Зазначає, що судами попередніх інстанцій не надано оцінки факту можливості знаходження на місці злочину ще однієї особи. Апеляційним судом, не дивлячись на клопотання сторони захисту, не було повторно досліджено та не надано належної оцінки висновкам експертів №237/399 БД та №228/355 БД. Вказує, що поза увагою судів також залишилось наявність у нього розладу особистості, який є серйозним порушенням психічної діяльності. Також апеляційним судом не прийнято до уваги його доводи про застосування до нього фізичного насильства з метою змушення його зізнатися у вчиненні вбивства, в обмін на не пред`явлення обвинувачення у зґвалтуванні та домовленості на мінімальний строк покарання.

В запереченнях на касаційну скаргу прокурор просить залишити її без задоволення.

Позиції учасників судового провадження

Засуджений та його захисник підтримали касаційну скаргу та просили її задовольнити. Прокурор заперечував проти її задоволення.

Мотиви Суду

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.

Як установлено частинами 1, 2 ст. 438 КПК, підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав, суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. Можливості скасування судових рішень через невідповідність їх висновків фактичним обставинам кримінального провадження або неповноту судового розгляду, чинним законом не передбачено.

З касаційної скарги вбачається, що засуджений, крім іншого, посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту судового розгляду, тоді як перевірку цих обставин до повноважень касаційного суду законом не віднесено.

Разом з тим, за результатами перевірки судових рішень у порядку касаційної процедури у межах передбачених законом повноважень, Судом не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанцій про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених як ч. 4 ст. 152 КК так і п. 2 ч. 2 ст. 115 КК.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, під судового розгляду в суді першої інстанції ОСОБА_7 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК визнав повністю, проте заперечував винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК.

Вирішуючи питання щодо доведеності вини ОСОБА_7 за пред`явленим йому обвинуваченням, суд першої інстанції безпосередньо дослідив та дав оцінку всім доказам у кримінальному провадженні, ретельно з`ясував обставини кримінального правопорушення, врахував позицію і доводи сторони захисту про недоведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК.

Так, не дивлячись на повне визнання ОСОБА_7 вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК, суд першої інстанції свої висновки щодо доведення його винуватості у вчиненні вказаного злочину у своєму рішенні обґрунтував показаннями:

- засудженого ОСОБА_7 , який в судового засіданні в суді першої інстанції вину у вчиненні вбивства потерпілої ОСОБА_8 визнав в повному обсязі, детально розповів про події, які відбувалися 29 січня 2024 року, проте пояснив суду, що чітко механізм, послідовність, характер та локалізацію спричинених малолітній ОСОБА_8 тілесних ушкоджень він точно не пам`ятає, а пам`ятає лише, що перший удар він наніс в горло, потім в грудну клітину;

- потерпілої ОСОБА_9 , щодо обставин зникнення дочки;

- свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які детально розповіли про події, які відбувалися 29 січня 2024 року у кв. АДРЕСА_2 ;

- свідка ОСОБА_13 , який пояснив, що знає ОСОБА_7 з дитинства. 29 січня 2024 року приблизно о 20:30 йому зателефонувала ОСОБА_10 та запитала чи не знає він де знаходиться ОСОБА_7 , оскільки останній посварившись з тіткою взяв ніж, схопив пляшку горілки і пішов з дому. Згодом цього ж дня під час зустрічі з ОСОБА_7 , на запитання де він був, останній відповів, що був біля школи, а приходив додому переодягнутися;

- свідка ОСОБА_14 , який пояснив, що 29 січня 2024 року приблизно о 22:00 знаходячись на балконі своєї квартири почув крики жінки та вирішив проїхатися на машині подивитися, що сталося. Проїжджаючи вздовж труб теплотраси в бік дачного провулку він побачив хлопця, який сидів на трубі і палив цигарку. Коли їхав назад, цей хлопець йшов в бік дач. В світлі фар він добре роздивився обличчя цього хлопця, він був одягнений в темно-бордову куртку. Після того, як знайшли труп дівчини, він сам пішов до поліції і дав покази. Потім впізнав обвинуваченого по фото, які йому пред`являли в поліції;

- свідка ОСОБА_15 , яка пояснила, що проживає поруч із квартирою, де проживає ОСОБА_7 . Знає його з дитинства, останній часто вживав алкогольні напої та шумно поводився. 29 січня 2024 року приблизно о 22:20-22:40 у двері подзвонив ОСОБА_7 , вона відчинила двері тамбуру. Зайшовши, останній був спокійний, сказав, що посварився зі своєю дівчиною, запаху алкоголю від нього вона не почула, нічого незвичного вона не помітила. Був одягнутий в куртку кольору стиглої вишні, ззаду на куртці вона побачила відірваний шматок, штани чорні чи графітові були брудні.

Так, показання учасників кримінального провадження місцевий суд правильно визнав об`єктивними й обґрунтовано поклав їх в основу свого рішення, оскільки вони підтверджуються даними, що містяться:

- у витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000077 від 30 січня 2024 року, згідно якого цього ж дня до ВП №4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява від ОСОБА_9 про зникнення доньки;

- у протоколі огляду місця події від 30 січня 2024 року із фототаблицею до нього, проведеного за участю ОСОБА_9 , згідно якого предметом огляду була житлова кімната в буд. АДРЕСА_3 , під час якого було виявлено та вилучено зубну щітку та гребінець;

- у протоколі огляду місця події від 31 січня 2024 року із фототаблицею до нього, згідно якого була оглянута ділянка місцевості неподалік від під`їзду буд АДРЕСА_4 , на якій, у чагарнику було виявлено труп жіночої статі, а також виявлено та вилучено певні речі;

- у протоколі огляду трупа від 31 січня 2024 року із фото-таблицею до нього та планом-схемою розташування тілесних ушкоджень на трупі, згідно із яким на трупі ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження;

- у протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 31 січня 2024 року, згідно із яким свідок ОСОБА_14 впізнав на фото ОСОБА_7 , як чоловіка, якого він бачив 29 січня 2024 року неподалік від будинку АДРЕСА_4 біля труб теплопостачання;

- у протоколі обшуку від 31 січня 2024 року, згідно якого було проведено обшук у квартирі АДРЕСА_5 , за участю власника ОСОБА_12 , свідка ОСОБА_11 , в ході якого, зокрема, було виявлено та вилучено певні речі;

- у протоколі обшуку від 31 січня 2024 року з відеозаписом до нього, згідно якого було проведено обшук квартири АДРЕСА_6 , в ході якого виявлено та вилучено певні речі;

- у протоколі проведення слідчого експерименту від 31 січня 2024 - 1 лютого 2024 року із відеозаписом до нього, який було проведено за участю підозрюваного ОСОБА_7 та захисника, в ході якого ОСОБА_7 детально розповів про обставини вчинення вбивства потерпілої;

- у протоколі огляду місця події від 31 січня 2024 року із фототаблицею до нього, який було проведено за участю підозрюваного ОСОБА_7 та захисника, в ході якого поряд з будинком № 30 по вул. Немировича-Данченка, неподалік від теплотруб, ОСОБА_7 показав місце, де було виявлено та вилучено пляшки з під горілки та пива, було зроблено змиви з пляшок;

- у протоколі огляду місця події від 1 лютого 2024 із фототаблицею до нього, який було проведено за участю підозрюваного ОСОБА_7 та захисника в ході якого було оглянуто ділянку місцевості - прибудинкової території біля будинку № 2 по вул. Агнії Барто в м. Дніпро, де було виявлено та вилучено металевий предмет схожий на лезо ножа, руків`я від ножа з полімерного матеріалу зеленого кольору, зроблено змив з металевого предмету;

- у протоколі огляду трупа від 1 лютого 2024 року, із фототаблицями до нього, відповідно до якого в присутності понятих, за участю спеціаліста судово-медичного експерта було оглянуто труп ОСОБА_8 , який було виявлено в канаві, біля грунтової дороги, поблизу будинку АДРЕСА_4 , з численними тілесними ушкодження;

