Справа № 161/6117/25 Провадження №11-кп/802/782/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференцзв`язку),

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 грудня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.10.2025 обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою до 04.12.2025 включно.

В ході розгляду Луцьким міськрайонним судом кримінального провадження, 07.11.2024 внесеного до ЄРДР під №0003809 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, де обвинуваченим являється ОСОБА_6 , прокурор подав клопотання про продовження обвинуваченому терміну тримання під вартою на строк 60 днів, оскільки такий закінчується 04.12.2025, а ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, залишились незмінними.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.12.2025 клопотання прокурора задоволено. Обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 01.02.2026.

На підставі ч.3 ст.183 КПК України визначено розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_6 своїх процесуальних обов`язків у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400 грн. У разі внесення застави, на обвинуваченого відповідно до ч.5 ст.194 КПК України, покладено обов`язки: прибувати до суду за першою ж їх вимогою; не відлучатися з місця свого постійного проживання, а саме м.Луцька та Волинської області, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця свого проживання та/або місця роботи; здати на зберігання у відповідний орган Управління Державної міграційної служби паспорт України для виїзду за кордон (за наявності); утримуватися від спілкування зі свідками та експертами у кримінальному провадженні.

Таке своє рішення місцевий суд мотивував тим, що заявлені попередні ризики і, зокрема передбачені п.1, 4 ч.1 ст.177 КПК України, на наявність яких посилається прокурор, не зменшились, тому наявні підстави для продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та можливість визначення розміру застави. При цьому, будь-який інший більш м`який запобіжних захід, аніж тримання під вартою, не зможе забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та дієво запобігти доведеним стороною обвинувачення ризикам.

Не погодившись із таким судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій вважає його незаконним у зв`язку з чим просить його скасувати та змінити запобіжний захід на більш м`який, аніж тримання під вартою, а саме - домашній арешт. Зазначає про те, що висунуте ОСОБА_6 обвинувачення є надуманим стороною обвинувачення, яке ґрунтується лише на припущеннях, однак не на будь-яких доказах. Також захисник вважає, що стороною обвинувачення не доведено ризиків, на які прокурор посилається у поданому клопотанні, оскільки вони ґрунтується на непідтверджених доказами припущеннях.

Окрім того, захисник вказує про те, що суду необхідно звернути увагу на те, що ОСОБА_6 добровільно мобілізувався до лав ЗСУ після початку повномасштабного вторгнення рф на територію України, приймав участь у бойових діях та 06.01.2024 був звільнений з військової служби за сімейними обставинами у зв`язку з хворобою батька. Обвинувачений має постійне місце проживання, де проживає разом з матір`ю, що свідчить про міцність соціальних зв`язків. Захисник вважає, що такі обставини позитивно характеризують ОСОБА_6 . Також звертає увагу захисник і на те, що хоча ОСОБА_6 не вчиняв кримінального правопорушення, в якому обвинувачується, але вже понад рік перебуває під вартою.

Прокурор будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляд провадження, до апеляційного суду не з`явився. При цьому, будь-яких клопотань про відкладення апеляційного розгляду, до суду не подавав. У зв`язку з цим, апеляційний суд вважає за можливе апеляційний розгляд провести у відсутності прокурора.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які скаргу підтримали та просили задовольнити, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Так, відповідно до ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

За положеннями ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч.2 ст.177 КПК).

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини, зазначені у ст.178 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею, за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст.199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою за положеннями ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 №4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги законодавства при розгляді клопотання сторони обвинувачення про продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 місцевим судом були дотримані в повній мірі.

Так, судом встановлено, що у провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР під №0003809 від 07.11.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, де обвинуваченим є ОСОБА_6 .

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення в розрізі розгляду клопотання щодо запобіжного заходу стверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, яким як вбачається із судового рішення, місцевий суд, надав належну правову оцінку.

Встановлено і те, що судовим рішенням від 06.10.2025 ОСОБА_6 було продовжено раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою до 04.12.2025 включно. Оскаржуваною ухвалою Луцького міськрайонного суду від 04.12.2025, обвинуваченому ОСОБА_6 було продовжено раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 01.02.2026, та визначено розмір застави.

Продовжуючи обвинуваченому в ході розгляду кримінального провадження винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою, місцевий суд фактично врахував обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, яке згідно із ст.12 КК України є умисним особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи, а також взяв до уваги те, що раніше заявлені ризики, передбачені п.1, 4 ч.1 ст.177 КПК України, не змінилися та не зменшилися.

Як встановлено судом, підставами для обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою стали наявність обґрунтованої підозри у вчиненні цього кримінального правопорушення, яка стверджується матеріалами провадження, а метою, у тому числі запобігання спробам ухилення від суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що з моменту взяття ОСОБА_6 під варту та до моменту вирішення клопотання про продовження строку тримання під вартою в даному провадженні, фактично не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо нього такого запобіжного заходу та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку в даний час вже обвинуваченого, зможе забезпечити будь-який більш м`який запобіжний захід.

Так, наведені стороною обвинувачення в клопотанні та судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченому є належним чином обґрунтовані і вмотивовані, а ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не втратили свою актуальність та не змінилися.

З урахуванням наведеного, тяжкості інкримінованого ОСОБА_6 діяння, особи обвинуваченого, який хоча і має постійне місце проживання та реєстрації, однак ніде не працює, немає офіційного джерела доходів, в даний час обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення проти здоров`я та життя особи, відсутність медичних документів в підтвердження неможливості його утримання в слідчому ізоляторі, доведеності існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що інші, більш м`які запобіжні заходи аніж тримання під вартою, із визначенням розміру застави, будуть недостатніми для запобігання встановленим ризикам - п.1, 4 ч.1 ст.177 КПК України, які були доведені стороною обвинувачення.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає, що при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 місцевий суд перевірив усі обставини кримінального провадження, з якими закон пов`язує такий винятковий запобіжний захід та наявність достатніх і обґрунтованих підстав для його продовження.

При цьому, апеляційні доводи сторони захисту про недоведеність існування ризиків зазначених у клопотанні прокурора є безпідставними, оскільки такі і, зокрема п.1, 4 ч.1 ст.177 КПК України, знайшли своє підтвердження в ході розгляду клопотання. Місцевим судом фактично були перевірені й оцінені усі доводи в розрізі з усіма матеріалам кримінального провадження в їх сукупності.

Також цілком безпідставними є доводи сторони захисту про те, що стороною обвинувачення не доведено того, що більш м`який запобіжний захід аніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, оскільки на думку колегії суддів в цій частині клопотання прокурора і судове рішення є обґрунтованими.

Той факт, що ОСОБА_6 приймав безпосередню участь у військових діях по захисту України від російської агресії, хоча і має місце, однак не дає підстав для застосування щодо нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту, оскільки це враховується у сукупності з усіма іншими обставинами.

Таким чином, доводи, які викладені в апеляційній скарзі захисника та були наведені стороною захисту в ході розгляду провадження, не зменшують доведених стороною обвинувачення ризиків і не є підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрання більш м`якого, як про це просить сторона захисту.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування або зміни оскаржуваної ухвали суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки дане судове рішення є законним, вмотивованим та обґрунтованим в розумінні ст.370 КПК України.

Керуючись ст.376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 грудня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала остаточна й оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді