У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч.4 ст. 186 КК України (внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0007987 від 02.05.2025 року),-

ВСТАНОВИВ:

До Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшов вищевказний обвинувальний акт.

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просила суд призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту, оскільки при його направленні дотримані вимоги щодо підсудності, підстави для повернення обвинувального акту, закриття провадження у справі не вбачається.

Обвинувачений та його захисник, кожен окремо, підтримали позицію прокурора.

Суд, вислухавши позиції сторін кримінального провадження, приходить до наступних висновків.

Кримінальне провадження відповідно до ст. ст. 32, 33 КПК України підсудне Саксаганському районному суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.п.4-6 ч.1 або ч.2 ст.284 КПК України або зупинення провадження, не має.

Обвинувальний акт складений у відповідності до вимог ст. 291 КПК України.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність призначення даного кримінального провадження до судового розгляду.

Зазначене судове засідання з урахування принципу гласності та відкритості судового провадження слід проводити відкрито, обмеження щодо цього, передбачені ч. 2 ст. 27 КПК України, відсутні.

Коло осіб, що беруть участь у судовому засіданні, суд на даній стадії процесу вважає необхідним визначити наступним: прокурор, захисник, обвинувачений, потерпілий.

Крім того, 27 січня 2026 прокурор ОСОБА_6 звернувся до суду із клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки, як під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 так і на даний час, продовжують існувати наступні ризики, передбачені п.п. 1, 2,3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме, запобігання спробам: переховуватися від суду п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України ОСОБА_5 , обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти власності, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, у зв`язку з чим розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, останній може переховуватись від суду з метою уникнення понесення покарання, оскільки ОСОБА_5 , є військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації та який самовільно залишив місце служби.Тому, перебуваючи на волі ОСОБА_5 , може повернутись до місця несення служби і в такому разі виконання загальних засад Кримінального процесуального кодексу України в частині розумності строків судового розгляду забезпечити не вдасться за можливе та обвинувачений буде посилатися на неявку до суду, мотивуючи проходженням військової служби.

В той же час, враховуючи активність проведення бойових дій на території України, наявний очевидний ризик переховування ОСОБА_8 від суду на території, які не підконтрольні Українській владі.

При цьому, можливі посилання сторони захисту на відсутність на даний час спроб втечі обвинуваченого будуть безпідставними, оскільки його належна процесуальна поведінка наразі обумовлена не його правосвідомістю, а дієвим запобіжним заходом, що жодним чином не свідчить про неможливість переховування обвинуваченого у разі не обрання йому запобіжного заходу; незаконно впливати на свідків та потерпілого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України Існування даного ризику обґрунтовується тим, що кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , є тяжким злочином, у зазначеному кримінальному провадженні показання свідків, які є спів службовцями обвинуваченого, мають доказове значення. Відповідно до положень ч. 1 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. При цьому судом свідки та потерпілий не допитувались; вчинити інше кримінальне правопорушення -п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України враховуючи особу ОСОБА_5 , який є військовослужбовцем, що самовільно залишив місце несення служби, то він обвинувачується і у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, тобто у вчиненні декількох кримінальних правопорушень. Крім того, бажання обвинуваченого уникнути відповідальності та тяжкість покарання, що йому загрожує, безумовно свідчать про можливість його втечі.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримала клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просила його задовольнити.

Обвинувачений та його захисник, не заперечували проти клопотання прокурора..

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це робиться з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Враховуються, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Також, суд враховує наявність дійсної необхідності захисту суспільних інтересів, яка, незважаючи на презумпцію невинуватості, має переважне значення порівняно з вимогою поваги до особистої свободи відповідно до ст. 5 Конвенції (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»).

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішення питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує, що останній може переховуватися від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину і в разі доведення вини йому загрожує міра покарання у вигляді позбавлення волі і тому побоюючись покарання може переховуватися від суду. Крім, того ОСОБА_5 перебуваючи на волі може незаконно впливати на свідків, щоб останні змінили показання з метою уникнення від кримінальної відповідальності та вчинити інше кримінальне провадження.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Відповідно до положень частини 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Таким чином, суд, не роблячи передчасних висновків, щодо вини обвинуваченого ОСОБА_5 та приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених п. 1 ,2,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зникли, з урахуванням ст. 183 КПК України, суд не вбачає підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу, та приходить до висновку про необхідність продовження відносно останнього дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки його належну процесуальну поведінку може забезпечити лише такий запобіжний захід, як тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 318, 331, 350, 372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Призначити судовий розгляд по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч.4 ст. 186 КК України (внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0007987 від 02.05.2025 року) у відкритому судовому засіданні на 11 лютого 2026 року на 13-30 години в залі судового засідання № 6 Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу за адресою: вул. Іллі Гайдука, 6а, м. Кривий Ріг.

У судове засідання викликати: прокурора, обвинуваченого, захисника, потерпілого.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити .

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч.4 ст. 186 КК України на строк, що не перевищує двох місяців, тобто строком до 27 березня 2026 року.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та направити її для виконання начальнику Криворізької установи виконання покарань № 3 УДПтСУ у Дніпропетровській області.

Ухвала суду може бути оскаржена в частині вирішення питання про застосування запобіжного заходу до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, в іншій частині оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та проголошено 29 січня 2026 року о 09.05 годині.

Головуючий суддя ОСОБА_1