- у лікарському свідоцтві про смерть № 560м від 1 лютого 2024 року, згідно із яким причиною смерті ОСОБА_8 стали: гостра крововтрата; травми кровоносних судин із залученням декількох ділянок тіла; колото-різані рани голови, шиї, грудної клітини; напад з використанням гострого предмета з метою вбивства чи нанесення ушкодження 2024 року 1 місяця 29 числа;

- у висновку експерта № 560м та висновку експерта № 560м/365-Е, згідно із якими при судово-медичній експертизі трупа виявлені сліди щонайменше двадцяти одного впливу гострого предмету (яким може бути клинок ножу) та не менш ніж десяти впливів тупого предмету (індивідуальні ознаки якого у властивостях ушкоджень не відображені). Характер виявлених ушкоджень у вигляді колото-різаних, різаних, забитих ран голови, шиї, грудної клітини, синців та саден на обличчі, тулубі та кінцівках, спричинених дією гострого та тупого знаряддя, свідчать про те, що усі вони спричинені в один проміжок часу за декілька хвилин від моменту настання смерті в дуже швидкій послідовності одне за одним. Крововиливи на слизовій зовнішніх статевих органів виникли внаслідок введення у переддвірря піхви тупого предмету за декілька десятків хвилин до моменту настання смерті та стосовно живої особи, і мають ознаки легких тілесних ушкоджень. При судово-токсикологічному досліджені крові та сечі з трупа, виявлений спирт етиловий у концентрації у крові 1,46‰, у сечі - 2,19‰, що стосовно живої особи може відповідати легкому ступеню алкогольного сп`яніння;

- у протоколах відібрання зразків для експертизи у підозрюваного ОСОБА_7 від 31 січня 2024 року (змивів з рук, вільного краю нігтьових пластин з обох рук, папілярних візерунків з долоней обох рук та букального епітелію;

- у висновку експерта № 232/359-БД, згідно із яким кров ОСОБА_7 належить до групи А з ізогемаглютеніном анти-В, за ізосерологічною системою АВО;

- у висновку експерта №235/362-БД, згідно із яким, в результаті дослідження крові трупа ОСОБА_8 встановлена група 0 з ізогемаглютенінами анти-А і анти-В, за ізосерологічною системою АВО;

- у висновку експерта № 235/363-БД, згідно із яким, отримані результати цитологічного та серологічного дослідження не виключають можливості походження крові від потерпілої ОСОБА_8 в слідах на футболці та кофті, які були виявлені та вилучені в ході огляду місця події 31 січня 2024 року за адресою: м. Дніпро, вул. Немировича- Данченка, неподалік будинку № 30;

- у висновку експерта № 235/364-БД, згідно із яким, в слідах на куртці, в змиві РБК на марлі з ложе трупа, на шести фрагментах тканини, які були виявлені та вилучені в ході огляду місця події 31 січня 2024 року за адресою: м. Дніпро, вул. Немировича-Данченка, неподалік будинку 30, встановлена наявність крові, походження якої не виключається від потерпілої ОСОБА_8 ;

- у висновку експерта № 3С/е, згідно із яким, при огляді 31 січня 2024 року ОСОБА_7 (після його затримання в порядку ст. 208 КПК) на його тілі виявлені легкі тілесні ушкодження;

- у висновку експерта № 229/356-БД, згідно із яким, на горличку полімерної пляшки об`ємом 0,5 л, яка була вилучена в ході огляду місця події 31 січня 2024 року за адресою: м. Дніпро, вул. Н. Данченка, неподалік від будинку № 30, встановлена наявність слини людини, яка може походити від потерпілої ОСОБА_8 та від підозрюваного ОСОБА_7 . На горличку полімерної пляшки коричневого кольору з-під пива «Zibert», встановлена наявність слини людини, яка може походити від підозрюваного ОСОБА_7 , а виявлені на поверхні вказаної пляшки епітеліальні клітини з ядрами, можуть походити від потерпілої ОСОБА_8 та від підозрюваного ОСОБА_7 ;

