Справа № 214/5200/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_3 ,

представника потерпілої особи - ОСОБА_4 ,

обвинуваченої - ОСОБА_5 ,

її захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у місті Кривому Розі, кримінальне провадження №0001297, внесене до ЄРДР 09 жовтня 2024 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кіровограду, громадянки України, маючої середню спеціальну освіту, неодруженої, на утриманні непрацездатних осіб не маючої, яка проходить військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_2 на посаді робітника підсобного продовольчої служби, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої згідно положень ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 209 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, який в подальшому було неодноразово продовжено, в тому числі, по теперішній час.

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 65/2022, затвердженого Законом України від 03.03.2022 року №2105-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, оголошено проведення загальної мобілізації, яка продовжується кожні 90 діб відповідними Указами Президента України.

На виконання вимог Законів України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про оборону України», «Про військовий обов`язок і військову службу», вищевказаних Указів Президента України про проведення загальної мобілізації, Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 року №921, Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 року №1487, інших нормативних документів, наказів та директив Генерального штабу, мобілізаційних розпоряджень працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 стали систематично проводитись заходи з встановлення мобілізаційного ресурсу держави та подальшого доукомплектування ЗСУ і інших військових формувань у відповідності до штатів воєнного стану, ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, внесенні відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, виклику громадян для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, призову під час мобілізації, в т.ч. серед внутрішньо переміщених осіб, які не виконують правила військового обліку, і після початку повномасштабного вторгнення ЗС РФ змінили місце проживання та, прибувши на територію Дніпропетровської області, не актуалізували інформацію про себе в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, не стали на військовий облік та ухиляються від нього, та інші заходи з мобілізації людських ресурсів з метою доукомплектування військових посад, передбачених штатами воєнного часу, у терміни, визначені мобілізаційними планами Збройних Сил України та інших військових формувань з метою забезпечення оборони України в особливий період, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності Збройними Силами України та іншими військовими формуваннями, а також забезпечення виконання військового обов`язку громадянами України.

Відповідно до п. 7 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 року №884, виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

Згідно наступних статей Сімейного кодексу України:

- пункту 4 статті 5: «Держава бере під свою охорону кожну дитину-сироту і дитину, позбавлену батьківського піклування»;

- пункту 2 частини 1 статті 164 «ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти»;

- статті 165 «Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років».

- частини 1 статті 166 «1. Особа, позбавлена батьківських прав:

1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо ї виховання;

2) перестає бути законним представником дитини;

3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми;

4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником;

5) не може одержати майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування);

6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною».

Згідно пункту 1 статті 169 «Мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав».

Так, військовослужбовець за призовом під час мобілізації солдат ОСОБА_7 , зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначений на посаду навідника 2 відділення спеціального призначення 3 взводу спеціального призначення 3 роти спеціального призначення.

Із 31 грудня 2022 року солдат ОСОБА_7 обліковувався у списках особового складу військової частини НОМЕР_1 як такий, що зник безвісти під час бою біля АДРЕСА_3 .

Про факт зникнення військовослужбовця безвісти військовою частиною НОМЕР_1 направлено повідомлення до ІНФОРМАЦІЯ_3 , яким, своєю чергою, було направлено відповідне сповіщення ОСОБА_5 .

27 січня 2023 року до військової частини НОМЕР_1 через ІНФОРМАЦІЯ_4 надійшли заяви батьків солдата ОСОБА_7 - ОСОБА_5 та ОСОБА_8 про виплату їм грошового забезпечення зниклого безвісті солдата ОСОБА_7 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.02.2023 року №61 прийнято рішення виплачувати грошове забезпечення солдата ОСОБА_7 його батькам рівними частинами.

Згідно директиви Головнокомандувача Збройних Сил України військова частина НОМЕР_1 була ліквідована. Відповідно до підпунктів 1 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ особи рядового, сержантського та старшинського складу, які вважаються безвісно відсутніми або в полоні, як заручники або інтерновані особи та виведені у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , звільнено від займаних посад і зараховано у списки командира військової частини НОМЕР_2 .

На виконання наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по особову складу) від 20.11.2023 року №179-РС, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.11.2023 року №337 солдата ОСОБА_7 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 у зв`язку із розформуванням військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 16.02.2024 року №146, за відсутності іншої інформації, поновлено виплату грошового забезпечення належного безвісти зниклому солдату ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_8 .

