ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 676/989/25

Провадження № 11-сс/820/607/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду у складі

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянула у закритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому у режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 листопада 2025 року у кримінальному провадженні № 0000372, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 лютого 2025 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Блищанівка, Дунаєвецького району Хмельницької області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , підозрюваного у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.156, ч.4 ст.153, ч.6 ст.153, ч.6 ст.152 КК України, та

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені слідчим суддею обставини

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні CВ Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000372 від 08 лютого 2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 156, ч.4 ст. 153, ч.6 ст. 153, ч.6 ст. 152 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що орієнтовно в червні 2017 року (більш точної дати в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_7 , перебуваючи в будинку АДРЕСА_3 , де проживав спільною сім`єю із своєю малолітньою падчирецею ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та будучи її вітчимом, достовірно знаючи, що вона є особою, яка не досягла чотирнадцяти років та є малолітньою особою, діючи з прямим умислом, спрямованим на порушення недоторканості та нормального фізичного, психічного і соціального розвитку малолітньої потерпілої ОСОБА_8 , вчинив відносно неї розпусні дій фізичного характеру, спрямовані на задоволення власної статевої пристрасті, з метою збудження у неї статевого інстинкту, а також здатних викликати фізичне та моральне розбещення малолітньої потерпілої ОСОБА_8 , які виразились у поміщенні своїх рук в попередньо приспущені шорти, малолітньої ОСОБА_8 та здійсненні непристойних дотиків до статевих органів потерпілої.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні розпусних дій вітчимом, вчинених щодо малолітньої особи, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України (в редакції Закону чинної на момент вчинення злочину).

Також, ОСОБА_7 , влітку 2019 року (більш точної дати в ході досудового розслідування не встановлено), в тому ж будинку, користуючись безпорадним станом своєї малолітньої падчерки ОСОБА_8 , оскільки остання внаслідок малолітнього віку не в повній мірі могла розуміти значення дій, які скоюють стосовно неї, порушуючи її нормальний психічний та соціальний розвиток, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на насильницькі дії сексуального характеру, не пов`язані із проникненням в тіло своєї малолітньої ОСОБА_8 , з метою задоволення власної статевої пристрасті, порушуючи статеву недоторканість потерпілої, покликав у спальню кімнату малолітню потерпілу ОСОБА_8 до себе, після чого використовуючи свою значну фізичну перевагу та вчиняючи психологічний тиск, у зв`язку з чим остання не могла чинити йому активний опір, діючи в супереч її волі, умисно, протиправно, вчинив щодо останньої насильницькі дії сексуального характеру (сексуальне насильство), а саме торкання руками та геніталіями (статевим членом) до її статевих органів (геніталій) знявши одяг, в який була одягнена потерпіла.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 153 КК України (в редакції закону, яка діяла на час вчинення), а саме у вчиненні насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи, без добровільної згоди потерпілої особи (сексуальне насильство), вчинених щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах та яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди.

Крім того, ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення дій сексуального характеру, будучи особою, яка вчинила злочин, передбачений ч.2 ст.156 КК України та ч.4 ст.153 КК України, повторно, 22 листопада 2020 року перебуваючи в тому ж будинкузі своєю малолітньою ОСОБА_9 , реалізовуючи свій злочин умисел, направлений на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло своєю малолітньої падчиреці ОСОБА_8 , яка не досягла чотирнадцяти років, з якою він перебуває у сімейних відносинах, з метою задоволення власної статевої пристрасті, ігноруючи загальноприйняті норми моралі та поведінки у суспільстві, нехтуючи правом особи на статеву свободу та статеву недоторканість, достовірно знаючи про малолітній вік потерпілої, можливість настання тяжких наслідків у вигляді психологічних травм, ігноруючи її волю, умисно, повторно, примусив потерпілу ОСОБА_8 роздягнутися та перебуваючи в положенні лежачи на спині примусив потерпілу залізти на нього та в подальшому своїми руками почав торкатись її грудей та статевих органів, оголивши свої та потерпілої геніталії (статеві органи), вчинив із малолітньою, яка не досягла чотирнадцятирічного віку, дії сексуального характеру, які полягали у вагінальному проникненні в її тіло з використанням геніталій (статевого члена), таким чином її зґвалтував.