- у висновку експерта № 228/355-БД, згідно із яким на лезі ножа, що був вилучений в ході огляду місяця події від 31 січня 2024 року за адресою: м. Дніпро, вул. Агнії Барто, неподалік будинку № 2, та в змиві з нього встановлена наявність крові людини, виявлені епітеліальні клітини з ядрами, переважаюча ДНК яких на лезі ножа та в змиві з нього може походити від потерпілої ОСОБА_8 , а незначна домішка ДНК на лезі ножа та в змиві з нього може походити від підозрюваного ОСОБА_7 , а виявлені сліди крові на руків`ї ножа містять співпадіння з генотипом потерпілої ОСОБА_8 та його неспівпадіння з генотипом підозрюваного ОСОБА_7

- у висновку експерта № 166-МК, згідно із яким ушкодження на шматку шкіри з грудної клітини та з шиї трупа ОСОБА_8 мають морфологічні ознаки наскрізних колото-різаних ран, які спричинена від дії предмету, що мав колюче-ріжучі властивості, а також морфологічні властивості різаних ран, які утворились внаслідок неоднократної ріжучої дії предмету, який мав гостру крайку (лезо) з механізмом натискання та протягування ріжучої крайки; а ушкодження на шматку шкіри з лівої тім`яної ділянки голови з трупу ОСОБА_8 є забитою раною і заподіяне з великою силою (великою швидкістю дії) ударом тупого предмета зі сплющеною (чи сплющено-випуклою) контактуючою поверхнею або при ударі об такий;

- у висновку експерта № 272-МК, згідно із яким, колото-різані та різані рани на досліджених шматках шкіри з грудної клітини ліворуч та з передньої поверхні шиї від трупа ОСОБА_8 могли бути спричинені клинком наданого на експертизу ножа або будь-яким іншим колюче-ріжучим знаряддям з подібними конструктивними властивостями його клинка;

- у висновку експерта № 227/456-БД, відповідно до якого із слідів крові на штанах чорного кольору, вилучених 31 січня 2024 року у підозрюваного ОСОБА_7 після його виявлено співпадіння з генотипом потерпілої ОСОБА_8 ;

- у висновку експерта № 227/472-БД, відповідно проведений молекулярно-генетичний порівняльний аналіз виявив співпадіння генотипу одного сліду з кров`ю на шортах підозрюваного ОСОБА_7 з генотипом самого підозрюваного та неспівпадіння з генотипом потерпілої ОСОБА_8 , суміш ДНК яких може походити від підозрюваного ОСОБА_7 та невстановленої жінки, а молекулярно-генетичний порівняльний аналіз другого сліду з кров`ю та піхвовим епітелієм на шортах підозрюваного ОСОБА_7 виявив співпадіння з генотипом підозрюваного, потерпілої ОСОБА_8 та невстановленої жінки, кров якої виявлена в першому дослідженому сліді на шортах, суміш ДНК яких може походити від підозрюваного ОСОБА_7 , невстановленої жінки та потерпілої ОСОБА_8 ;

- у висновку експерта № СЕ-19/104-24/14192-ТР від 5 квітня 2024 року, згідно із яким, на поверхні кофти, вилученої з трупу ОСОБА_8 , наявні три наскрізні колото-різані пошкодження. На поверхні футболки, вилученої з трупу ОСОБА_8 , наявні вісім наскрізних колото-різаних пошкоджень, які були утворені предметом (предметами), що має клинок з вістрям, обухом та лезом, як і у клинка ножа, вилученого в ході проведення огляду поблизу будинку АДРЕСА_7 ;

- у висновку експерта № 154 від 11 квітня 2024 року, який є підсумковим, зробленим на підставі вивчення доставлених матеріалів справи по факту смерті малолітньої ОСОБА_8 ;

- у висновку експерта № СЕ-19/104-24/15813-ТР від 16 квітня 2024 року, відповідно до якого клинок ножа та руків`я ножа, вилучені в ході проведення огляду 31 січня 2024 поблизу будинку АДРЕСА_7 , до розлому складали єдине ціле, а саме ніж.

Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 2, ч. 2 ст. 115 КК.