Водночас, згідно з автобіографією солдата ОСОБА_7 від 22.12.2022, рішень Голопристанського районного суду Херсонської області від 02.08.2005 року №2-1448/05 та Комсомольського районного суду м. Херсона від 11.04.2006 року №2-1845/06 батьки солдата ОСОБА_7 - ОСОБА_5 та ОСОБА_8 позбавлені батьківських прав.

У реєстраційних журналах Апеляційного суду Херсонської області відсутня будь-яка інформація щодо розгляду справи про позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 та ОСОБА_8 відносно ОСОБА_7 .

Так, ОСОБА_5 , з метою заволодіння грошовими коштами та звернення їх на свою користь, діючи з корисливих мотивів та реалізуючи свій умисел, направлений на заволодіння чужим майном у вигляді грошових коштів шляхом обману, приховавши факт позбавлення її батьківських прав відносно ОСОБА_7 , з метою отримання грошового забезпечення та додаткової винагороди зниклого безвісті військовослужбовця ОСОБА_7 , за період з 16.02.2023 року по 24.05.2024 року отримала шляхом переводу на відкритий на її ім`я банківський рахунок НОМЕР_3 грошові кошти на загальну суму 876 773 грн.

Після чого ОСОБА_5 отримане нею грошове забезпечення та додаткову винагороду зниклого безвісті військовослужбовця ОСОБА_7 , яким заволоділа шахрайським шляхом, обернула на свою користь і розпорядилась ними на власний розсуд.

Унаслідок умисних дій ОСОБА_5 державі в особі військової частини НОМЕР_2 спричинено матеріальний збиток на суму 876 773 грн., що у 579 разів перевищує неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент вчинення злочину та відповідно до примітки 3 ст. 185 КК України є великим розміром.

Своїми умисними діями ОСОБА_5 учинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 190 КК України, за ознаками: заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене у великих розмірах.

Також ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільну небезпечність вчинених дій, завідомо знаючи про злочинне походження грошових коштів, у період з 16.02.2023 року по 24.05.2024 року набула у володіння від військових частин НОМЕР_1 та НОМЕР_2 як грошове забезпечення та додаткову винагороду зниклого безвісті військовослужбовця ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 876 773 грн. та з корисливих мотивів, з метою легалізації (відмивання) майна, одержаного злочинним шляхом, в період часу з 24.05.2023 року до 20.11.2024 року умисно вчинила фінансові операції та правочини на загальну суму 808 000 грн. за наступних обставин.

Так, 24 квітня 2023 року ОСОБА_5 , перебуваючи у відділенні АТ «Державний ощадний банк України», за адресою: м. Кривий Ріг, пр. Гагаріна, 27, прим. 10, уклала правочин - Договір банківського вкладу фізичної особи «Мій депозит» №5 з поповненням та капіталізацією відсотків строком дії 3 місяці 7 днів з процентною ставкою 11 % річних, початкова сума вкладу - 100 000 грн., рахунок обліку вкладу та рахунок виплати відсотків - НОМЕР_7, з можливістю виплати нарахованих процентів та поповнення вкладу.

Після чого ОСОБА_5 24 квітня 2023 року, о 10:07:57 год., на виконання умов Договору №5 від 24.04.2023 року, внесла готівкою грошові кошти в сумі 100 000 грн. Аналогічним чином ОСОБА_5 у рамках дії Договору №5 від 24.04.2023 року неодноразово поповнювала Вклад, тим самим вчиняла фінансові операції, а саме: 18.08.2023 року о 09:53:22 год. у сумі 88 000 грн.; 28.08.2023 року о 14:52:40 год. у сумі 60 000 грн.; 28.09.2023 року о 17:36:46 год. у сумі 55 000 грн.; 23.02.2024 року о 16:51:44 год. у сумі 40 000 грн., 30.04.2024 року о 15:39:20 год. у сумі 20 000 грн., що, у свою чергу, призвело до збільшення нарахування відсотків по Вкладу в подальшому.

За період дії Договору №5 від 24.04.2023 року ОСОБА_5 неодноразово отримувала на свій рахунок НОМЕР_7 дохід у вигляді відсотків, а саме: 24.05.2023 року о 03:16:23 год. у сумі 703,54 грн.; 24.06.2023 року о 03:39:40 год. у сумі 757,19 грн.; 24.07.2023 року о 03:16:25 год. у сумі 738,24 грн.; 31.07.2023 року о 02:55:44 год. у сумі 173,38 грн.; 31.08.2023 року о 03:32:32 год. у сумі 1103,13 грн.; 30.09.2023 року о 06:06:16 год. у сумі 1927,12 грн.; 31.10.2023 року о 10:29:43 год. у сумі 2424,33 грн.; 06.11.2023 року о 03:10:36 год. у сумі 472,40 грн.; 06.12.2023 року о 03:12:09 год. у сумі 2368,51 грн.; 06.01.2024 року о 03:00:13 год. у сумі 2464,54 грн.; 06.02.2024 року о 03:11:21 год. у сумі 2478,18 грн.; 12.02.2024 року о 02:18:30 год. у сумі 482,90 грн.; 12.03.2024 року о 03:08:12 год. у сумі 2512,49 грн.; 12.04.2024 року о 02:54:04 год. у сумі 2834,73 грн.; 12.05.2024 року о 02:31:52 год. у сумі 2820,36 грн.; 17.05.2024 року о 02:56:00 год. у сумі 489,05 грн.

