Справа №751/9202/25
Провадження №1-кп/751/402/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

у складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 0003453 від 31 жовтня 2024 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Коробки Чернігівського (Ріпкинського) району Чернігівської області, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей синів ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , військовослужбовця, учасника бойових дій, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого до затримання за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: - вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 22 серпня 2018 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання зі встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік; - вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 28 листопада 2018 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; - вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 02 квітня 2019 року за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці;

- вироком Деснянського районного суду міста Чернігова від 17 лютого

2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання зі встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407,

ч. 4 ст. 185 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки м. Чернігова, українки, громадянки України, із вищою освітою, розлученої, маючої на утриманні малолітню дитину сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , офіційно не працевлаштованої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно ст. 1 Закону України «Про правовий режим військового стану», ст. 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

24 лютого 2022 року Президентом України, у зв`язку з повномасштабним наступом військ РФ на Україну видано Указ «Про введення воєнного стану» № 64/2022, затверджений Законом України

№ 2102-IX від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з чим на всій території України запроваджено правовий режим воєнного стану.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 31 березня 2023 року № 92 солдата ОСОБА_4 , який прибув з військової частини НОМЕР_2 та призначений наказом командира Окремої Президентської бригади від 31 березня 2023 року № 38-РС на посаду номера обслуги 1 відділення кулеметного взводу НОМЕР_3 механізованого батальйону, зараховано на всі види забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

Під час проходження військової служби військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації солдат ОСОБА_4 відповідно до положень Військової присяги та вимог статей 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен свято і непорушно додержуватися Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

У свою чергу солдат ОСОБА_4 , грубо порушуючи встановлений у Збройних Силах України порядок проходження військової служби, 17липня 2024 року мав повернутися з відпустки, але в порушення вимог статей 17, 65 Конституції України, пунктів 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статей 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом, з особистих мотивів, з метою тимчасового ухилення від військової служби, в умовах воєнного стану, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, та не з`явився вчасно на службу без поважних причин до місця служби, визначеного у

м. Києві.

23 вересня 2025 року о 18 годині 08 хвилин ОСОБА_4 було затримано працівниками правоохоронного органу в порядку ст. 208 КПК України.

Солдат ОСОБА_4 внаслідок нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, тривалістю понад три доби, не виконував свої обов`язки з несення військової служби у період часу з 17 липня 2024 року до 22 вересня 2025 року, не вживав будь-яких заходів для повернення на службу та продовження несення відповідних обов`язків у зазначений період часу, а займався своїми особистими справами, не пов`язаними з проходженням військової служби.

Крім того, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», який затвердженого Законом України від

24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався і діє на теперішній час.

23 вересня 2025 року приблизно з 04 годині 39 хвилин по 04 годину

57 хвилин ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , будучи обізнаними, що в Україні введено та діє воєнний стан, перебували разом за адресою: м. Чернігів, вул. Жабинського, буд. 2-E, зайшли до першого під`їзду вказаного будинку та піднялись на десятий поверх.

Перебуваючи за вказаною адресою, у них виник раптовий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме майна мешканців будинку, яке перебувало на сходовому майданчику.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, керуючись корисливим мотивом, маючі на меті незаконно збагатитися за чужий рахунок, за попередньою змовою між собою, а ОСОБА_4 також повторно, шляхом вільного доступу таємно викрали зі сходового майданчику велосипед марки «Focus Whistlre», чорного кольору, вартістю 11 833 гривні, цеглу клінкерну з гіпсу, об`ємом 0,5 м2, у кількості 7 штук, вартістю 1 050 гривень, які належать ОСОБА_10 , а також переднє колесо від велосипеда «Cross Hunter 29 «19» марки «TitanRacing» радіусом «29/2,35», вартістю 1 485 гривень, грипси гумові чорного кольору у кількості 2 штуки від велосипеду марки «Cross Hunter 29 «19» вартістю 118 гривень 96 копійок, сидіння марки «МТВ» із підсідельним штирем з алюмінію від велосипеду марки «Cross Hunter 29 «19» вартістю 412 гривень 37 копійок, які належать ОСОБА_11 .

У подальшому ОСОБА_4 та ОСОБА_5 разом із викраденим ними майном, на загальну суму 14 899 гривень 33 копійки вийшли з першого під`їзду буд. №2-E, що по вул. Жабинського в м. Чернігів та попрямували у невідому напрямку, а викраденим майном розпорядились на власний розсуд, чим заподіяли потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 матеріальну шкоду на вказані суми.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407,

ч. 4 ст. 185 КК України, визнав повністю та беззаперечно підтвердив обставини кримінального провадження, зокрема надав показання про те, що 24 лютого 2023 року пішов служити добровольцем, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України. Проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 . У травні 2024 року під Вовчанськом у Харківській області він отримав поранення ноги, лікувався спочатку 15 днів у м. Харкові, потім у м. Києві в центральному військовому госпіталі, а після в м. Чернігові. Зазначив, що йому було відомо про необхідність повернення на службу в липні 2025 року, проте відповідних заходів для повернення на службу він не вживав. Знаходився у м. Славутич Київської області, а 23 вересня 2025 року його затримали після вчинення крадіжки.

Крім того, надав показання про те, що 22 вересня 2025 року він знаходився в м. Чернігові в гостях у свого побратима ОСОБА_12 , який проживає по АДРЕСА_5 . Приблизно о 22 годині до них в гості прийшла ОСОБА_13 . Вони спільно відпочивали та спілкувалися. У подальшому він та ОСОБА_13 вирішили піти до знайомого ОСОБА_14 , який проживає у АДРЕСА_6 . У Вадима також спільно відпочивали та випили слабоалкогольні напої. Пізніше він та ОСОБА_13 пішли гуляти по місту. У зв`язку з тим, що пішов дощ, вони вирішили зайти до під`їзду одного з будинків. По вул. Жабинського в під`їзді одного з будинків були відчинені двері і вони вирішили туди зайти, де піднялися на десятий поверх, щоб перечекати дощ та комендантську годину. Була приблизно 03 година ночі. На сходовому майданчику побачили велосипеди, які вирішили взяти, один велосипед червоно-чорного кольору забрали, а другий велосипед був пристебнутий, то вдалося відкрутити лише колесо. Крім того, взяли ще цеглини, які спустили на перший поверх. У подальшому він та ОСОБА_13 пішли до ОСОБА_15 , де ОСОБА_13 залишилась, а він на викраденому велосипеді поїхав на вул. Волковича до побратима ОСОБА_16 . По дорозі його зупинили працівники поліції, велосипед та колесо він одразу повернув.

Обвинувачений ОСОБА_4 погодився з переліком викраденого майна і наведеною в обвинувальному акті вартістю цього майна.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 вказав, що щиро розкаюється у вчиненому і просить його суворо не карати, зазначив про намір продовжити службу в Збройних Сил України, оскільки має відповідні навички.

Обвинувачена ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, визнала повністю та беззаперечно підтвердила обставини кримінального провадження, зокрема надала показання про те, що 22 вересня 2025 року вона знаходила дома і займалася хатніми справами. Приблизно о 22 годині вона пішла в гості до свого знайомого ОСОБА_12 , який проживає по АДРЕСА_5 . Там зустріла також свого знайомого ОСОБА_17 , з яким її раніше познайомив ОСОБА_16 і якого вона знає приблизно 5 місяців. Вони спільно відпочивали та спілкувались. У ОСОБА_16 були десь до 23 години, після чого з ОСОБА_13 пішли до іншого знайомого ОСОБА_14 , який проживає у АДРЕСА_6 . У ОСОБА_15 були до 02 години ночі, також спільно відпочивали та випили слабоалкогольні напої. Пізніше вона та ОСОБА_13 пішли гуляти по місту. У зв`язку з тим, що пішов дощ, вони вирішили зайти до першого під`їзду буд. АДРЕСА_7 , двері якого були відчинені. У під`їзді вони піднялися на десятий поверх, де вирішили перечекати комендантську годину. Була приблизно 04 година ночі. На сходовому майданчику побачили два велосипеди, які вирішили забрати, один велосипед чорного кольору забрали, а другий велосипед був пристебнутий, то вдалося відкрутити лише колесо. Крім того, взяли ще цеглини, які спустили на перший поверх. У подальшому ОСОБА_13 поїхав на велосипеді та взяв із собою колесо, а вона повернулася до ОСОБА_14 , куди пізніше прийшов ОСОБА_13 вже з працівниками міліції. Указала на те, що викрадений велосипед і колесо було повернуто.

Обвинувачена ОСОБА_5 погодилася з переліком викраденого майна і наведеною в обвинувальному акті вартістю цього майна.

Крім того, обвинувачена ОСОБА_5 вказала, що щиро розкаюється у вчиненому, просить її не позбавляти волі і розпочати нормальне життя.

Потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду кримінального провадження, у судове засідання не з`явилися. Подали до суду заяви про проведення судового провадження без їх участі, цивільний позов подавати не будуть, претензій матеріального та морального характеру не мають. За таких обставин, суд прийняв рішення про проведення судового розгляду за відсутності потерпілих.

Враховуючи те, що обвинувачені та інші учасники процесу не оспорюють обставини кримінального провадження і судом встановлено, що обвинувачені правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, за згодою всіх учасників процесу, суд провів судовий розгляд справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинувачених, дослідженням процесуальних документів щодо руху кримінального провадження, доказів на підтвердження процесуальних витрат і речових доказів, а також матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 та обвинуваченої ОСОБА_5 , визнавши недоцільним дослідження інших доказів у кримінальному провадженні. Судом роз`яснено учасникам судового провадження, що у цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому розгляд кримінального провадження проводився щодо обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в межах пред`явленого їм обвинувачення. За встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає повністю доведеною винуватість ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень.

Таким чином, умисні дії ОСОБА_4 , які виразились у нез`явленні військовослужбовця вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану, суд кваліфікує за

ч. 5 ст. 407 КК України.

Умисні дії ОСОБА_4 , які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України.

Умисні дії ОСОБА_5 , які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Європейський Суд з прав людини також неодноразово зазначав у своїх рішеннях про те, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила кримінальне правопорушення, залежно від особливостей цього кримінального правопорушення і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, конкретні обставини їх вчинення, дані про особу ОСОБА_4 , який неодноразово раніше судимий, у тому числі за вчинення корисливих злочинів проти власності, будучи звільненим від покарання з випробуванням, в період іспитового строку знову вчинив нові умисні злочини, один з яких аналогічний корисливий проти власності, є військовослужбовцем та має статус учасника бойових дій, має на утриманні двох малолітніх дітей синів ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченій

ОСОБА_5 , суд враховує тяжкість вчиненого нею кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими злочином, конкретні обставини його вчинення, дані про особу ОСОБА_5 , яка раніше не судима, офіційно не працевлаштована, має на утриманні малолітню дитину сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного призначення покарання, тому суду необхідно всебічно досліджувати матеріали провадження щодо наявності таких обставин і у вироку наводити мотиви прийнятого рішення.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Так, щире каяття засвідчує критичну оцінку винним вчиненого ним злочину, співчуття до потерпілих, прагнення зменшити негативні наслідки його протиправної поведінки. Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

У судовому засіданні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повністю визнали свою провину і розкаялися у вчиненому, надавши критичну оцінку своїм вчинкам. Викрадене ОСОБА_4 та ОСОБА_5 майно було повернуто потерпілим. ОСОБА_4 повідомив суду про те, що має намір продовжити службу в Збройних Сила України, а ОСОБА_5 зазначила, що налагодить своє життя і працевлаштується.

Під активним сприянням розкриттю злочину необхідно вважати надання добровільної допомоги органам досудового розслідування будь-яким чином, зокрема таким, як повідомлення правоохоронним органам невідомих їм обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття співучасників, надання допомоги в їх затриманні, добровільна видача знарядь та засобів вчинення злочину, майна здобутого злочинним шляхом або ж допомога у розшуку цього майна.

Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судовому засіданні вказали про те, що в ході досудового розслідування вони детально розповіли про обставини вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , судом не встановлено.

За таких обставин, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, врахувавши ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують покарання, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вбачає підстави для призначення покарання ОСОБА_4 в межах санкцій ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 185 КК України, зокрема: за ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком ( ч. 4 ст. 71 КК України).

За таких обставин, суд вважає, що остаточне покарання

ОСОБА_4 слід призначити підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до призначеного покарання за цим вироком невідбутої частини покарання за вироком Деснянського районного суду міста Чернігова від 17 лютого 2023 року.

Зарахування попереднього ув`язнення в строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили слід вирішити відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили слід залишити без зміни.

За таких обставин, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, врахувавши ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують покарання, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вбачає підстави для призначення покарання ОСОБА_5 в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 79 КК України, у разі призначення покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі вагітним жінкам або жінкам, які мають дітей віком до семи років, крім засуджених до позбавлення волі на строк більше п`яти років за тяжкі і особливо тяжкі злочини, а також за корупційні кримінальні правопорушення, кримінальні правопорушення, пов`язані з корупцією, суд може звільнити таких засуджених від відбування як основного, так і додаткового покарання з встановленням іспитового строку у межах строку, на який згідно з законом жінку може бути звільнено від роботи у зв`язку з вагітністю, пологами і до досягнення дитиною семирічного віку.