Щодо доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК, оскільки останній заперечував свою винуватість, місцевий суд зазначив, що його вина у вчиненні даного кримінального правопорушення знайшла своє повне підтвердження під час розгляду даного кримінального провадження та доводиться сукупністю всіх досліджених в судовому засіданні і перелічених вище доказів.

Зокрема, такі висновки у своєму рішенні місцевий суд обґрунтував показаннями:

- свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , з яких вбачається, що ОСОБА_7 вийшов з квартири АДРЕСА_8 29 січня 2024 року у проміжок часу між 19:00 і 20:00;

- засудженого ОСОБА_7 , з яких вбачається, що після того як він вийшов з квартири, він зустрів малолітню ОСОБА_8 і вони вдвох пішли на труби теплотраси, що знаходяться неподалік будинку АДРЕСА_4 , де він і потерпіла вживали алкогольні напої. З того часу ОСОБА_8 перебувала з ним постійно, аж до спричинення їй смерті, нікуди не відлучалася, інших осіб з ними не було.

Проаналізовано судом і процесуальні докази у провадженні, а саме:

- висновок експерта №154 від 11 квітня 2024 року, висновок експерта №560м, висновок експерта № 560м/365-Е та показання експерта ОСОБА_19 , якими встановлено, що крововиливи на слизовій зовнішніх статевих органів у ОСОБА_8 виникли внаслідок введення у переддвірря піхви тупого предмету за декілька десятків хвилин до моменту настання смерті та стосовно живої особи, і мають ознаки легких тілесних ушкоджень;

- судово-токсикологічному досліджені крові та сечі з трупа ОСОБА_8 , згідно якого виявлений спирт етиловий у концентрації у крові 1,46‰, у сечі - 2,19‰. Стосовно живої особи виявлена концентрація спирту етилового може відповідати легкому ступеню алкогольного сп`яніння;

- висновок експерта № 227/472-БД, згідно якого проведений молекулярно-генетичний порівняльний аналіз виявив співпадіння генотипу другого сліду з кров`ю та піхвовим епітелієм на шортах підозрюваного ОСОБА_7 з генотипом підозрюваного, потерпілої ОСОБА_8 та невстановленої жінки, кров якої виявлена на першому сліду крові. Суміш ДНК в цьому сліді з кров`ю та піхвовим епітелієм може походити від підозрюваного ОСОБА_7 , невстановленої жінки та потерпілої ОСОБА_8 .

З врахуванням наведеного місцевий суд дійшов висновку, що ОСОБА_7 , знаходячись наодинці з малолітньою ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, достовірно знаючи, що ОСОБА_8 є малолітньою особою, скориставшись тим, що остання перебуває в алкогольному сп`янінні, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на зґвалтування малолітньої ОСОБА_8 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з метою задоволення своєї статевої пристрасті, вступив в статеві зносини природнім шляхом з малолітньою ОСОБА_8 , тобто вчинив сексуальні дії, пов`язані із вагінальним проникненням в тіло малолітньої ОСОБА_8 з використанням геніталій, а саме вчинив кримінальне правопорушення, передбачене . 4 ст. 152 КК.

Вирок відповідає вимогам статей 370, 373, 374 КПК, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Не погоджуючись з вироком суду засуджений та його захисник подали апеляційні скарги, в яких просили скасувати вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2024 року та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 152 КК та призначити йому за п. 2 ч. 2 ст. 115 КК більш м`яке покарання.

Разом з тим, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 взагалі не визнав вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень як за ч. 4 ст. 152 КК, так і за п. 2 ч. 2 ст. 115 КК, зазначивши, що на нього під час досудового розслідування здійснювався тиск для змушення його зізнатися у вчиненні вбивства потерпілої.

Апеляційний суд, переглядаючи вирок місцевого суду за апеляційними скаргами засудженого та його захисника, обґрунтовано погодився з висновком суду першої інстанції про те, що сукупність зібраних доказів підтверджує винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 2 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 152 КК, при цьому дав належну оцінку викладеним в апеляційних скаргах сторони захисту доводам, в тому числі і тим, на які засуджений посилається при касаційному розгляді та обґрунтовано відмовив у їх задоволенні.

При цьому, суд наголосив на тому, що місцевий суд із дотриманням закладених у ст. 2 КПК завдань, провів стосовно ОСОБА_7 повний та неупереджений судовий розгляд, вимог кримінального процесуального законодавства України дотримався.

При цьому колегія суддів не прийняла до уваги доводи захисника та обвинуваченого про те, що ані органом досудового розслідування, ані судом першої інстанції не було встановлено та з`ясовано наявності добровільної згоди потерпілої на вступ в інтимні стосунки із ОСОБА_7 , які і того, в чому саме полягало фізичне насильство, мотивуючи це тим, що оскільки ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК, за ознаками зґвалтування особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, з`ясування вказаних обставин не впливають на обсяг висунутого йому обвинувачення та доведення винуватості .

Також не взяв суд апеляційної інстанції до уваги доводи апелянтів про не встановлення обставин досягнення або недосягнення потерпілою статевої зрілості, з тих підстав, що основним безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ст. 152 КК, є статева свобода чи статева недоторканість особи, незалежно від досягнення нею статевої зрілості. В свою чергу, під статевою свободою слід розуміти право психічно і фізично здорової особи, яка досягла шлюбного віку, самостійно обирати собі партнера для статевих зносин і не допускати у сфері статевого спілкування будь-якого примусу, а під статевою недоторканістю - абсолютну заборону вступати у статеві контакти з особою, яка, в силу певних обставин, не є носієм статевої свободи (перебуває у безпорадному стані, в тому числі у стані алкогольного сп`яніння, є малолітньою тощо), всупереч її справжньому волевиявленню або ігноруючи його.

При цьому апеляційний суд не знайшов обґрунтованих підстав для визнання протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 31 січня 2024 року за участі свідка ОСОБА_14 неналежним та недопустимим доказом у даному кримінальному провадженні, як на то посилається сторона захисту в апеляційній скарзі.

Твердження захисника щодо неправдивості показань свідка ОСОБА_14 стосовно кольору куртки, в яку був одягнений ОСОБА_7 в день подій, колегія суддів оцінила критично та зазначила, що в суді першої інстанції даний свідок не зазначав, що бачив ОСОБА_7 29 січня 2024 року в темній куртці із вставками біло-червоного кольору.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про недопустимість протоколу огляду трупа потерпілої ОСОБА_20 від 31 січня 2024 року, оскільки впізнання знайденого в канаві трупу в установленому законом порядку проведено не було, то колегія суддів зазначила, що жодних імперативних норм щодо обов`язковості проведення такої процесуальної дії як пред`явлення трупа для впізнання перед його оглядом та складенням протоколу огляду трупа положення ст. 238 КПК не містять.

Апеляційний суд також надав оцінку доводам засудженого про вчинення ним злочину в стані сильного душевного хвилювання, та необхідності кваліфікувати його дії за ст. 116 КК, а також доводам сторони захисту щодо неврахування судом першої інстанції висновку судово-психіатричної експертизи щодо наявності в ОСОБА_7 психічного захворювання.

Зокрема апеляційний суд зазначив, що з урахуванням нанесення ОСОБА_7 малолітній потерпілій кількості ударів ножем (не менше 19), їх характер і локалізацію в життєво важливі органи, знаряддя злочину - кухонний ніж (який він заздалегідь взяв із собою, коли йшов до потерпілої на зустріч), який має сильні травмуючі властивості, а також зважаючи на вік потерпілої та її стать, в силу якого потерпіла фізично є значно слабшою за обвинуваченого, також зважаючи на характер відносин між обвинуваченим та потерпілою, відсутність з її боку будь-яких образ, психологічних або фізичних принижень в бік обвинуваченого, які б могли викликати в нього сильне душевне хвилювання та спровокувати раптовий напад на потерпілу, на переконання колегії суддів, ОСОБА_7 повністю усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їхні негативні наслідки та бажав їх настання, а відтак - мав прямий умисел саме на протиправне заподіяння смерті (вбивство) малолітній потерпілій ОСОБА_8 .

