Справа № 461/1164/26
Провадження № 1-кс/461/827/26
УХВАЛА

про застосування запобіжного заходу

13.02.2026 року слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 , секретар ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши клопотання старшого слідчого СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

в с т а н о в и в :

старший слідчий СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням у кримінальному провадженні №0001121 від 10.10.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, погодженим прокурором Львівської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів, із можливістю внесення застави - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обґрунтування поданого клопотання покликається на те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчинені тяжкого кримінального правопорушення, що передбачене ч.3 ст.332 КК України. З урахуванням ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, та особи підозрюваного, обставин вчинення та суспільної небезпеки кримінального правопорушення, у скоєнні якого підозрюється ОСОБА_5 , сторона обвинувачення приходить до висновку про необхідність застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного не в силі.

Прокурор ОСОБА_3 та слідчий ОСОБА_4 в судовому засіданні подане клопотання підтримали, просили таке задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_8 судовому засіданні заперечили щодо клопотання слідчого, вважають, що органом досудового розслідування не доведено існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим управлінням ГУНП у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001121 від 10.10.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на початку вересня 2025 року до ОСОБА_9 звернувся ОСОБА_10 з приводу з`ясування обставин перетину державного кордону України з метою виїзду на тривалий час, після чого в ОСОБА_9 виник умисел на організацію незаконного переправлення особи через держаний кордон України, при цьому усвідомлюючи, що на період дії правового режиму воєнного стану, введеного Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-IX від 24.02.2022, та постанови КМ України «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» №57 від 27.01.1995, виїзд за межі країни військовозобов`язаних осіб забороняється.

В подальшому, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 06.02.2026 ОСОБА_9 реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на організацію незаконного переправлення ОСОБА_10 через державний кордон України, з корисливого мотиву, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин вступив у злочинну змову із ОСОБА_7 , який б забезпечив незаконне переправлення ОСОБА_10 через державний кордон України, а саме його перевезення в транспортному засобі через державний кордон України з приховуванням від прикордонного контролю.

09.02.2026 близько 13:20 год. у АДРЕСА_1 ОСОБА_7 діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 зустрілись з ОСОБА_10 . Під час зустрічі ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_9 повідомили ОСОБА_10 про те, що їхні послуги щодо організації незаконного перетину державного кордону України та сприяння у цьому будуть коштувати 18000 доларів США, які необхідно буде заплатити за 1-3 місяці перед перетином кордону. Крім цього, ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_9 керуючи діями ОСОБА_10 , повідомили йому, щоб той підготував речі, документи та гроші, з якими хоче покинути України у невеликій сумці, яку візьме з собою та заборонили брати із собою мобільний телефон під час перетину державного кордону України. Також пояснили процедуру перетину, а саме ОСОБА_10 необхідно буде передати ОСОБА_7 з ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 18000 доларів США, а також надати копію свого паспорта громадянина України для виїзду за кордон та витяг з додатку «Резерв+». Після цього приблизно за 1-3 місяці ОСОБА_7 чи ОСОБА_9 повідомить ОСОБА_10 про необхідність виїзду за межі України за 1-2 дня до цього та доставлять останнього до вантажного транспортного засобу, де заховають його. В подальшому на цьому транспортному засобі його буде перевезено через державний кордон України з приховуванням від прикордонного контролю на одному з пунктів пропуску в Львівській області. Проїхавши цей пункт пропуску йому необхідно буде надати свій паспорт громадянина України для виїзду за кордон працівникам прикордонної служби Польщі для реєстрації його в`їзду. Перебуваючи на території Польщі ОСОБА_10 буде зобов`язаний поселитися в готель на кілька годин та виконувати подальші вказівки ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , які вони йому надаватимуть.

12.02.2026 близько 17:15 год. ОСОБА_9 продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу на незаконне переправлення ОСОБА_10 через державний кордон України, зустрівся з ним за адресою АДРЕСА_2 , після чого на автомобілі «Volkswagen», н.з. НОМЕР_1 доставив його за адресою м. Львів, вул. Наукова, 35а, де їх очікував ОСОБА_7 . В подальшому ОСОБА_9 з ОСОБА_10 сіли в автомобіль «Toyota», н.з. НОМЕР_2 , в якому перебував ОСОБА_7 . Перебуваючи у вказаному автомобілі ОСОБА_7 висловив вимогу ОСОБА_10 передати йому грошові кошти з документами, які він мав підготувати, а також повідомив, що йому з отриманими коштами необхідно поїхати до певних осіб і тоді в період часу 1-3 місяці ОСОБА_10 буде переправлено через державний кордон України.

ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_9 , реалізуючи спільний злочинний умисел на незаконне переправлення ОСОБА_10 через державний кордон України отримали від ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 18000 доларів США, як незаконну винагороду за вчинені ним вищезазначені незаконні дії.

В подальшому, протиправна діяльність ОСОБА_7 та ОСОБА_9 була припинена правоохоронними органами, а грошові кошти в сумі 18000 доларів США, як незаконна винагорода вилучена.

12.02.2026 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів, українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , не судимого затримано в порядку ст.208 КПК України та 13.02.2026 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме: показаннями свідка; протоколом про хід проведення негласної слідчої (розшукової) дії, протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину; протоколом обшуку; речовими доказами, а також іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності та взаємозв`язку.