Таким чином, загальна сума незаконної отриманого прибутку, шляхом використання грошових коштів, одержаних внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації доходів в рамках Договору №5 від 24.04.2023 року складає 24 750, 09 грн.

Окрім того, 12 травня 2023 року ОСОБА_5 з АТ «Державний ощадний банк України» уклала правочин - Договір банківського вкладу №5 з можливістю поповнення та капіталізації відсотків, рахунок обліку вкладу та рахунок виплати відсотків - з НОМЕР_4, з можливістю виплати нарахованих процентів та поповнення вкладу.

За період дії Договору №5 від 12.05.2023 року ОСОБА_5 неодноразово отримувала на свій рахунок НОМЕР_4 дохід у вигляді відсотків, а саме: 31.05.2023 року о 18:29:29 год. у сумі 752,19 грн.; 30.06.2023 року о 17:56:15 год. у сумі 1187,67 грн.; 31.07.2023 року о 18:24:50 год. у сумі 1227,26 грн.; 17.08.2023 року о 03:08:44 год. у сумі 633,43 грн.

Таким чином, загальна сума незаконної отриманого прибутку шляхом використання грошових коштів, одержаних внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації доходів в рамках Договору №5 від 24.04.2023 року, складає 3800,55 грн.

Окрім того, 20 травня 2024 року ОСОБА_5 з АТ «Державний ощадний банк України» уклала правочин - Договір банківського вкладу №5 з можливістю поповнення та капіталізації відсотків, рахунок обліку вкладу та рахунок виплати відсотків - НОМЕР_5 з можливістю виплати нарахованих процентів та поповнення вкладу.

Після чого ОСОБА_5 20.05.2024 року о 10:47:10 год. на виконання умов Договору №5 від 20.05.2024 року здійснила фінансові операції, а саме безготівкове поповнення депозитного рахунку вкладу в сумі 100 000 грн. Аналогічним чином ОСОБА_5 у рамках дії Договору №5 від 20.05.2024 року неодноразово аналогічно поповнювала Вклад, а саме: 21.05.2024 року о 07:56:54 у сумі 100 000 грн.; 21.05.2024 року о 07:57:53 год. у сумі 100 000 грн.; 21.05.2024 року о 07:58:51 год. у сумі 60 000 грн., що, в свою чергу, призвело до збільшення нарахування відсотків по Вкладу в подальшому.

За період дії Договору №5 від 20.05.2024 року ОСОБА_5 неодноразово отримувала на свій рахунок НОМЕР_5 дохід у вигляді відсотків, а саме: 20.06.2024 року о 03:08:07 год. у сумі 2723,92 грн.; 20.07.2024 року о 02:00:34 год. у сумі 2811,52 грн.; 20.08.2024 року о 01:50:27 год. у сумі 2927,75 грн.; 20.09.2024 року о 02:00:37 год. у сумі 2951,20 грн.; 20.10.2024 року о 01:19:21 год. у сумі 2878,83 грн.; 20.11.2024 року о 02:09:05 год. у сумі 2997,90 грн.

Таким чином, загальна сума незаконної отриманого прибутку шляхом використання грошових коштів, одержаних внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації доходів в рамках Договору №5 від 20.05.2024 року, складає 17291,12 грн.

Таким чином, ОСОБА_5 , незаконно набувши у володіння грошові кошти в сумі 876 773 грн., використала 808 000 грн. та шляхом здійснення фінансових операцій та вчинення правочинів отримала прибуток в якості відсотків за вищевказаними договорами банківських вкладів у сумі 45 841,76 грн.

Своїми умисними діями ОСОБА_5 учинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 209 КК України, за ознаками: набуття, володіння, використання майна, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі здійснення фінансової операції, вчинення правочину з таким майном, якщо ці діяння вчинені особою, яка знала, що таке майно прямо та повністю одержано злочинним шляхом.