При цьому, судом апеляційної інстанції враховано те, що ОСОБА_7 має базову середню освіту, тобто, є освіченою особою із мінімально достатнім рівнем знань в галузі анатомії, зокрема, будови людського організму, окремих його органів та систем, розумів небезпечні травмуючі властивості такого знаряддя злочину - як кухонний ніж, який він прихопив із собою, йдучи на зустріч до малолітньої потерпілої, та усвідомлював наслідки його застосування при нанесенні ударів по життєво важливим органам людини - грудна клітина, голова та шия.

Також апеляційний суд наголосив, що важливим в кваліфікації дій обвинуваченого за ознаками умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, малолітній дитині, є і його поведінка як в момент вчинення злочину, який розуміючи свою фізичну перевагу над дитиною, дівчинкою, після нанесення потерпілій чисельних сильних ударів ножем, мав можливість зупинитись, однак цього не зробив, натомість свідомо довів свій злочинний умисел до кінця, після чого, переконавшись у тому, що настала смерть потерпілої, усвідомлено та чітко вжив усіх заходів, спрямованих на приховання трупу потерпілої та знищення слідів злочину, зокрема, зібрання поламаного знаряддя злочину, подальше його викидання у смітник та позбавлення від верхнього одягу із слідами крові, що спростовує доводи ОСОБА_7 про перебування у стані сильного душевного хвилювання, оскільки його дії в момент вчинення злочину та після, спрямовані, на приховання тіла та слідів вчиненого свідчать про поступовість, узгодженість усвідомленість та рішучість дій обвинуваченого, спрямованих на умисне вбивство малолітньої ОСОБА_8 .

Колегія суддів також відхилила доводи обвинуваченого щодо наявності психічного захворювання, мотивуючи це тим, що вони спростовуються висновком судово-психіатричної експертизи №136 від 6 березня 2024 року, відповідно до якого вбачається, що хоча обвинувачений в період інкримінованого йому діяння виявив і виявляє в теперішній час психічний розлад у формі емоційно нестійкого розладу особистості, проте у період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_7 у теперішній час також може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Твердження засудженого на те, що усі викривальні покази на стадії досудового розслідування та в ході судового провадження в суді першої інстанції ним були надані під тиском, суд апеляційної інстанції не взяв до уваги з тих підстав, що обвинувачений не зміг пояснити суду апеляційної інстанції який тиск (психологічний, фізичний тощо) на нього здійснювався та ким (судом, органом досудового розслідування), як і не зміг пояснити цього захисник обвинуваченого.

При цьому колегія суддів звернула увагу на те, що відповідно до матеріалів справи вбачається, що ані на стадії судового провадження, ані під час проведення досудового розслідування та вчинення процесуальних слідчих дій, в тому числі проведення слідчого експерименту від 31 січня 2024 року - 1 лютого 2024 року, із відеозаписом до нього, ОСОБА_7 жодних зауважень з приводу тиску на нього не вказував, всі процесуальні документи підписував добровільно, жодних скарг в установленому законом порядку на дії слідчих ані обвинувачений, ані його захисник не подавав.

Більш того, суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що для того, щоб у компетентних органів виник обов`язок провести розслідування за заявою про застосування методів, які порушують статтю 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод така заява має бути «небезпідставною». Тобто особа, яка заявляє про погане поводження з нею, має навести конкретні обставини такого поводження і надати певне підтвердження цим обставинам, або, якщо це неможливо з об`єктивних причин, повідомити інформацію, яка дає можливість перевірити, чи має заява певні підстави. Хоча доведення обґрунтованості заяви про погане поводження не може покладати на заявника настільки надмірний тягар доведення, однак за відсутності інформації, яка дає можливість її перевірити, заява про погане поводження не може бути визнана «небезпідставною» і не створює обов`язку проведення розслідування такої заяви.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, захист засудженого ОСОБА_7 під час досудового розслідування та в ході кримінального провадження в судах першої і апеляційної інстанцій здійснювали професійні захисники.

Вперше сторона захисту заявила про психологічний тиск на ОСОБА_7 з боку працівників поліції лише під час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, тобто майже через рік, коли, за їх словами, відбулися такі події.

Виходячи із положень ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за обставин, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з нею, а саме застосування недозволених методів під час проведення слідства та дізнання, у поєднанні із загальним обов`язком держави за ст. 1 Конвенції, слід провести ефективне офіційне розслідування. Це означає, що таке розслідування повинно бути ретельним, а органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (рішення ЄСПЛ у справах «Яременко проти України», «Вергельський проти України», «Олексій Михайлович Захарків проти України» та «Нечипорук і Йонкало проти України»).

Разом з тим, доказів про те, що ОСОБА_7 та його захисники подавали відповідні заяви з даного приводу до компетентних органів стороною захисту ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді не надано. Конкретних фактів порушення прав та законних інтересів ОСОБА_7 органом досудового розслідування, зокрема щодо застосування психологічного тиску, засуджений та його захисник під час судового розгляду не наводили. У матеріалах кримінального провадження відсутні дані про наявність відповідних звернень до компетентних органів від ОСОБА_7 та захисника і до касаційної скарги таких даних не долучено.

За таких обставин твердження сторони захисту про застосування до ОСОБА_7 психологічного тиску не відповідають критеріям «небезпідставності» в розумінні ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки ні засудженим, ні його захисником не були повідомлені конкретні обставини такого поводження з ним і не надані будь-які підтвердження цим обставинам, що унеможливлювало здійснити їх перевірку, а тому не створювало обов`язку у суду ініціювати проведення відповідного розслідування.

Апеляційний суд також погодився із призначеним місцевим судом ОСОБА_7 покаранням, зокрема з тим, що при призначенні ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК класифікуються як особливо тяжкі злочини, характер кримінальних правопорушень, які пов`язані із злочинами проти життя та здоров`я особи, а також, проти статевої свободи та недоторканості особи, невідворотні наслідки вчинених обвинуваченим злочинів, які призвели до зґвалтування та смерті малолітньої дитини, та правильно врахував ступінь небезпечності вчиненого кримінального правопорушення. Належно прийняв до уваги дані про особу ОСОБА_7 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за умисне корисливе кримінальне правопорушення та призначене судом покарання до цього часу не відбув, офіційно не працевлаштований, за зареєстрованим місцем проживання скарг на обвинуваченого не надходило, на обліку у лікаря-нарколога, лікаря-психіатра не перебуває.

Відтак, з врахуванням відсутності обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому, наявність обставин, які обтяжують покарання - рецидив кримінальних правопорушень, вчинення кримінальних правопорушень у стані алкогольного сп`яніння, а також, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, який вину у вчиненні злочину визнав частково, щиро не розкаявся, вжив заходів для приховання злочину, сховав труп, намагався позбутись слідів злочину та знаряддя вчинення злочину, у скоєному одразу не зізнався, намагався ввести в оману свідків, щоб відвести від себе підозру, вказуючи, що не знає місце знаходження потерпілої, намагався уникнути відповідальності за вчинення особливо тяжких злочинів, колегія суддів дійшла висновку, що призначене ОСОБА_7 за п. 2 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 152 КК, на підставі ст. 70 КК остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі, повністю відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставинам справи та особі обвинуваченого, а також, сприятиме меті покарання, буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження в подальшому вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим так і іншими особами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками апеляційного суду та вважає їх обґрунтованими.

Покарання засудженому призначено відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, воно відповідає вимогам статей 50, 65 КК, засадам справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації.

Таким чином, вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду є належно вмотивованими та обґрунтованими і за змістом відповідають вимогам статей 370, 374, 419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими керувалися ці суди при постановленні рішень.

Переконливих аргументів, які би спростовували правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, наведених в оскаржуваних судових рішеннях, та ставили під сумнів їх законність, засуджений у своїй касаційній скарзі не навів, і таких даних зі змісту цих рішень не вбачається.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при розгляді кримінального провадження в суді касаційної інстанції не встановлено, а тому касаційна скарга засудженого задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 4 грудня 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 -без задоволення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3