ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/7480/25 (1-кс/953/458/26) Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/818/217/26 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 23 січня 2026 року, якою застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави стосовно ОСОБА_9 у кримінальному провадженні № 0000685 від 22.05.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою застосували щодо підозрюваної ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківського слідчого ізолятору» строком на 57 днів, а саме до 20.03.2026 року.

Також, цією ухвалою визначено суму застави у розмірі 998400 грн., у разі внесення якої на ОСОБА_9 покладено певні процесуальні обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України.

На зазначену ухвалу слідчого судді захисник підозрюваного ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати в часині визначення розміру застави та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного розмір застави, що становить 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 266240 грн.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу захисник посилався на відомості, які характеризують особі підозрюваного, а також на існування соціальних зв`язків. Вважав, що визначення розміру застави, що становить 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є необґрунтованим та не помірним для сім`ї підозрюваного. При цьому вказував, що річний дохід ОСОБА_9 становить 745917 грн. Також вважав, що ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України є недоведеними, оскільки сторона обвинувачення не надала доказів їх існування. Також вказував на відсутність вагомих доказів про вчинення ОСОБА_9 інкримінованого йому кримінального правопорушення. Вказував, на існування утриманців у підозрюваного ОСОБА_9 , а саме дружини, дитини з інвалідністю та матері з інвалідністю.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_8 який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а також пояснення прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги та вважав оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів провадження вбачається, що СУ ГУНП в Харківській області, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.05.2025 за № 0000685 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України.

20.01.2025 року ОСОБА_9 було повідомлено про підозру за ч.5 ст. 191 КК України.

Слідчий звернувся до слідчого судді Київського районного суду м. Харкова з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з можливістю визначення розміру застави відносно підозрюваної ОСОБА_9 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилався на обґрунтованість пред`явленої підозри. Також посилався на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 177 КПК України, а також на обставини вчинення кримінального правопорушення, особу підозрюваного, та на наслідки, спричинені злочинними діями.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 слідчий суддя суду першої інстанції вважав доведеним та встановив існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість запобігання спробам підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а також незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні. Поряд з цим вважав, що ризик, передбачений п. 4 ч.1 ст. 177 КПК України на теперішній час є недоведеним, оскільки прокурором не обґрунтовано яким саме чином і за допомогою яких реальних дій або хоча б спробами таких підозрюваний може перешкодити цьому кримінальному провадженню.

Слідчий суддя, враховуючи наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_9 , згідно підозри, особливо тяжкого кримінального правопорушення; покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим, відомості про особу підозрюваного, вважав, що застосування відносно ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу недостатнє для запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а тому обрав підозрюваному запобіжній захід у вигляді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування з визначенням розміру застави у розмірі 998400 грн., який буде стримуючим засобом для забезпечення належної поведінки підозрюваного у разі її сплати.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість запобігання спробам підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Перевіряючи доцільність застосування запобіжного заходу у виді тримання підозрюваного під вартою та існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, колегія суддів вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та відомості про особу підозрюваного.

Зокрема, згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження, ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

Згідно відомостей про особу підозрюваного вбачається, що він раніше не судимий, має місце реєстрації та постійного проживання, одружений, має малолітню дитину з інвалідністю, а також матір з інвалідністю.

Проте, належить врахувати, що ці відомості існували і на момент вчинення ОСОБА_9 , згідно підозри, інкримінованих йому дій та не стали стримуючим для нього фактором.

Враховуючи підвищену суспільну небезпечність дій, інкримінованих підозрюваному, згідно підозри, та усвідомлюючи можливість отримання покарання у вигляді позбавлення волі на значний термін, є ймовірність того, що віна може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним, та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин вчинення дій, згідно підозри, які інкримінуються підозрюваному ОСОБА_9 колегія суддів дійшла висновку, що у цьому провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, внаслідок чого вказані обставини викликають суспільний інтерес, що вочевидь впливає на питання щодо наявності ризиків, передбачених ч. ст.177 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування або суду, незаконно впливати на свідків, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків досудового слідства, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Зазначене вказує на неможливість в цьому конкретному випадку застосування до підозрюваної іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що на цьому етапі досудового розслідування підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах провадження.

Відомості, що характеризують ОСОБА_9 - не спростовують наявних ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, запобігти яким в даному випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.

Таким чином, зазначені у апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких захисник просив скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості ухвали слідчого судді є безпідставними, оскільки слідчим суддею було належним чином перевірено та досліджено докази, надані слідчим та стороною захисту, враховані докази, які вказують на обґрунтованість підозри, а також відомості, які характеризують особу підозрюваного, його вік та сімейний стан. При цьому, висновки слідчого судді належним чином мотивовані та наведені обґрунтовані підстави для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_9 , запобіжного заходу у вигляді саме тримання під вартою.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають усталеній практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про необхідність визначення застави в розмірі 998400 грн, оскільки вважає такий розмір застави пропорційним щодо конкретної особи, враховуючи відомості, які містяться в матеріалах клопотання, та обставин кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, а також достатнім для забезпечення виконання ОСОБА_9 , як підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, таким, що забезпечить виконання завдань кримінального провадження.

Поряд з цим, належить взяти до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді та вважає, що застосування до ОСОБА_9 іншого, менш суворого виду запобіжного заходу, ніж тримання під вартою з визначенням розміру застави, не буде достатнім для запобігання ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України на цій стадії досудового розслідування.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави стосовно ОСОБА_9 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст. ст. 376, 392, 393, 404, 405, ст.407 ч.3 п.1, ст.ст. 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 23 січня 2026 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді :