Провадження № 1-кс/752/9564/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року слідчий суддя Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУ НА у м. Києві, погоджене прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна в рамках здійснення досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001038 від 15.08.2025, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.27 ч. 3 ст. 368 КК України,

за участю :

прокурора - ОСОБА_3

встановив:

До Голосіївського районного суду міста Києва надійшло клопотання слідчого ОСОБА_4 про накладення арешту з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання на рухоме та нерухоме майно, право власності на яке зареєстроване за підозрюваною за ч. 3 ст. 368 КК України, ОСОБА_5 , а саме: квартира розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; транспортний засіб автомобіль марки «TOYOTA YARIS CROSS» VIN: НОМЕР_1 державний номерний знак НОМЕР_2 , із забороною підозрюваній ОСОБА_5 розпоряджатися указаним вище нерухомим майном з метою уникнення його приховування, пошкодження, псування, знищення та передачі.

Мотивуючи зазначене клопотання, слідчий вказує на наступне.

Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001038 від 15.08.2025, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що у період з серпня по жовтень 2025 року головний спеціаліст відділу безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини ГУ Держпродспоживслужби в Київській області ОСОБА_5 , діючи у попередній змові з начальником Бучанського районного управління ОСОБА_6 та невстановленими службовими особами Головного управління, організували схему систематичного вимагання неправомірної вигоди від представника ТОВ «Амал-Агро» ОСОБА_7 за невчинення перешкод у здійсненні господарської діяльності підприємства та «вирішення питань» щодо результатів державного контролю. Після проведення 07.08.2025 позапланової перевірки на потужностях ТОВ «Амал-Агро» ОСОБА_5 та ОСОБА_6 повідомили представнику товариства про необхідність щомісячної передачі неправомірної вигоди у сумі 25 000 грн, гарантувавши у відповідь відсутність претензій контролюючого органу та подальший безперешкодний супровід діяльності підприємства.

Діючи під контролем правоохоронних органів, ОСОБА_7 27.08.2025 передав через ОСОБА_6 25 000 грн як перший епізод щомісячної плати. У подальшому, 27.09.2025, ОСОБА_6 знову отримав від представника товариства 25 000 грн за вересень, при цьому повідомивши, що після виявлення сальмонельозу в інкубаційних яйцях питання вже нібито вирішене ОСОБА_5 , але за це необхідно щомісячно додатково передавати ще 15 000 грн. Таким чином, розмір неправомірної вигоди був збільшений до 40 000 грн на місяць.

04.11.2025 ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 та невстановленими службовими особами Головного управління, отримав на АЗС «ОККО» 40 000 грн як чергову неправомірну вигоду за жовтень 2025 року, після чого о 12:23 ОСОБА_5 була затримана працівниками правоохоронного органу.

Таким чином, ОСОБА_5 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, тобто в одержані службовою особою, неправомірної вигоди для себе за вчинення такою особою в інтересах того хто надає неправомірну вигоду, будь - якої дії з використанням наданого їй службового становища, вчинене за попередньою змовою групою осіб, повторно, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

04.11.2025 ОСОБА_5 , оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Так, у ході проведення досудового розслідування встановлено, що згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотеки, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна № 450688908 від 05.11.2025 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано право власності на об`єкт нерухомості: квартира розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з реєстраційною картою транспортного засобу, за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано право власності на транспортний засіб автомобіль марки «TOYOTA YARIS CROSS» VIN: НОМЕР_1 державний номерний знак НОМЕР_2 , визнано речовими доказами в рамках кримінального провадження, про що винесено відповідну постанову.

Беручи до уваги, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, та те, що об`єкти майна, а саме: квартира розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; транспортний засіб автомобіль марки «TOYOTA YARIS CROSS» VIN: НОМЕР_1 державний номерний знак НОМЕР_2 , можуть бути використані як вид покарання у вигляді конфіскації майна.

Слідчий, з метою збереження майна та запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення чи перетворення, а також враховуючи ймовірність застосування конфіскації майна як виду покарання, просить слідчого суддю клопотання задовольнити

Розгляд вказаного клопотання був призначений на 17.11.2025 р. та відкладений на 19.11.2025 р. у зв`язку із неявкою сторін в судове засідання.

19.11.2025 р. прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав в повному обсязі, просив задовольнити із підстав викладених в останньому та підтриманими прокурором в судовому засіданні.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення прокурора в судовому засіданні, вивчивши клопотання та документи, додані до клопотання, приходить до наступного висновку.

Встановлено, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001038 від 15.08.2025, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України.

04.11.2025 ОСОБА_5 , оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Так, відповідно санкція ч. 3 ст. 368 КК України передбачає додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотеки, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна № 450688908 від 05.11.2025 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано право власності на об`єкт нерухомості: квартира розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, з реєстраційної карточки транспортного засобу вбачається, що за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано право власності на транспортний засіб автомобіль марки «TOYOTA YARIS CROSS» VIN: НОМЕР_1 державний номерний знак НОМЕР_2

Обґрунтовуючи клопотання про накладення арешту на майно, слідчий вказував на необхідність накладення арешту на майно на підставі п.п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 131 КПК України передбачено, що заходами забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Стаття 170 КПК України встановлює, що арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема, може бути об`єктом конфіскації майна як виду покарання, а також за рахунок нього може бути забезпечене відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Відповідно до 5 ст. 170 КПК України у випадку накладення арешту з метою забезпечення конфіскації майна, арешт накладається на майно підозрюваного за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Також положеннями ч. 10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений на рухоме чи нерухоме майно, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді визначено необхідність арешту майна.

До того ж, за змістом ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для третіх осіб.

Отже, з аналізу зазначених норм КПК України, при вирішення питання про арешт майна, слідчий суддя має встановити: 1) чи набула особа статусу підозрюваного; 2) чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення підозрюваним та чи достатні підстави вважати, що суд може призначити йому покарання у виді конфіскації майна; 3) чи відноситься майно, щодо якого вирішується питання про його арешт до виду майна, на яке можна накладати арешт та чи перебуває воно у власності осіб, щодо майна яких дозволено накладення арешту з відповідною метою; 4) чи можливо накласти арешт на вказане майно з метою забезпечення шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 5) чи можливо за допомогою арешту досягнути завдань, для виконання яких слідчий звертається із відповідним клопотанням; 6) чи будуть розумними та співрозмірними із завданнями цього кримінального провадження наслідки арешту майна для осіб, чиї права обмежуються внаслідок його застосування.

Арешт майна з метою забезпечення можливої конфіскації на стадії досудового розслідування може бути застосований лише до підозрюваного.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 КПК України, повідомлено про підозру.

Як встановлено слідчим суддею, 04.11.2025 письмове повідомлення про підозру було вручено особисто ОСОБА_5 .

Отже, у відповідності до вимог ст. 42 КПК України, ОСОБА_5 , має статус підозрюваної у цьому кримінальному провадженні і щодо неї може вирішуватися питання про застосування арешту майна з метою забезпечення можливої конфіскації, оскільки санкція статті, у вчиненні яких повідомлено про підозру, передбачає додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

Як вказувалось вище, підставою застосування арешту майна з метою забезпечення можливої конфіскації та забезпечення відшкодування завданої шкоди є, зокрема, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

Кримінальне процесуальне законодавство України не містить визначення поняття «обґрунтована підозра», у зв`язку з чим, керуючись приписами ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя при встановленні змісту вказаного поняття враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, з вказаної практики вбачається, що існування обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які змогли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. При цьому, факти, які дають підставу для підозри, не мають бути такого ж рівня, як і ті, що обґрунтовують засудження особи, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення ЄСПЛ у справах «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», «Лабіта проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Ільгар Маммадов проти Азейбарджану», «Нечипорук і Йонкало проти України»).