Також, ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення дій сексуального характеру, будучи особою, яка вчинила злочин, передбачений ч. 2 ст. 156 КК України. 4 ст. 153 КК України, повторно, влітку 2024 року (більш точної дати в ході досудового розслідування не встановлено) перебуваючи із своєю малолітньою падчирецею ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_4 , реалізовуючи свій злочин умисел, направлений на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло своєї малолітньої падчиреці ОСОБА_8 , яка не досягла чотирнадцяти років, з якою він перебуває у сімейних відносинах, з метою задоволення власної статевої пристрасті, ігноруючи загальноприйняті норми моралі та поведінки у суспільстві, нехтуючи правом особи на статеву свободу та статеву недоторканість, достовірно знаючи про малолітній вік потерпілої, можливість настання тяжких наслідків у вигляді психологічних травм, ігноруючи її волю, умисно, завів потерпілу ОСОБА_8 до кімнати туалету, де перебуваючи позаду потерпілої своїми руками почав торкатись її грудей та статевих органів, оголивши свої та потерпілої геніталії (статеві органи), та вчинив із малолітньою, яка не досягла чотирнадцятирічного віку, дії сексуального характеру, які полягали у вагінальному проникненні в її тіло з використанням геніталій (статевого члена), та в подальшому перебуваючи навпроти малолітньої потерпілої примусив останню до вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із оральним проникненням в тіло останньої, таким чином її зґвалтував.

Також, ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення дій сексуального характеру, будучи особою, яка вчинила злочин, передбачений ч. 2 ст. 156 КК України, ч. 4 ст. 153 КК України повторно, влітку 2024 року (більш точної дати в ході досудового розслідування не встановлено) перебуваючи із своєю малолітньою падчирецею ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_5 , реалізовуючи свій злочин умисел, направлений на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло своєю малолітньої падчиреці ОСОБА_8 , яка не досягла чотирнадцяти років, з якою він перебуває у сімейних відносинах, з метою задоволення власної статевої пристрасті, ігноруючи загальноприйняті норми моралі та поведінки у суспільстві, нехтуючи правом особи на статеву свободу та статеву недоторканість, достовірно знаючи про малолітній вік потерпілої, можливість настання тяжких наслідків у вигляді психологічних травм, ігноруючи її волю, умисно, примусив потерпілу ОСОБА_8 роздягнутися та перебуваючи в положенні лежачи на спині примусив потерпілу залізти на нього та в подальшому своїми руками почав торкатись її грудей та статевих органів, оголивши свої та потерпілої геніталії (статеві органи), вчинив із малолітньою, яка не досягла чотирнадцятирічного віку, дії сексуального характеру, які полягали у вагінальному проникненні в її тіло з використанням геніталій (статевого члена), таким чином її зґвалтував.

Також, ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення дій сексуального характеру, будучи особою, яка вчинила злочин, передбачений ч. 2 ст. 156 КК України, ч.4 ст. 153 КК України, повторно, 25.01.2025 приблизно о 12.00 год. перебуваючи із своєю малолітньою падчирецею ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_5 , реалізовуючи свій злочин умисел, направлений на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло своєю малолітньої падчиреці ОСОБА_8 , яка не досягла чотирнадцяти років, з якою він перебуває у сімейних відносинах, з метою задоволення власної статевої пристрасті, ігноруючи загальноприйняті норми моралі та поведінки у суспільстві, нехтуючи правом особи на статеву свободу та статеву недоторканість, достовірно знаючи про малолітній вік потерпілої, можливість настання тяжких наслідків у вигляді психологічних травм, ігноруючи її волю, умисно, роздягнув потерпілу та примусив лягти на ліжко де своїми руками почав торкатись її грудей та статевих органів, оголивши свої та потерпілої геніталії (статеві органи), шляхом притискання вагою власного тіла ліг на неї на ліжку, де перебуваючи у положенні лежачи вчинив із малолітньою, яка не досягла чотирнадцятирічного віку, дії сексуального характеру, які полягали у вагінальному проникненні в її тіло з використанням геніталій (статевого члена), таким чином її зґвалтував.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, вчинених щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах та яка не досягла чотирнадцяти років, вчинених особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 156 КК України та ч. 4 ст. 153 КК України, вчинених повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 152 КК України.

