КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/8129/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2025 рокуКолегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційними скаргами представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2025 року про арешт майна,

за участю:

власника майна ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2025 рокузадоволено клопотання старшого слідчого в ОВС Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, ОСОБА_8 , за погодженням з прокурором відділу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_9 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000004 від 03.02.2025 року.

Накладено арешт на тимчасово вилучене майно, із забороною розпоряджання та користування, яке вилучено 12.09.2025 року під час проведення обшуку автомобіля марки та моделі Chevrolet Captiva, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що на праві власності належить ОСОБА_6 , а саме:

- грошові кошти в сумі 8000 (вісім тисяч) доларів США, а саме: 80 (вісімдесят) купюр номіналом по 100 (сто) доларів США (USD) кожна, з наступними серійними номерами: LF 56078730 K, PB 49863321 F, LF 56078741 K, PF 25177564 K, LF 56078703 K, LF 56078701 K, LF 56078708 K, LF 56078706 K, LF 56078714 K, LF 56078715 K, LF 56078712 K, LF 56078721 K, LF 56078731 K, PF 39502415 P, LF 56078896 K, LL 69751283 I, LF 56078897 K, LF 56078716 K, LF 56078722 K, PF 51938702 J, QE 00704308 A, QE 00704307 A, QE 00704314 A, QE 00704313 A, QE 00704312 A, QE 00704311 A, QE 00704318 A, QE 00704317 A, QE 00704324 A, QE 00704323 A, QE 00704330 A, QE 00704329 A, QE 00704328 A, QE 00704327 A, QE 00704336 A, QE 00704335 A, QE 00704334 A, QE 00704331 A, QE 00704340 A, QE 00704339 A, QE 00704338 A, QE 00704337 A, QE 00704344 A, QE 00704343 A, QE 00704342 A, QE 00704341 A, QE 00704358 A, QE 00704357 A, QE 00704350 A, QE 00704349 A, QE 00704370 A, QE 00704365 A, QE 00704364 A, QE 00704359 A, QE 00704376 A, QE 00704375 A, QE 00704372 A, QE 00704371 A, QE 00704352 A, QE 00704351 A, QE 00704391 A, QE 00704368 A, QE 00704346 A, QE 00704345 A, QE 00704348 A, QE 00704347 A, QE 00704302 A, QE 00704301 A, QE 00704333 A, QE 00704332 A, QE 00923393 A, QE 00923392 A, QE 00923391 A, QE 00923390 A, QE 00923397 A, QE 00923396 A, QE 00923395 A, QE 00923394 A, QE 00704360 A та PL 00193166 F;

- автомобіль марки та моделі Chevrolet Captiva, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

- свідоцтво про реєстрацію автомобіля марки та моделі Chevrolet Captiva, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 серії НОМЕР_2 .

Накладено арешт на тимчасово вилучене майно, із забороною розпоряджання та користування, яке вилучено 12.09.2025 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- мобільний телефон марки Samsung моделі Galaxy S21, IMEI1: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 ;

- грошові кошти в сумі 2500 доларів США, а саме: 25 (двадцять п`ять) купюр номіналом по 100 (сто) доларів США (USD) кожна, з наступними серійними номерами: LF 56078728 K, QE 00704384 A, LF 56078970 K, LF 56078977 K, LF 56078972 K, QE 00704367 A, QE 00704362 A, QE 00704363 A, QE 00704321 A, QE 00704320 A, QE 00704319 A, QE 00704326 A, QE 00704325 A, QE 00704353 A, QE 00923398 A, QE 00704366 A, QE 00704383 A, LF 56078960 K, PL 00193167 F, QE 00704316 A, QE 00704315 A, QE 00704354 A, LF 56078966 K, QE 00704322 A, QE 00704309 A;

- грошові кошти в сумі 200 доларів США, а саме: 2 (дві) купюри номіналом по 100 (сто) доларів США (USD) кожна, з наступними серійними номерами: QE 00923211 A та QE 00923208 A.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав ідентичні за формою та змістом апеляційні скарги, у яких просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01.10.2025 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_6 .

Крім цього, апелянт просить зобов`язати орган досудового розслідування повернути вилучене майно власнику.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що спірна ухвала прийнята з порушенням норм процесуального і матеріального права, оскільки слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для арешту відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України і при цьому зазначив, що «доказів негативних наслідків від застосування такого заходу не встановлено».

Посилається на те, що слідчий суддя не врахував, що арешт усіх вилучених речей, включно з особистими речами, засобами комунікації та транспортом, істотно обмежує право ОСОБА_6 на мирне володіння майном та позбавляє можливості забезпечувати себе і сім`ю.

Зазначає, що у даній справі жодних конкретних доказів необхідності арешту саме всього обсягу майна не наведено.

Скаржник зауважує, що Верховний Суд у постановах від 27.10.2020 р. у справі №761/4654/20, від 15.02.2022 р. у справі №991/8454/21 зазначив, що арешт майна є виключним заходом і повинен бути обґрунтований належними доказами зв`язку такого майна з предметом кримінального правопорушення. Лише припущення про можливу причетність майна не є підставою для арешту.

На думку представника власника майна, в ухвалі слідчого судді відсутні будь-які дані, які б підтверджували, що грошові кошти або автомобіль містять ознаки речових доказів чи набуті злочинним шляхом.

Немає посилань на конкретні серійні номери купюр, маркування, документи або інші ідентифікуючі ознаки.

Представник зазначає, що фактично суд обмежився лише констатацією факту вилучення майна, без аналізу того чи може таке майно підтверджувати обставини кримінального правопорушення.

Така позиція суперечить вимогам ст. 98 КПК України та усталеній практиці ВС (постанова ККС від 16.09.2021 р., справа №991/4524/21).

Також, слідчий суддя не врахував низку важливих фактичних і правових обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення питання про накладення арешту на майно.

Адвокат зазначає, що вилучені кошти, автомобіль та ноутбук не мають жодної ознаки, визначеної в ч. 1 ст. 96-1 та ч. 1 ст. 96-2 КК України.

Вони не є предметом або доходом від злочину, не використовувались для його фінансування, не були знаряддям його вчинення. Відповідно, застосування спеціальної конфіскації до цього майна є юридично неможливим, а тому відсутні й підстави для накладення арешту в цьому контексті.

Щодо конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, то відповідно до положень КК України, такий вид конфіскації застосовується лише до майна засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється кримінальне провадження.

ОСОБА_6 не є посадовою особою або власником юридичної особи, відносно якої ведеться слідство, не перебуває серед її засновників чи кінцевих бенефіціарів. Відтак, відсутні будь-які правові підстави для конфіскації чи арешту його особистого майна у цьому аспекті.

Крім того, підозрюваний не є особою, яка несе цивільну відповідальність за дії інших осіб або за юридичну особу.

Отже, застосування арешту в цілях забезпечення позову або конфіскації неправомірної вигоди також є безпідставним.

Скаржник вказує на те, що слідчий не надав доказів того, що без арешту існує реальна загроза зникнення, пошкодження або відчуження майна.

Під час проведення обшуку підозрюваний не мав можливості скористатися правом на захист.

Так, ОСОБА_6 просив допустити адвоката, однак слідчі відмовили, а державного захисника не було забезпечено, що є істотним порушенням права на правову допомогу, гарантованого ст. 59 Конституції України та ст. 6 ЄКПЛ.

Крім цього скаржник зазначає, що судом не враховано соціально-економічні наслідки арешту, оскільки арешт усього майна позбавляє ОСОБА_6 можливості утримувати двох малолітніх дітей та дружину, що суперечить принципам гуманності та справедливості кримінального процесу.

Також апеллянт вважає, що вилучені під час обшуку грошові кошти належать ОСОБА_6 на законних підставах і перед обшуком він отримав зазначені кошти у борг.

Водночас, дружина ОСОБА_6 потребує операційного втручання по видаленню жовчного та поліпа (Гістероскопія), вартість якого не мала. Для цього ОСОБА_6 взяв позику у ОСОБА_10 , уклавши договір позики № 27/01/24 від 27.01.2024 року в сумі 352944 грн. та №05/06/25 від 05.06.2025 року, на забезпечення повернення якого уклав договір застави транспортного засобу від 27.01.2025 року.

Для покриття позики підозрюваний отримав іншу позику у ОСОБА_11 - свого товарища в розмірі 10500 доларів США з поверненням до 01.03.2026 року, уклавши відповідну розписку.

Отже, гроші позичались з метою: погашення боргових зобов`язань за придбаний у розстрочку автомобіль Chevrolet Captiva, який використовується ним для перевезення сім`ї та господарських потреб таоплати операції дружини, яка мала пройти планове хірургічне втручання.

Ці обставини підтверджуються поясненнями підозрюваного, розписками та довідками медичного закладу.

Проте слідчий суддя не перевірив джерело походження коштів, не витребував відповідних підтверджень і безпідставно визнав їх доказами у кримінальному провадженні.

Таким чином, висновок суду про можливу «кримінальну природу» коштів є голослівним та суперечить фактичним даним.

В судове засідання прокурор не з`явився, про дату, час та місце судового засідання його повідомлено у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення власника майна ОСОБА_6 та його представника - адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Третім слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, за процесуального керівництва Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000004 від 03.02.2025 року за підозрою ОСОБА_6 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб, та після його затвердження Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» цей Указ набрав чинності, у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» розпочався воєнний стан, строк дії якого неодноразово продовжувався та діє на даний час.

ОСОБА_6 перебуває на посаді начальника служби пального і мастильних матеріалів логістики військової частини НОМЕР_5 .

ОСОБА_14 перебуває на посаді начальника складу автомобільного пального роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_5 .

ОСОБА_12 перебуває на посаді начальника пункту заправки пальним складу пального та мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_6 .

Згідно з п. 12 ст. 6 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військові посадові особи - це військовослужбовці, які обіймають штатні посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або які спеціально уповноважені на виконання таких обов`язків згідно із законодавством.

Відповідно до примітки 1 до ст. 425 КК України під військовими службовими особами розуміються військові начальники, а також інші військовослужбовці, які обіймають постійно чи тимчасово посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування.

Згідно з ч. 3 ст. 18 КК України та примітки 1 ст. 364 КК України службовими особами є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції та постійно чи тимчасово обіймають на підприємствах, в установах чи організаціях посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, якими особа наділяється повноважним органом чи повноважною службовою особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Відповідно до ст. 28 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази, а також в забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Відповідно до функціональних обов`язків начальника служби пального і мастильних матеріалів логістики військової частини НОМЕР_5 ОСОБА_6 , останній в мирний і воєнний час відповідає за:

- організацію роботи щодо накопичення та утримання встановлених військових запасів пального і технічних засобів; організацію зберігання, контролю якості та освіження запасів пального та мастильних матеріалів; ведення обліку руху паливно-мастильних матеріалів;

- має право: давати командирам підрозділів вказівки та рекомендації з бойової підготовки особового складу та експлуатації (використання) і обслуговування озброєння, бойової та іншої техніки, матеріальних засобів; перевіряти наявність, облік та умови збереження запасів пального та мастильних матеріалів і технічних засобів служби пального в частині (підрозділах); давати відповідні вказівки та роз`яснення по колу своїх обов`язків у відповідності з постановами та розпорядженнями Уряду України, наказами і директивами Міністра оборони України, вказівками начальників головних і центральних управлінь та самостійних відділів (служб) Міністерства оборони України, видів військ і військових округів (оперативних командувань (ОК); контролювати виконання посадовими особами військових частин (підрозділів, служб) чинних наказів, положень, настанов, керівництв, інструкцій та вказівок по службах (службі).

У зв`язку з викладеним, ОСОБА_6 , будучи на посаді начальника служби пального і мастильних матеріалів логістики військової частини НОМЕР_5 , постійно виконуючи організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські обов`язки, відповідно до п. 1 примітки до ст. 425 КК України, набув статусу військової службової особи.

Відповідно до вимог статей 1, 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно визначено як державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління. З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна.

З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військові частини ведуть облік закріпленого за ними майна у кількісних, якісних, обліково-номерних та вартісних показниках і враховують по відповідних службах - продовольчій, речовій, квартирно-експлуатаційній, пально-мастильних матеріалів тощо.

Згідно з пунктом 2.1. Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України затвердженого наказом Міністерства оборони України від 16.07.1997 № 300 військове (корабельне) господарство - це сукупність сил і засобів, тобто всіх видів озброєння, бойової та іншої техніки, ракети, боєприпаси, ракетне паливо, пальне, мастильні матеріали та спеціальні речовини, продовольство, речове, інженерне, хімічне майно та інші матеріальні засоби, які використовуються для забезпечення потреб Збройних Сил України на мирний та воєнний час.

Під час здійснення досудового розслідування встановлено, що у військовій частині НОМЕР_5 у резервуарах за адресою: АДРЕСА_2 , зберігалось дизельне паливо, яке згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів підпадає під категорію «військове майно».

Відповідно до п. 3.42. Наказу Міністерства оборони України №678 від 12.12.2016 «Про затвердження Інструкції про використання автомобільної техніки у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України» начальник автомобільної служби (технічної частини) військової частини перевіряє правильність оформлення дорожніх листів, звіряє дані у книзі обліку роботи машин, витрати пального і масел, після чого дані про витрачання моторесурсів записуються у паспорт (формуляр) машини.

Водночас начальник служби пального і мастильних матеріалів логістики військової частини НОМЕР_5 ОСОБА_6 , начальник складу автомобільного пального роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_5 ОСОБА_15 та начальник пункту заправки пальним складу пального та мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_6 ОСОБА_12 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше червня 2025 року, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, з метою особистого незаконного збагачення, вирішили за попередньою змовою групою осіб, зловживаючи своїм службовим становищем, організувати у вказаній військовій частині систематичне накопичення необлікованих залишків дизельного палива з подальшим їх привласненням та збутом.