Отже, обґрунтована підозра не передбачає наявності переконання «поза розумним сумнівом» щодо вчинення особою кримінального правопорушення. Однак, вона повинна ґрунтуватись на об`єктивних фактах, встановлених на підставі наданих стороною обвинувачення доказів.

Таким чином, слідчому судді необхідно з`ясувати, чи є підстави обґрунтовано вважати, що ОСОБА_5 могла вчинити саме інкримінований їй злочин. При цьому, остаточна оцінка та кваліфікація конкретних діянь здійснюється судом під час розгляду справи по суті.

Ризиками, для запобігання яких необхідне накладення арешту, є можливість відчуження цього майна власником чи довіреними йому особами.

Зважаючи на обставини, що розслідуються у межах цього кримінального провадження та підозру ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, санкція якого передбачає обов`язкове призначення додаткового покарання у виді конфіскації, враховуючи, що майно підозрюваного за вироком суду може бути конфісковане, слідчий суддя доходить висновку, що можливість відчуження нею вказаного майна є обґрунтованою.

З накладенням арешту можливість особи розпоряджатись відповідним майном на власний розсуд та відчужувати його на користь третіх осіб втрачається. Отже, у такий спосіб, може бути виконане завдання арешту майна, а саме запобігання можливості його відчуження.

За таких умов, заявлена слідчим підстава арешту є виправданню, а переслідувані цілі можуть бути досягнуті через застосування до майна підозрюваного саме такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Критерії розумності та співрозмірності обмеження права власності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Рішення ЄСПЛ від 05.01.2000 у справі «Беєлер проти Італії», заява № 33202/96, параграф 107). "Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (Рішення ЄСПЛ у справі Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21.02.1986, заява № 8793/79, параграф 50).

На думку слідчого судді, накладення арешту в даному випадку є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження, враховуючи суспільну небезпеку вчинених кримінальних правопорушень, їх специфіку і тяжкість, наявність обґрунтованої підозри у їх вчиненні особи, яка є власником такого майна. За таких обставин, слідчий суддя вважає, що пов`язані із накладенням арешту обмеження є виправданими, співмірними із завданнями кримінального провадження та пропорційними меті, з якою такі обмеження застосовуються.

У цьому контексті слідчий суддя зауважує, що арешт накладається без заборони користування відповідним майном, а тому не вбачає негативних наслідків від його застосування як для самої підозрюваної, так і для інших осіб. Водночас, заборона відчуження та розпорядження відповідним майном є обґрунтованою та виправданою з огляду на встановлений ризик передачі зазначеного майна на користь інших осіб, що унеможливить досягнення заявленої мети арешту.

Крім того, з урахуванням характеру кримінальних правопорушень, що розслідуються у межах цього кримінального провадження, такий захід забезпечення кримінального провадження є пропорційним втручанню у володіння майном. Підстав сумніватися в співмірності такого обмеження права власності завданням кримінального провадження у слідчого судді не виникає. У цьому випадку арешт майна необхідний для забезпечення ефективності кримінального провадження та негативних наслідків для володільців майна не створює.

Також слідчий суддя відзначає, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав. Хоча власник обмежується у реалізації правомочностей щодо таких прав, такий захід є тимчасовим.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що обмеження, яких зазнає підозрювана та інші власники майна, на даному етапі виправдовують такий ступінь втручання у їх право власності.

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку про наявність необхідних і достатніх підстав для задоволення клопотання слідчого про арешт майна.

постановив:

клопотання прокурора задовольнити.

Накласти арешт на рухоме та нерухоме майно, право власності на яке зареєстроване за підозрюваною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, ОСОБА_5 , а саме на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , та на транспортний засіб автомобіль марки «TOYOTA YARIS CROSS» VIN: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , із забороною підозрюваній ОСОБА_5 відчужувати, розпоряджатися указаним нерухомим майном з метою уникнення його приховування, пошкодження, псування, знищення та передачі.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1