При вирішенні питання про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням суду потрібно належним чином дослідити і оцінити всі обставини, які мають значення для справи. Суд має обґрунтувати можливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства.

Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від

18 червня 2020 року ОСОБА_5 є матір`ю ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Таким чином, враховуючи всі зазначені вище обставини кримінального провадження в сукупності з тим, що ОСОБА_5 визнала повністю свою вину та розкаявся у вчиненому, під час досудового розслідування детально повідомляла органу досудового розслідування про обставини вчиненого кримінального правопорушення, викрадене майно нею було повернуто, враховуючи відомості про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, має на утриманні дитину віком до семи років, суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 79 КК України, оскільки вважає, що виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень можливо без реального відбування покарання, але в умовах здійснення контролю за її поведінкою протягом іспитового строку з покладенням на неї обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Застосування судом інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням у даному конкретному випадку, на переконання суду, перебуває у справедливому співвідношенні з тяжкістю та обставинами вчиненого кримінального правопорушення і даними про особу винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, застосований до ОСОБА_5 ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Чернігова від 02 жовтня 2025 року, скасувати.

Зарахування строку цілодобового домашнього арешту в строк покарання обвинуваченій ОСОБА_5 слід вирішити відповідно до положень ч. 7 ст. 72 КК України.

Водночас, враховуючи положення статей 176, 177 КПК України, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої, суд вважає необхідним до набрання вироком законної сили обрати запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_5 у вигляді особистого зобов`язання, зобов`язавши останню прибувати за кожною процесуально вмотивованою вимогою суду, з покладенням обов`язку, передбаченого ч. 5 ст. 194 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення судових експертиз підлягають стягненню солідарно з обвинувачених на користь держави.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 50, 65-67, 70, 71, 72, 79, 407 КК України, статтями 2, 94, 100, 302, 368-371, 373-374, 376, 381-382, 392-395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених

ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання:

-за ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років;

-за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років

3 місяці.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання за цим вироком невідбутої частини покарання за вироком Деснянського районного суду міста Чернігова від 17 лютого 2023 року, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без зміни.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк покарання ОСОБА_4 зарахувати попереднє ув`язнення з 23 вересня 2025 року (момент фактичного затримання) по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 79 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю

1 рік 6 місяців.

На підставі ч. 2 ст. 79, пунктів 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, застосований до ОСОБА_5 ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Чернігова від 02 жовтня 2025 року, скасувати.

До набрання вироком законної сили обрати запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вигляді особистого зобов`язання, зобов`язавши останню прибувати за кожною процесуально вмотивованою вимогою суду.

Покласти на обвинувачену ОСОБА_5 процесуальний обов`язок, визначений ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме не відлучатися за межі міста Чернігова без дозволу суду.

На підставі ч. 7 ст. 72 КК України в строк покарання ОСОБА_5 зарахувати цілодобовий домашній арешт з 02 жовтня 2025 року по

17 листопада 2025 року з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 солідарно на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення судових товарознавчих експертиз в сумі 1 696 гривень 32 копійки (висновок експерта № 866/25-24 від 29 вересня 2025 року) та в сумі 2 674 гривні 20 копійок (висновок експерта № СЕ-19/125-25/13296-ТВ від 25 вересня 2025 року), а всього в сумі 4 370 гривень 52 копійки.

Речові докази у кримінальному провадженні:

-годинник наручний, дві запальнички, банківську карту «ПриватБанк» № НОМЕР_5 , кільце з металу, два металевих ланцюжки, зарядний пристрій, парфуми, гроші в сумі 20 гривень, два невідомих металевих предмети, дерев`яні буси з хрестиком з металевими виробами у вигляді пера та руни, ампулу з-під ручки, крем, магнітофон, мобільний телефон марки «Sony Ericsson» залишити ОСОБА_4 за належністю;

-колесо від велосипеду марки «TitanRacing» радіусом «29/2,35» залишити ОСОБА_11 за належністю;

-велосипед марки «Focus Whistlre», чорного кольору, накладку на сидіння велосипеду та цеглу клінкерну з гіпсу залишити ОСОБА_10 за належністю.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду через Новозаводський районний суд міста Чернігова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору.

Суддя ОСОБА_1