ОСОБА_7 підозрюється у вчинені тяжкого кримінального правопорушення, що передбачене ч.3 ст.332 КК України, за яке кримінальним законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Згідно з п.175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, N 182).

Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 із вчиненням кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому кримінальному провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

З огляду наявності обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, оцінюючи особу підозрюваного, слідчий суддя приходить до переконання в наявності передбачених ст.177 КПК України ризиків, а саме:

переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки, у разі визнання винуватим, ОСОБА_7 загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років із конфіскацією майна, а тому страх та невідворотність в майбутньому покарання за вчинені ним діяння, може спонукати останнього, перебуваючи на волі, ухилитися (змінити місце проживання, у т.ч. шляхом виїзду за кордон, тощо) від органів досудового розслідування, суду з метою уникнення покарання. Також необхідно врахувати, що ОСОБА_7 підозрюється в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон поза межами пунктів пропуску, а тому може сам таким чином незаконно перетнути державний кордон України з метою ухилення від органів досудового розслідування, суду з метою уникнення покарання. В підозрюваного відсутнє місце праці, офіційне джерело доходу та міцні соціальні зв`язки, які б перешкоджали йому переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Відповідно до п. 36 Рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України», суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Окрім цього, тяжкість інкримінованого правопорушення та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавлення волі вже самі по собі можуть бути підставою та мотивом для підозрюваного до втечі;

незаконно впливати на свідків чи іншого підозрюваного у даному кримінальному провадженні шляхом їх переконання і схилити їх до зміни даних ними показань чи до дачі неправдивих показань, які б виправдовували ОСОБА_7 . Потрібно врахувати, що на даний час не встановлено всіх свідків та осіб, які можуть бути причетними до вчинення вказаного кримінального правопорушення та не допитано їх, показання яких мають важливе значення для встановлення всіх обставин вчинення інкримінованого ОСОБА_7 злочину;

вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Цей ризик обґрунтовується тим, що підозрюваний ОСОБА_7 ніде офіційно не працює, не має постійного джерела доходу, що свідчить про відсутність стійких соціальних зв`язків у останнього;

перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема може негативно впливати на хід досудового розслідування, перешкоджати проведенню слідчих дій, узгоджувати свої показання з показаннями інших осіб, які визнані свідками, давати цим особам поради з врахуванням відомих йому обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань в ході досудового розслідування, з метою створення собі алібі щодо його непричетності до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, тим самим перешкоджати кримінальному провадженню.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

При оцінці обставин, передбачених ст.178 КПК України, слідчий суддя прийшов до висновків, що:

- наявні докази, які дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення є вагомими, належними, допустимими та отриманими у встановленому КПК України порядку;

- у разі визнання винуватим, ОСОБА_7 загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна;

- вік та стан здоров`я підозрюваного дозволяють застосування до нього запобіжного заходу, пов`язаного з обмеженням волі та свободи пересування.

Враховуючи зазначене, з метою забезпечення виконання ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків, як підозрюваного, щодо нього необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Стороною захисту недоведено можливості запобігти існуючим ризикам у кримінальному провадженні шляхом застосування альтернативного запобіжного заходу.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя також враховує вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це необхідно робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Відповідно до абз.1 ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, на підставі ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя дійшов висновку про необхідність визначення розміру застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків.

Враховуючи особу підозрюваного, його майновий стан, міцність соціальних зв`язків підозрюваного, а також те, що розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього, на підставі п.3 ч.5 ст.182 КПК України, слідчий суддя вважає, що достатньою для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_7 покладених на нього КПК України обов`язків буде застава 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі абз.2 ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне визначити, передбачені ст.194 КПК України, обов`язки підозрюваному ОСОБА_7 у випадку внесення ним або іншою фізичною чи юридичною особою (заставодавцем) визначеною цією ухвалою застави.

Керуючись ст.ст.176-178, 182, 183, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в :

клопотання задовольнити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з утриманням у Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№ 19)».

Строк дії ухвали становить шістдесят днів з моменту затримання, тобто до 12.04.2026 року включно.

Визначити ОСОБА_7 заставу 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 266 240 грн., яка буде достатньою для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків передбачених КПК України.

Встановити ОСОБА_7 , у випадку внесення застави, наступні обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, строком на два місяці, з моменту внесення такої:

прибувати до слідчого, прокурора, суду, в провадженні яких перебуватиме дане кримінальне провадження, із встановленою періодичністю;

не відлучатися з Львівської області без дозволу слідчого, прокурора, суду, в провадженні яких перебуватиме дане кримінальне провадження;

повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання.

утриматися від спілкування з ОСОБА_10 , який є свідком та ОСОБА_9 , який є підозрюваним у кримінальному провадженні;

здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, у випадку наявності таких .

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_7 , що у випадку невиконання вищезазначених обов`язків та в подальшому розгляду питання про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на підставі п.3 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя матиме право не визначати розмір застави.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на старшого слідчого СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою протягом п`яти днів з моменту вручення їй копії судового рішення.

Повний текст складено 13.02.2026.

Слідчий суддя ОСОБА_1