Внаслідок завищення норм витрати пального у період з червня-липня 2025 року у військовій частині НОМЕР_5 утворювались надлишки необлікованого дизельного пального вагою 11 400 кг, балансова вартість якого складає 407 550 гривень, які ОСОБА_6 , ОСОБА_15 та ОСОБА_12 , діючи за попередньою змовою групою осіб у вказаний період часу накопичили на території військової частини НОМЕР_5 , за адресою: АДРЕСА_2 .

У подальшому, як установлено слідством, ОСОБА_6 , ОСОБА_15 та ОСОБА_12 , діючи за попередньою змовою групою осіб, з прямим умислом, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, перебуваючи близько 07 год. 30 хв. 13.07.2025 у військовій частині НОМЕР_5 , за адресою: АДРЕСА_2 , привласнили військове майно із зловживанням службовим становищем військовою службовою особою, а саме 11 400 кг. дизельного палива, балансова вартість якого складає 407 550 гривень, та з метою реалізації спільного злочинного умислу, спрямованого на подальший збут військового майна - дизельного палива, які належали військовій частині НОМЕР_5 , збули у вказаний час особі, залученій до конфіденційного співробітництва ОСОБА_16 11 400 кг дизельного палива, балансова вартість якого складає 407 550 гривень, за грошові кошти 11 500 доларів США, шляхом вивезення на автомобілі-цистерні з території військової частини.

Крім того, як установлено досудовим розслідуванням, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на привласнення дизельного палива військової частини НОМЕР_5 , внаслідок завищення норм витрати пального у період з липня-вересня 2025 року у військовій частині НОМЕР_5 утворювались надлишки необлікованого дизельного пального вагою 11500 кг, балансова вартість якого складає 411 125 гривень, які ОСОБА_6 ОСОБА_15 та ОСОБА_12 , діючи за попередньою змовою групою осіб у вказаний період часу накопичили на території військової частини НОМЕР_5 , за адресою: АДРЕСА_2 .

У подальшому, ОСОБА_6 , ОСОБА_15 та ОСОБА_12 , діючи за попередньою змовою групою осіб, з прямим умислом, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, перебуваючи близько 07 год. 30 хв. 12.09.2025 у військовій частині НОМЕР_5 , за адресою: АДРЕСА_2 привласнили військове майно із зловживанням службовим становищем військовою службовою особою, а саме 11500 кг дизельного палива та з метою реалізації спільного злочинного умислу, спрямованого на подальший збут військового майна - дизельного палива, які належали військовій частині НОМЕР_5 , збули у вказаний час особі, залученій до конфіденційного співробітництва ОСОБА_16 11500 кг дизельного палива, балансова вартість якого складає 411 125 гривень, за грошові кошти 12 000 доларів США, шляхом вивезення на автомобілі-цистерні з території військової частини.

12.09.2025 року ОСОБА_6 , ОСОБА_15 та ОСОБА_12 були затримані в порядку ст. 208 КПК України.

12.09.2025 ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України, тобто у привласненні військовослужбовцем іншого військового майна, вчиненому військовою службовою особою із зловживанням службовим становищем, в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб.

У ході досудового розслідування, 12.09.2025 року слідчим ТУ ДБР у м. Києві на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_17 було проведено обшук автомобіля марки та моделі Chevrolet Captiva, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що на праві власності належить ОСОБА_6 , в ході якого було виявлено та вилучено:

- грошові кошти, в сумі 8000 (вісім тисяч) доларів США, а саме: 80 (вісімдесят) купюр номіналом по 100 (сто) доларів США (USD) кожна, з наступними серійними номерами: LF 56078730 K, PB 49863321 F, LF 56078741 K, PF 25177564 K, LF 56078703 K, LF 56078701 K, LF 56078708 K, LF 56078706 K, LF 56078714 K, LF 56078715 K, LF 56078712 K, LF 56078721 K, LF 56078731 K, PF 39502415 P, LF 56078896 K, LL 69751283 I, LF 56078897 K, LF 56078716 K, LF 56078722 K, PF 51938702 J, QE 00704308 A, QE 00704307 A, QE 00704314 A, QE 00704313 A, QE 00704312 A, QE 00704311 A, QE 00704318 A, QE 00704317 A, QE 00704324 A, QE 00704323 A, QE 00704330 A, QE 00704329 A, QE 00704328 A, QE 00704327 A, QE 00704336 A, QE 00704335 A, QE 00704334 A, QE 00704331 A, QE 00704340 A, QE 00704339 A, QE 00704338 A, QE 00704337 A, QE 00704344 A, QE 00704343 A, QE 00704342 A, QE 00704341 A, QE 00704358 A, QE 00704357 A, QE 00704350 A, QE 00704349 A, QE 00704370 A, QE 00704365 A, QE 00704364 A, QE 00704359 A, QE 00704376 A, QE 00704375 A, QE 00704372 A, QE 00704371 A, QE 00704352 A, QE 00704351 A, QE 00704391 A, QE 00704368 A, QE 00704346 A, QE 00704345 A, QE 00704348 A, QE 00704347 A, QE 00704302 A, QE 00704301 A, QE 00704333 A, QE 00704332 A, QE 00923393 A, QE 00923392 A, QE 00923391 A, QE 00923390 A, QE 00923397 A, QE 00923396 A, QE 00923395 A, QE 00923394 A, QE 00704360 A та PL 00193166 F

- автомобіль марки та моделі Chevrolet Captiva, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

- свідоцтво про реєстрацію автомобіля марки та моделі Chevrolet Captiva, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 серії НОМЕР_2 .

