Єдиний унікальний номер 317/327/26
Провадження № 1-кп/317/266/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника в режимі відеоконференції ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду, в режимі відеоконференції з захисником обвинуваченого ОСОБА_5 , клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000321 від 27.07.2023 заобвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Марківка Полтавського району Полтавської області, українця, громадянина України, маючого вищу освіту, одруженого, на утриманні маючого неповнолітніх дітей, який проходив військову службу на посаді санітара-стрільця 2-го стрілецького взводу 6-ї стрілецької роти 2-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 у званні «солдат», зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

13.01.2026 до Запорізькогорайонного суду Запорізької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженнівнесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000321 від 27.07.2023 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Відповідно до пред`явленого обвинувачення, 09.05.2022 наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 119 ОСОБА_4 призначено на посаду санітара-стрільця 2-го стрілецького взводу 6-ї стрілецької роти НОМЕР_3 стрілецького батальйону у військовому званні «солдат» військової частини НОМЕР_2 .

Будучи військовослужбовцем військової служби, солдат ОСОБА_4 , згідно з вимогами ст. ст. 9, 11, 16, 28, 30, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів (начальників), беззастережно, неухильно точно та у встановлений строк виконувати їх накази, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

В свою чергу, санітар-стрілець 2-го стрілецького взводу 6-ї стрілецької роти

2-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 , солдат ОСОБА_4 27.09.2022, діючи в умовах воєнного стану, умисно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки, з метою тимчасового ухилення від військової служби, самовільно залишив місце служби, а саме місце тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 , розташоване в населеному пункті АДРЕСА_2 , після чого службові обов`язки не виконував, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов?язків військової служби до моменту повернення на військову службу 19.06.2023.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення місця служби військовослужбовцем без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану.

28.01.2026 до суду від захисника обвинуваченого ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 надійшло клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, обґрунтоване тим, що під час розслідування було встановлено, що після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 повернувся до своєї частини, де продовжив несення служби до його звільнення за іншими обставинами.

В підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції захисник ОСОБА_5 підтримав своє клопотання просив, його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання захисника, просив його задовольнити, зазначив, що згодний на закриття кримінального провадження на підставі ч. 5 ст. 401 КК України, обставини викладені в обвинувальному акті підтвердив, вину у вчинення кримінального правопорушення визнав. Також зазначив, що дійсно 27.09.2022 він самовільно залишив місце служби, а саме місце тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 , розташоване в населеному пункті АДРЕСА_2 . 19.06.2023 добровільно повернувся у військову частину НОМЕР_2 та на підставі наказу командира продовжив проходити військову службу до звільнення його 08.07.2023 з військової служби у зв`язку з наявністю батька з інвалідністю ІІ групи.

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 проти задоволення клопотання про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження не заперечував, зазначив про наявність підстав для такого звільнення та закриття кримінального провадження на підставі ч. 5 ст. 401 КК України.

Вислухавши доводи клопотання захисника, обвинуваченого, думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання в межах вирішуваного питання, суд приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на її основі й повинні відповідати їй.

Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2024, справедливість це одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Суд здійснює розгляд справи з дотриманням принципу справедливості, забезпечуючи об`єктивність, неупередженість та рівність сторін, а також захист прав і законних інтересів учасників провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КПК України зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального процесу, серед яких - верховенство права.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

07 вересня 2024 року набув чинності Закон України від 20 серпня 2024 року № 3902-IX «Про внесення змін до Кримінального кодексу України, Кримінального процесуального кодексу України та інших законів України щодо вдосконалення кримінальної відповідальності за злочини проти встановленого порядку несення або проходження військової служби під час дії воєнного стану».

Указаним Законом, крім іншого, ст. 401 КК України доповнено ч. 5 такого змісту: «Особа, яка під час дії воєнного стану вперше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене статтями 407, 408 цього Кодексу, може бути звільнена від кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, якщо вона добровільно звернулася із клопотанням до слідчого, прокурора, суду про намір повернутися до цієї або іншої військової частини або до місця служби для продовження проходження військової служби та за наявності письмової згоди командира (начальника) військової частини (установи) на продовження проходження такою особою військової служби».

Отже, ч. 5 ст. 401 КК України передбачає як матеріальні умови звільнення особи від кримінальної відповідальності, так і процедурний порядок реалізації такого звільнення. Зокрема, питання щодо застосування цієї норми перебуває у взаємозв`язку з абз. 2 ч. 3 ст. 288 КПК України, який регламентує порядок закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Отже, умови та процедура, визначені зазначеними нормами, у сукупності утворюють механізм звільнення військовослужбовця від кримінальної відповідальності.

Однією з умов застосування ч. 5 ст. 401 КК України є добровільне звернення особи з клопотанням до слідчого, прокурора або суду про намір повернутися до цієї або іншої військової частини чи до місця служби для продовження проходження військової служби. Отже, із зазначеної умови вбачається, що законодавець пов`язує можливість звільнення від кримінальної відповідальності з наявністю добровільного волевиявлення особи на продовження військової служби, що свідчить про її готовність виконувати військовий обов`язок і виправити наслідки попередньої протиправної поведінки.

У матеріалах кримінального провадження відсутнє та учасниками справи не надано копію письмового клопотання ОСОБА_4 про звернення до слідчого, прокурора або суду з наміром повернутися до військової частини чи до місця служби для продовження проходження військової служби та письмової згоди командира (начальника) військової частини (установи) на продовження проходження ним військової служби.

Натомість, як вбачається з витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_6 № 173 від 21.06.2023, військовослужбовець ОСОБА_4 , який рахувався таким, що самовільно залишив частину, вважається таким, що прибув до пункту постійної дислокації військової частини, поновлено виплату грошового забезпечення ОСОБА_4 .

Згідно з витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_6 № 178 від 26.06.2023, військовослужбовець ОСОБА_4 , який рахувався таким, що самовільно залишив частину, вважається таким, що прибув та веде бойові дії на території України, поновлено виплату грошового забезпечення.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_6 № 190 від 08.07.2023, солдата ОСОБА_4 , номера обслуги 2 кулеметного відділення кулеметного взводу 2 стрілецького батальйону звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 07.07.2023 № 192-РС на підставі п. «а» ч. 1 ст. 26 (у запас), п.п. «г» п. 2 ч. 4 (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати службу): у зв`язку із наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232 ХІІ зі змінами, виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та вважати таким, що припинив участь у бойових діях в складі військової частини НОМЕР_2 та направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_4 після самовільного залишення військової частини добровільно повернувся до місця тимчасової дислокації військової частини, був зарахований наказом командира на всі види забезпечення та продовжував проходити військову службу до настання обставин, які унеможливили її подальше проходження.

Таким чином, дії ОСОБА_4 свідчать про реалізацію ним наміру добровільно повернутися на військову службу шляхом продовження її проходження, що за правовою природою відповідає змісту вимоги про добровільне звернення, передбаченої ч. 5 ст. 401 КК України.

Отже, суд дійшов до висновку, що вимога про добровільність звернення особи з клопотанням у цій справі вважається виконаною, оскільки волевиявлення ОСОБА_4 було реалізоване через його фактичне добровільне повернення до служби та подальше її проходження.

Також ще однією умовою для застосування ч. 5 ст. 401 КК України є наявність письмової згоди командира військової частини на продовження проходження такою особою військової служби.

Стосовно цієї умови, суд зазначає, що ні вказана стаття, ні статті 286 та 287 КПК України не містять вимог щодо конкретної форми письмової згоди командира на продовження проходження особою військової служби (лист, наказ чи розпорядження).

З урахуванням того, що ОСОБА_4 після добровільного повернення до місця тимчасової дислокації військової частини наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 173 від 21.06.2023 вважається таким, що прибув до пункту постійної дислокації військової частини, йому поновлено виплату грошового забезпечення та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_4 продовжив приймати участь у бойових діях, суд вважає, що зазначений наказ є належним письмовим підтвердженням згоди командира на проходження військової служби.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові від 15 жовтня 2025 року (справа № 484/3679/23, провадження № 51-2692км25) Верховним Судом колегією суддів Третьої судової палати. Також в постанові зазначено, що ще однією умовою для застосування ч. 5 ст. 401 КК України є наявність письмової згоди командира військової частини на продовження проходження такою особою військової служби. Але, ні вказана стаття, ні статті 286 та 287 КПК України не містять вимог щодо конкретної форми письмової згоди командира на продовження проходження особою військової служби (лист, наказ чи розпорядження). Тому, з урахуванням того, що обвинувачений після добровільного повернення до місця тимчасової дислокації військової частини наказом командира був зарахований на всі види забезпечення, колегія суддів зауважила, що такий наказ є належним письмовим підтвердженням згоди командира на проходження військової служби.

Отже, з урахуванням того, що ОСОБА_4 після добровільного повернення до місця тимчасової дислокації військової частини наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 178 від 26.06.2023 вважається таким, що прибув до військової частини та веде бойові дії в складі зазначеної частини, був зарахований на всі види забезпечення (поновлено виплату грошового забезпечення), є всі підстави вважати, що зазначений наказ є належним письмовим підтвердженням згоди командира військової частини на продовження проходження військової служби ОСОБА_4 .

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За приписами ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Зважаючи на наведене, суд дійшов висновку, що встановлені судом умови - добровільне повернення ОСОБА_4 до військової частини і продовження проходження ним військової служби та наявність письмової згоди командира у вигляді наказу № 173 від 21.06.2023, з урахуванням того, що ОСОБА_4 вперше під час воєнного стану притягнутий до кримінальної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, - дають підстави для його звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до ч. 5 ст. 401 КК України.

У судовому засіданні судом встановлено, що обвинувачений розуміє підстави та наслідки закриття провадження відповідно до ч. 5 ст. 401 КК України, звільнення його від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав, безумовної можливості судового розгляду провадження з його вирішенням по суті, добровільно надає згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ч. 5 ст. 401 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 286 КПК України, звільнення від відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, здійснюється виключно судом.

Частина 4 статті 286 КПК України передбачає невідкладність розгляду клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, у випадку його надходження по справі, що надійшла до суду з обвинувальним актом.

Відповідно до положень п.1 ч.2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

За правилами ст. 44 КК України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених КК України Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених КК України, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

На підставі ч. 5 ст. 401 КК України, особа, яка під час дії воєнного стану вперше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене статтями 407, 408 цього Кодексу, може бути звільнена від кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, якщо вона добровільно звернулася із клопотанням до слідчого, прокурора, суду про намір повернутися до цієї або іншої військової частини або до місця служби для продовження проходження військової служби та за наявності письмової згоди командира (начальника) військової частини (установи) на продовження проходження такою особою військової служби.

Згідно ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, а кримінальне провадження підлягає закриттю.

Стосовно процедурного порядку для реалізації звільнення від кримінальної відповідальності, передбаченого абз. 2 ч. 3 ст. 288 КПК України, який регламентує порядок закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, суд зазначає наступне.

Після зарахування за наказом командира ОСОБА_4 проходив військову службу. Однак 08.07.2023 він був звільнений із військової служби наказом командира на підставі п. «а» ч. 1 ст. 26, п.п. «г» п. 2 ч. 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232 ХІІ зі змінами.

За цих обставин наразі подальше проходження військової служби ОСОБА_4 є неможливим, а положення КПК України в цій справі не є перешкодою до реалізації судом приписів ч. 5 ст. 401 КК України у їх взаємозв`язку із вимогами ст. 58 Конституції України та ст. 5 КК України щодо вирішення питання про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності.

При постановленні цієї ухвали суд враховує правову позицію Верховного суду, яка викладена в постанові від 15 жовтня 2025 року у справі № 484/3679/23 (провадження № 51-2692км25) щодо умов та підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності.

За вказаних обставин, суд дійшов до висновку, що клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності підлягає задоволенню, обвинувачений ОСОБА_4 на підставі ч. 5 ст. 401 КК України підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а кримінальне провадження відносно нього закриттю .

Ухвалою слідчого судді Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 07.01.2026 по справі № 335/12026/25 до ОСОБА_4 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 05.03.2026.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Керуючись ст. ст. 284, 285, 286, 288, 369, 371 КПК України, ст. ст. 5, 12, 401 КК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000321 від 27.07.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, на підставі ч. 5 ст. 401 КК України.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000321 від 27.07.2023 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України закрити, відповідно до п.1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі звільненням його від кримінальної відповідальності.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований на підставі ухвали слідчого судді Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 07.01.2026 у справі № 335/12026/25 відносно ОСОБА_4 скасувати, звільнивши ОСОБА_4 з-під варти негайно в залі суду.

Копію ухвали після проголошення негайно вручити учасникам розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1