Крім того, ОСОБА_7 ,будучи особою, яка вчинила злочин, передбачений ч. 2 ст. 156 КК України, повторно,07.02.2025 приблизно о 18.00 год. перебуваючи із своєю малолітньою падчирецею ОСОБА_8 за вищезазначеною адресою, де проживав сам, та будучи особою, яка повинна займатись її вихованням, достовірно знаючи, що вона є особою, яка не досягла чотирнадцяти років, користуючись її безпорадним станом, оскільки остання внаслідок малолітнього віку не в повній мірі могла розуміти значення дій, які скоюють стосовно неї, порушуючи її нормальний психічний та соціальний розвиток, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на насильницькі дії сексуального характеру, не пов`язані із проникненням в тіло своєю малолітньої падчиреці ОСОБА_8 , яка не досягла чотирнадцяти років, з якою він перебуває в сімейних відносинах, з метою задоволення власної статевої пристрасті, порушуючи статеву недоторканість потерпілої, завів у кімнату спальні, після чого використовуючи свою значну фізичну перевагу та вчиняючи психологічний тиск, у зв`язку з чим остання не могла чинити йому активний опір, діючи в супереч її волі, умисно, протиправно, вчинив щодо останньої насильницькі дії сексуального характеру (сексуальне насильство), а саме торкання руками до її статевих органів (геніталій) знявши одяг, в який була одягнена потерпіла.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи, вчиненні щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, вчиненні повторно особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 156 КК України, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 153 КК України.

25 жовтня 2025 рокув межах кримінального провадження №0000372 від 08.02.2025 ОСОБА_7 повідомлено про підозру, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 4 ст. 153, ч. 6 ст. 153, ч. 6 ст. 152 КК України.

Слідчий звернувся до слідчого судді із клопотанням, погодженим з прокурором, про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 листопада 2025 року стосовно ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 18 січня 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У поданій апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 листопада 2025 року про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,вважає що до ОСОБА_7 повинен бути застосований більш м?який запобіжний захід, а сам цілодобовий домашній арешт за місцем реєстрації.

Захисник вказує, що жодних підстав вважати, що ОСОБА_7 буде впливати на учасників кримінального провадження чи спробує вчинити інше кримінальне правопорушення немає, це не було встановлено судом, не обґрунтовано стороною обвинувачення та при розгляді клопотання не доведено.

Посилання слідчого, прокурора та суду на тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винним, відповідно до судової практики та рішень Європейського суду з прав людини не може слугувати обгрунтуванням при обранні такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.

Обраний найсуворіший вид запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 вигляді тримання під вартою не відповідає меті його застосування та є безпідставним.

Також зазначає, що існує ряд рішень Європейського суду з прав людини відповідно до яких, застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щонайбільше обмежує права громадянина, тому повинно бути викликаним реально необхідністю, що знаходить свій вираз в обґрунтуванні та мотивуванні подання слідчого/прокурора та постанові судді.

Щодо існування ризиків, то вони лише перелічені прокурором у клопотанні та озвучені ним у судовому засіданні, однак доказів їх існування суду не надавалося та судом не досліджувалося.