Крім того, 12.09.2025 року слідчим ТУ ДБР у м. Києві на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено:

- мобільний телефон марки Samsung моделі Galaxy S21, IMEI1: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 ;

- грошові кошти, в сумі 2500 доларів США, а саме: 25 (двадцять п`ять) купюр номіналом по 100 (сто) доларів США (USD) кожна, з наступними серійними номерами: LF 56078728 K, QE 00704384 A, LF 56078970 K, LF 56078977 K, LF 56078972 K, QE 00704367 A, QE 00704362 A, QE 00704363 A, QE 00704321 A, QE 00704320 A, QE 00704319 A, QE 00704326 A, QE 00704325 A, QE 00704353 A, QE 00923398 A, QE 00704366 A, QE 00704383 A, LF 56078960 K, PL 00193167 F, QE 00704316 A, QE 00704315 A, QE 00704354 A, LF 56078966 K, QE 00704322 A, QE 00704309 A;

- грошові кошти, в сумі 200 доларів США, а саме: 2 (дві) купюри номіналом по 100 (сто) доларів США (USD) кожна, з наступними серійними номерами: QE 00923211 A та QE 00923208 A.

13.09.2025 року постановою старшого слідчого в ОВС Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, ОСОБА_8 вищезазначені речі та документи визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

18.09.2025 року (клопотання датоване 13.06.2025) старший слідчий в ОВС Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, ОСОБА_8 , за погодженням з прокурором відділу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_9 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні №0000004 від 03.02.2025 року.

Клопотання обґрунтоване з посиланням на те, що статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи те, що вилучені у ході проведення обшуку речі та документи містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, такі речі та документи відповідають вимогам ст. 98 КПК України, тобто є речовими доказами.

З огляду на викладене з метою збереження речових доказів, запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, прокурор і просив накласти арешт на вищевказане майно.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2025 рокузадоволено клопотання старшого слідчого в ОВС Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, ОСОБА_8 , за погодженням з прокурором відділу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_9 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000004 від 03.02.2025 року.

Накладено арешт на тимчасово вилучене майно, із забороною розпоряджання та користування, яке вилучено 12.09.2025 року під час проведення обшуку автомобіля марки та моделі Chevrolet Captiva, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що на праві власності належить ОСОБА_6 , а саме:

- грошові кошти в сумі 8000 (вісім тисяч) доларів США, а саме: 80 (вісімдесят) купюр номіналом по 100 (сто) доларів США (USD) кожна, з наступними серійними номерами: LF 56078730 K, PB 49863321 F, LF 56078741 K, PF 25177564 K, LF 56078703 K, LF 56078701 K, LF 56078708 K, LF 56078706 K, LF 56078714 K, LF 56078715 K, LF 56078712 K, LF 56078721 K, LF 56078731 K, PF 39502415 P, LF 56078896 K, LL 69751283 I, LF 56078897 K, LF 56078716 K, LF 56078722 K, PF 51938702 J, QE 00704308 A, QE 00704307 A, QE 00704314 A, QE 00704313 A, QE 00704312 A, QE 00704311 A, QE 00704318 A, QE 00704317 A, QE 00704324 A, QE 00704323 A, QE 00704330 A, QE 00704329 A, QE 00704328 A, QE 00704327 A, QE 00704336 A, QE 00704335 A, QE 00704334 A, QE 00704331 A, QE 00704340 A, QE 00704339 A, QE 00704338 A, QE 00704337 A, QE 00704344 A, QE 00704343 A, QE 00704342 A, QE 00704341 A, QE 00704358 A, QE 00704357 A, QE 00704350 A, QE 00704349 A, QE 00704370 A, QE 00704365 A, QE 00704364 A, QE 00704359 A, QE 00704376 A, QE 00704375 A, QE 00704372 A, QE 00704371 A, QE 00704352 A, QE 00704351 A, QE 00704391 A, QE 00704368 A, QE 00704346 A, QE 00704345 A, QE 00704348 A, QE 00704347 A, QE 00704302 A, QE 00704301 A, QE 00704333 A, QE 00704332 A, QE 00923393 A, QE 00923392 A, QE 00923391 A, QE 00923390 A, QE 00923397 A, QE 00923396 A, QE 00923395 A, QE 00923394 A, QE 00704360 A та PL 00193166 F;

- автомобіль марки та моделі Chevrolet Captiva, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

- свідоцтво про реєстрацію автомобіля марки та моделі Chevrolet Captiva, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 серії НОМЕР_2 .