У судовому засіданні обвинувачена повністю визнала себе винною у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях, кожному окремота повністю підтвердила всі обставини їх вчинення, викладені в обвинувальному акті та жодних з них не оспорювала, а також у повному обсязі визнала пред`явлений до неї з боку потерпілої особи цивільний позов, пояснивши, що має намір у повному обсязі відшкодувати завдану матеріальну шкоду, при цьому у вчиненому щиро розкаялась, просила суд не карати її суворо, оскільки вона зробила для себе належні висновки та не вчинить такого в подальшому.

Окрім показань обвинуваченої, судом досліджені письмові документи, які задовільно характеризують її особу, підтверджують відсутність у неї судимості згідно положень ст. 89 КК України та відповідні медичні довідки, які свідчать про те, що обвинувачена під наркологічним чи психіатричним наглядом не перебуває (т. 2 а.с. 69-79).

Суд, ураховуючи думки учасників судового провадження, повне визнання обвинуваченої своєї вини у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень та повне визнання обвинуваченою пред`явленого до неї з боку потерпілої особи цивільного позову, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому у обвинуваченої, чи правильно вона розуміє зміст цих обставин та впевнився у добровільності її позиції та у добровільності позиції інших учасників судового провадження, а також роз`яснив обвинуваченій, що у такому випадку вона буде позбавленою права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, а тому у відповідності до положень ст. 349 КПК України вважає достатнім дослідження наступних доказів: показань обвинуваченої та письмових документів кримінального провадження, які характеризують її особу.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченій, суд ураховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до положень ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, особисте ставлення обвинуваченої до вчиненого, її щире каяття та визнання у повному обсязі пред`явленого до неї з боку потерпілої особи цивільного позову, особу обвинуваченої, яка характеризується задовільно, раніше не судима згідно положень ст. 89 КК України, під наркологічним чи психіатричним наглядом не перебуває.

Відповідно до ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченої, визнається її щире каяття.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченої, у судовому засіданні не встановлено.

Тому суд, ураховуючи всі обставини справи, дані про особу обвинуваченої, обставини, за яких було вчинено кримінальні правопорушення, тяжкість їх наслідків, їх суспільну небезпеку, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих вину обставин, уважає за необхідне призначити обвинуваченій покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України щодо законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з метою перевиховання та виправлення обвинуваченої, попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень - у виді позбавлення волі в межах санкцій статей Особливої частини КК України - ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 209, але із застосуванням ч. 1 ст. 75 КК України, позаяк приходить до висновку про можливість її виправлення без відбування покарання, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 77 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу, позбавлення державної нагороди України. Наведений перелік є вичерпним.

А отже, з урахуванням положень ст. 77 КК України, п. 19 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» та правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 16.08.2018 року у справі №183/163/14-к, про те, що при застосуванні положень ст. 75 КК України конфіскація майна як додаткове покарання не може бути призначена, суд приходить до висновку, що передбачене санкцією ч. 1 ст. 209 КК України додаткове покарання у виді конфіскації майна не може бути призначено обвинуваченій.

Оскільки обвинувачена вчинила два окремих самостійних кримінальних правопорушення, а отже, покарання їй має бути обрано за правилами ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Пред`явлений з боку Військової частини НОМЕР_2 до обвинуваченої цивільний позов про стягнення з останньої на користь зазначеної Військової частини 876 773 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, визнаний обвинуваченою у повному обсязі, підлягає задоволенню на підставі ст. 206 ЦПК України.

Застосований ухвалою слідчого судді Саксаганського районного суду м. Кривого від 11.04.2025 року до обвинуваченої запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання втратив свою силу 09 червня 205 року.

Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до п. 9 ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 209 КК України та призначити їй покарання:

- за ч. 4 ст. 190 КК України - у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 209 КК України - у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням товарно-матеріальними цінностями або займатися фінансовою діяльністю строком на 2 (два) роки, без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням товарно-матеріальними цінностями або займатися фінансовою діяльністю строком на 2 (два) роки, без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з випробуванням на 3 (три) роки.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця реєстрації, місця проживання та місця роботи.

Цивільний позов Військової частини НОМЕР_2 до ОСОБА_5 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Військової частини НОМЕР_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) 876 773 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Після набрання вироком законної сили, речові докази - два DVD-R диска з інформацією відносно ОСОБА_5 , які були вилучені 11 грудня 2024 року та 23 травня 2025 року відповідно в ході складання протоколів тимчасового доступу до речей та документів в АТ «ОЩАДБАНК», - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1