Прокурор посилається на те, що є всі підстави вважати, що підозрюваний перебуваючи на свободі вчинить інші кримінальні правопорушення, є лиш припущенням, так як недоведене будь-якими доказами (наявність інформації отриманої в результаті проведення слідчих (розшукових) та негласних слідчих (розшукових) дій про вчинення особою протиправної діяльності.

Паспорт для виїзду за кордон у ОСОБА_7 відсутній.

Щодо можливості обвинуваченого перешкоджати будь-яким чином кримінальному провадженню, то вказане може бути попереджене покладенням на нього відповідних обов?язків, як от обов?язок утримуватися від спілкування з потерпілими і свідками у даному кримінальному провадженні.

Додатково захисник звертає увагу суду на той факт, що за умов саме введення в Україні воєнного стану у зв?язку з військовою агресією російської федерації, постійні повітряні тривоги та обстріли, існує реальна загроза життю підозрюваного.

Обставинами, що беззаперечно повинні бути взяті до уваги судом при обранні запобіжного заходу є визнання вини, щиросердне розкаяння, активне сприяння слідству у розкритті злочину, наявність на утриманні двох малолітніх дітей, які позбавлені батьківської опіки, підозрюваний має міцні соціальні зв?язки.

Позиції учасників судового провадження

Підозрюваний ОСОБА_7 був повідомлений належним чином про дату, час та місце апеляційного розгляду через адміністрацію ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор», за повідомленням працівників ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор» підозрюваний ОСОБА_7 вибув до Скаржинецької лікарні для проведення експертизи, в апеляційній скарзі захисника не порушується питання про погіршення його становища, його участь у апеляційному розгляді не є обов`язковою, у зв`язку з чим колегія суддів, з`ясувавши думку присутніх учасників провадження, прийняла рішення про проведення апеляційного розгляду у відсутність підозрюваного, відповідно до вимог ч.4 ст.401, ч.4 ст.405, 422 КПК України, з урахуванням також позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 25.10.2023, у справі №211/111/22, провадження №51-3720км23.

Захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу, просила застосувати до ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, з наведених в апеляційній скарзі підстав.

Прокурор не визнала апеляційних вимог, вважала ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, зазначивши, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч.2 ст. 156, ч.4 ст. 153, ч.6 ст. 153, ч.6 ст. 152 КК України, перебував у розшуку.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, ознайомившись з судовим матеріалом та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви суду

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог частини 1 статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_7 оскаржує наявність ризиків для застосування щодо підозрюваного саме виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до вимог ч.1, п.4 ч.2 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до вимог статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити вище перелічені дії.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 .

Так, слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 , відповідно до вимог статей 193, 194 КПК України, вислухав доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого та додані до клопотання докази, і дійшов вмотивованого висновку, що надані стороною обвинувачення докази доводять обставини, які свідчать як про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінальних правопорушень, передбаченихч.2 ст.156, ч.4 ст.153, ч.6 ст.153, ч.6 ст.152 КК України, а також підтверджують існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК Кодексу, зазначених слідчим в клопотанні.

У колегії суддів не виникає сумнівів щодо висновків слідчого судді про обґрунтованістьпідозри, повідомленої ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень з боку органу досудового розслідування, оскільки існує інформація, що він міг вчинити інкриміновані правопорушення, про що свідчать матеріали кримінального провадження, додані до клопотання слідчого, обґрунтованість підозри доведена прокурором під час розгляду клопотання та проаналізована слідчим суддею, а також не оскаржується стороною захисту..

Стосовно існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, то приймаючи рішення за клопотанням слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , слідчий суддя з урахуванням ступеня тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , а саме у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочиніву сфері кримінальних правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, за які передбачено максимальне покарання у виді довічного позбавлення волі, обставин його вчинення та обставин, передбачених ст.178 КК України, даних про особу підозрюваного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, не одружений, офіційно не працевлаштований, дійшов висновку, що існують ризики, що підозрюваний ОСОБА_7 може: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків та неповнолітню потерпілу у цьому ж кримінальному провадженні, у зв`язку з чим слідчий суддя дійшов висновку про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання зазначеним ризикам, що саме винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками слідчого судді.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя.

При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій її переслідують та міжнародними контактами.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Таким чином, слідчий суддя, приймаючи рішення про обрання стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, встановив як наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 156, ч.4 ст. 153, ч.6 ст. 153, ч.6 ст. 152 КК України, так і існування ризиків, передбачених п.1, 3 ч.1 статті 177 КПК Кодексу, зазначених у клопотанні слідчого, які знайшли своє підтвердження як під час розгляду слідчим суддею клопотання слідчого, так і в ході апеляційного розгляду.

З огляду на наведене, у колегії суддів є достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, які визнані слідчим суддею доведеними.

З урахуванням наведених обставин, вимог статті 178 КПК України, колегія суддів вважає, що через суворість можливого покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнаннявинним, є обґрунтовані підстави вважати, що існують не абстрактні, а конкретніризики, передбачені п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, підозрюваний має реальну можливістьздійснити ці дії у даному кримінальному провадженні в майбутньому, а саме переховуватисявід органів досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_7 підозрюється в тому числі і у вчиненні особливо тяжких злочинів; може незаконно впливати на свідків та неповнолітню потерпілу у цьому кримінальному провадженні, яка є його падчеркою, з метою схиляння до дачі ними показань на свою користь або відмови від дачі показань, з метою уникнення кримінальної відповідальності або ж її пом`якшення; крім того, у підозрюваного відсутнє постійне джерело доходу, він офіційно не працює, не має міцних соціальних зв`язків, а тому неможливо застосувати менш суворий запобіжний захід, окрім як тримання під вартою, задля забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігання наявним ризикам.

Також колегія суддів звертає увагу та враховує, що повідомлення про підозру від 25.10.2025 було вручено у спосіб, передбачений КПК для вручення повідомлень (а/с 75-83), тоді як затримання ОСОБА_7 відбулося 21.11.2025 (а/с 103-106).

Доводи сторони захисту, що слідчий суддя виходив тільки з тяжкості вчиненого діяння, при цьому не врахував наявність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, щире каяття підозрюваного, активне сприяння слідству у розкритті злочину,що в нього на утриманні знаходиться двоє неповнолітніх дітей, які позбавленні батьківської опіки,не заслуговують на увагу, оскільки за встановлених обставин, наведені підстави не є достатнім для обрання більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, крім того, наявність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків,що в нього на утриманні знаходиться двоє неповнолітніх дітей, які позбавленні батьківської опіки, не підтверджено доказами.

Таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки існують ознаки суспільного інтересу, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

За таких обставин, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, які знайшли підтвердження під час розгляду клопотання слідчого, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість застосування слідчим суддею до ОСОБА_7 найбільш обтяжливого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави на підставі вимог п.1 ч.4 ст.183 КПК України.

Викладене в свою чергу, унеможливлює задоволення апеляційних вимог захисника підозрюваного про обрання більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід не може запобігти наявним ризикам, не встановлені стримуючі чинники, які б дійсно могли у повному обсязі мінімізувати ймовірність вчинення підозрюваним дій, спрямованих на переховування від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від можливого покарання та незаконного впливу на свідків та неповнолітню потерпілу з метою покращення свого становища, у скоєнні якого він підозрюється.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що зміна запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_7 і виключити ризики, пов`язані зі звільненням з-під варти.

З урахуванням наданих матеріалів справи і встановленого в ході апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а висновок про неможливість застосування іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, правильним, обмеження його права на свободу у цьому випадку є виправданим і необхідним, через неможливість у жодний інший спосіб запобігти втечі та забезпечити належне виконання ним своїх процесуальних обов`язків, передбачених КПК України.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні вимоги сторони захисту є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 листопада 2025 року про застосування до ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 156, ч.4 ст. 153, ч.6 ст. 153, ч.6 ст. 152 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 18 січня 2026 року включно, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2