Накладено арешт на тимчасово вилучене майно, із забороною розпоряджання та користування, яке вилучено 12.09.2025 під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- мобільний телефон марки Samsung моделі Galaxy S21, IMEI1: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 ;

- грошові кошти в сумі 2500 доларів США, а саме: 25 (двадцять п`ять) купюр номіналом по 100 (сто) доларів США (USD) кожна, з наступними серійними номерами: LF 56078728 K, QE 00704384 A, LF 56078970 K, LF 56078977 K, LF 56078972 K, QE 00704367 A, QE 00704362 A, QE 00704363 A, QE 00704321 A, QE 00704320 A, QE 00704319 A, QE 00704326 A, QE 00704325 A, QE 00704353 A, QE 00923398 A, QE 00704366 A, QE 00704383 A, LF 56078960 K, PL 00193167 F, QE 00704316 A, QE 00704315 A, QE 00704354 A, LF 56078966 K, QE 00704322 A, QE 00704309 A;

- грошові кошти в сумі 200 доларів США, а саме: 2 (дві) купюри номіналом по 100 (сто) доларів США (USD) кожна, з наступними серійними номерами: QE 00923211 A та QE 00923208 A.

Із висновками слідчого судді суду першої інстанції в частині накладення арешту на грошові кошти та мобільний телефон погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Задовольняючи дане клопотання, подане в межах кримінального провадження № 0000004 від 03.02.2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України та накладаючи арешт на зазначені у клопотанні слідчого, вилучені під час обшуку грошові кошти та мобільний телефон, слідчий суддя виходив з наявності передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на вказане майно, з метою його збереження як речового доказу у вказаному кримінальному провадженні.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою, зокрема, і збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено у встановленому цим КПК порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Приймаючи рішення в частині накладення арешту на грошові кошти та мобільний телефон, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Так, задовольняючи в цій частині клопотання слідчого, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для накладення арешту на мобільний телефон та грошові кошти, оскільки вказане майно в даному кримінальному провадженні відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України та визнане речовим доказом постановою слідчого від 13.09.2025 року у даному кримінальному провадженні.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, та обґрунтовано задоволено клопотання прокурора про арешт майна в частині його накладення на грошові кошти та телефон, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на зазначене вище майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на грошові кошти та мобільний телефон, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто його власник, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що судом першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, та враховано, що для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочину, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на грошові кошти та мобільний телефон.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникненню майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, не може бути арештованим майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Колегія суддів також звертає увагу, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, всупереч доводів представника власника майна, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170-173 КПК України, наклав арешт на грошові кошти, в сумі 8000 (вісім тисяч) доларів США, грошові кошти, в сумі 200 доларів США, грошові кошти, в сумі 2500 доларів США, мобільний телефон марки Samsung моделі Galaxy S21, IMEI1: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 , з метою забезпечення їх збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до втрати доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізації мету досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбачені ч. 1 ст. 170 КПК України.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено. Слід також зазначити, що накладення арешту є необхідним для збереження майна, оскільки дане майно відповідає критеріям речових доказів, передбаченим ст. 98 КПК України, позаяк вилучені кошти можуть бути набутими кримінально протиправним шляхом, а також разом із вилученим телефоном можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, і ненакладення арешту дасть можливість для його приховування чи знищення, що позбавить реалізації мету досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбачені ч. 1 ст. 170 КПК України.

Встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що збереження вилучених грошових коштів в сумі 8000 (вісім тисяч) доларів США, грошових коштів в сумі 200 доларів США, грошових коштів в сумі 2500 доларів США, мобільного телефону марки Samsung моделі Galaxy S21, IMEI1: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 , є необхідними в тому числі і для підтвердження чи спростування факту та обставин вчинення кримінального правопорушення, тобто це майно може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що відповідає ознакам, зазначеним в ст. 98 КПК України, що, в свою чергу, згідно ч. 3 ст. 173 КПК України і дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

Слід зауважити і на тому, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, а органом досудового розслідування здійснюється збирання доказів та встановлення усіх обставин кримінального правопорушення, у тому числі усіх причетних до вказаного кримінального правопорушення осіб.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

Сукупність долучених до клопотання слідчого матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Посилання в апеляційній скарзі на законність походження арештованих грошових коштів колегія суддів оцінює критично, оскільки дані обставини можуть бути підтверджені лише шляхом проведення перевірки під час досудового розслідування для спростування або підтвердження даних доводів.

Досудове розслідування на даний час ще триває і ці обставини також підлягають перевірці при його проведенні, тому в такому випадку, вбачається за можливе застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Таким чином, до встановлення усіх фактичних обставин даного кримінального провадження, накладення арешту на вилучені при обшуках грошові кошти відповідає вимогам закону та прав ОСОБА_6 не порушує.

Не спростовують висновків слідчого судді і доводи скаржника про неспівмірність обмеження прав власника майна ОСОБА_6 завданням кримінального провадження, оскільки на переконання колегії суддів, слідчий суддя при вирішенні питання про накладення арешту на майно, дійшов обґрунтованого висновку про те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співмірним завданням кримінального провадження, з огляду на встановлені обставини даного кримінального провадження, зважаючи на те, що на час прийняття рішення вони вимагали вжиття такого методу державного регулювання, як накладення арешту на вищезазначене майно.

При цьому, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційних скарг представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 щодо відсутності підстав накладення арешту на вилучені під час обшуку автомобіль марки та моделі Chevrolet Captiva, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію автомобіля марки та моделі Chevrolet Captiva, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 серії НОМЕР_2 , виходячи з наступного.

Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З матеріалів судового провадження вбачається, що слідчим при зверненні до слідчого судді з клопотанням про арешт майна та прокурором в судовому засіданні не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод в частині вимог клопотання про арешт вищевказаного майна.

Не зважаючи на те, що органом досудового розслідування визнано речовими доказами автомобіль марки та моделі Chevrolet Captiva, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстрацію автомобіля марки та моделі Chevrolet Captiva, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 серії НОМЕР_2 , слідчим у клопотанні не доведено таку мету накладення арешту на вказане майно, як збереження речових доказів.

Надані суду матеріали не містять даних та доказів, які б давали розумні підстави вважати, що вищевказані речі можуть містити на собі сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, як на це посилається прокурор у клопотанні.

Таким чином, на переконання колегії суддів, орган досудового розслідування у розумінні вимог ст. 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, в якості підстави для накладення арешту на автомобіль марки та моделі Chevrolet Captiva, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію автомобіля марки та моделі Chevrolet Captiva, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 серії НОМЕР_2 .

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що арешт на вказане майно не може бути накладено з метою та за обставин, наведених у клопотанні слідчого та ухвалі слідчого судді.

Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України.

Наведене дає колегії суддів підстави вважати, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження у виді обмеження права власності ОСОБА_6 на вказані вище автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу здійснено в порушення вимог закону, а отже втручання в право на мирне володіння майном вказаної особи здійснено без законних на те підстав.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01.10.2025 року підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про часткове задоволення клопотання слідчого та накладення арешту із забороною користування та розпорядження майном, яке було вилучено в ході обшуку автомобіля марки та моделі Chevrolet Captiva, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що на праві власності належить ОСОБА_6 , а саме: грошові кошти, в сумі 8000 (вісім тисяч) доларів США, а саме: 80 (вісімдесят) купюр номіналом по 100 (сто) доларів США (USD) кожна, з наступними серійними номерами: LF 56078730 К, PB 49863321 F, LF 56078741 , PF 25177564 K, LF 56078703 K, LF 56078701 K, LF 56078708 K, LF 56078706 K, LF 56078714 K, LF 56078715 K, LF 56078712 K, LF 56078721 K, LF 56078731 K, PF 39502415 P, LF 56078896 K, LL 69751283 I, LF 56078897 K, LF 56078716 K, LF 56078722 K, PF 51938702J, QE 00704308 A, QE 00704307 A, QE 00704314 A, QE 00704313 A, QE 00704312 A, QE 00704311 A, QE 00704318 A, QE 00704317 A, QE 00704324 A, QE 00704323 A, QE 00704330 A, QE 00704329 A, QE 00704328 A, QE 00704327 A, QE 00704336 A, QE 00704335 A, QE 00704334 A, QE 00704331 A, QE 00704340 A, QE 00704339 A, QE 00704338 A, QE 00704337 A, QE 00704344 A, QE 00704343 A, QE 00704342 A, QE 00704341 A, QE 00704358 A, QE 00704357 A, QE 00704350 A, QE 00704349 A, QE 00704370 A, QE 00704365 A, QE 00704364 A, QE 00704359 A, QE 00704376 A, QE 00704375 A, QE 00704372 A, QE 00704371 A, QE 00704352 A, QE 00704351 A, QE 00704391 A, QE 00704368 A, QE 00704346 A, QE 00704345 A, QE 00704348 A, QE 00704347 A, QE 00704302 A, QE 00704301 A, QE 00704333 A, QE 00704332 A, QE 00923393 A, QE 00923392 A, QE 00923391 A, QE 00923390 A, QE 00923397 A, QE 00923396 A, QE 00923395 A, QE 00923394 A, QE 00704360 A та PL 00193166 P.; накладення арешту із забороною користування та розпорядження майном, яке було вилучено в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки Samsung моделі Galaxy S21, IMEI1: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 ; грошові кошти, в сумі 2500 доларів США, а саме: 25 (двадцять п`ять) купюр номіналом по 100 (сто) доларів США (USD) кожна, з наступними серійними номерами: LF 56078728 K, QE 00704384 A, LF 56078970 K, LF 56078977 K, LF 56078972K, QE 00704367 A, QE 00704362 A, QE 00704363 A, QE 00704321 A, QE 00704320 A, QE 00704319 A, QE 00704326 A, QE 00704325 A, QE 00704353 A, QE 00923398 A, QE 00704366 A, QE 00704383 A, LF 56078960 K, PL 00193167 F, QE 00704316 A, QE 00704315 A, QE 00704354 A, LF 56078966 K, QE 00704322 A, QE 00704309 A; грошові кошти, в сумі 200 доларів США, а саме: 2 (дві) купюри номіналом по 100 (сто) доларів США (USD) кожна, з наступними серійними номерами: QE 00923211 A та QE 00923208 A, та відмову у задоволенні іншої частини клопотання слідчого.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2025 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого в ОВС Третього відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Києві, ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000004 від 03.02.2025 року - задовольнити частково.

Накласти арешт із забороною користування та розпорядження майном, яке було вилучено в ході обшуку автомобіля марки та моделі Chevrolet Captiva, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що на праві власності належить ОСОБА_6 , а саме:

- грошові кошти, в сумі 8000 (вісім тисяч) доларів США, а саме: 80 (вісімдесят) купюр номіналом по 100 (сто) доларів США (USD) кожна, з наступними серійними номерами: LF 56078730 К, PB 49863321 F, LF 56078741 , PF 25177564 K, LF 56078703 K, LF 56078701 K, LF 56078708 K, LF 56078706 K, LF 56078714 K, LF 56078715 K, LF 56078712 K, LF 56078721 K, LF 56078731 K, PF 39502415 P, LF 56078896 K, LL 69751283 I, LF 56078897 K, LF 56078716 K, LF 56078722 K, PF 51938702J, QE 00704308 A, QE 00704307 A, QE 00704314 A, QE 00704313 A, QE 00704312 A, QE 00704311 A, QE 00704318 A, QE 00704317 A, QE 00704324 A, QE 00704323 A, QE 00704330 A, QE 00704329 A, QE 00704328 A, QE 00704327 A, QE 00704336 A, QE 00704335 A, QE 00704334 A, QE 00704331 A, QE 00704340 A, QE 00704339 A, QE 00704338 A, QE 00704337 A, QE 00704344 A, QE 00704343 A, QE 00704342 A, QE 00704341 A, QE 00704358 A, QE 00704357 A, QE 00704350 A, QE 00704349 A, QE 00704370 A, QE 00704365 A, QE 00704364 A, QE 00704359 A, QE 00704376 A, QE 00704375 A, QE 00704372 A, QE 00704371 A, QE 00704352 A, QE 00704351 A, QE 00704391 A, QE 00704368 A, QE 00704346 A, QE 00704345 A, QE 00704348 A, QE 00704347 A, QE 00704302 A, QE 00704301 A, QE 00704333 A, QE 00704332 A, QE 00923393 A, QE 00923392 A, QE 00923391 A, QE 00923390 A, QE 00923397 A, QE 00923396 A, QE 00923395 A, QE 00923394 A, QE 00704360 A та PL 00193166 P.

Накласти арешт із забороною користування та розпорядження майном, яке було вилучено в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- мобільний телефон марки Samsung моделі Galaxy S21, IMEI1: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 ;

- грошові кошти, в сумі 2500 доларів США, а саме: 25 (двадцять п`ять) купюр номіналом по 100 (сто) доларів США (USD) кожна, з наступними серійними номерами: LF 56078728 K, QE 00704384 A, LF 56078970 K, LF 56078977 K, LF 56078972K, QE 00704367 A, QE 00704362 A, QE 00704363 A, QE 00704321 A, QE 00704320 A, QE 00704319 A, QE 00704326 A, QE 00704325 A, QE 00704353 A, QE 00923398 A, QE 00704366 A, QE 00704383 A, LF 56078960 K, PL 00193167 F, QE 00704316 A, QE 00704315 A, QE 00704354 A, LF 56078966 K, QE 00704322 A, QE 00704309 A;

- грошові кошти, в сумі 200 доларів США, а саме: 2 (дві) купюри номіналом по 100 (сто) доларів США (USD) кожна, з наступними серійними номерами: QE 00923211 A та QE 00923208 A.

В задоволенні інших вимог клопотання - відмовити.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3