Справа № 504/4071/24
Номер провадження 1-кп/504/447/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2025 рокус-ще Доброслав

Доброславський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

прокурорів Доброславської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

представника потерпілого адвоката ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи за обвинувальним актом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000120 від 14.05.2024, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Кордон, Комінтернівського району Одеської області, громадянки України, українки за національністю, із середньою освітою, заміжньої, тимчасово не працюючої, маючої на утриманні 3-х неповнолітніх дітей, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

14.05.2024, приблизно о 08.15 год., більш точний час не встановлено, обвинувачена ОСОБА_7 , керуючи технічно справним легковим автомобілем марки Volkswagen Passat, держномер НОМЕР_1 та здійснюючи рух зі швидкістю, яка складала 20 км/год, з вулиці Центральної на проспект Свободи, що розташовані в с -щі Доброслав Одеського району Одеської області, які мають по одній смузі для руху транспортних засобів в кожному напрямку, порушила пункти 1.5., 2.3. б), 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху України. Так, свідомо допускаючи факт можливого виникнення і розвитку аварійної ситуації, під час руху по вищевказаній ділянці автодороги, на якій проїзна частина у той час була сухою, маючи реальну і об`єктивну можливість виявити перешкоду, а саме пішохода ОСОБА_5 , який рухався вільною ходьбою та переходив проспект Свободи з права на ліво, по відношенню до руху вказаного автомобіля, будучи неуважною, проявляючи злочинну самовпевненість, не вибрала безпечну швидкість руху, не впевнилася про наявність перешкоди, внаслідок чого не вжила заходів до повної зупинки транспортного засобу, або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, не впоралася з керуванням, здійснила рух по проспекту Свободи в с-щі Доброслав Одеського району Одеської області та допустила наїзд на пішохода ОСОБА_5 .

За результатом дорожньо-транспортної події пішохід ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкрита черепно-мозкова травма; перелом лицьових кісток та кісток основи черепа (перелом правого великого крила клиноподібної кістки, перелом великого та малого крила клиноподібної кістки зліва), крововиливи під оболонки головного мозку, забій головного мозку; закрита травма грудної клітини: перелами ребер: 2,3,4,6,7,9, 10 го лівих та 7,8, 9-го правих; травма кінцівок; закритий перелом в ділянці шийки лівої плечової кістки. Закритий перелом в ділянці верхньої третини лівої стегнової кістки. Закритий перелом кісток правого передпліччя (ліктьової та променевої).

Вказані ушкодження утворились від дії тупого твердого предмета (предметів), індивідуальні особливості якого у характеристиках ушкоджень не відобразились. Дані ушкодження могли бути заподіяні в момент дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 14.05.2024 та відповідно до п. 2.1, п.2.1.1.а, п.2.1.2, п. 2.1.3 б), в), л), о) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Своїми діями водій ОСОБА_7 допустила порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 б), 10.1 та 12.3 Правил дорожнього руху України, якими передбачено:

п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 2.3 - «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі»;

п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п.12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».

Допущені водієм ОСОБА_7 порушення вимог п.п. 1.5; 2.3. б), 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, які знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди, у своїй сукупності призвели до настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_5 .

Будучи допитаною у судовому засіданні, обвинувачена ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні (злочині) визнала повністю та підтвердила обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорюючи доказів по даній справі, здобутих органами досудового слідства, разом з цим заявила про невизнання заявленого до неї цивільного позову, підтримавши свій відзив на позов. Так, обвинувачена ОСОБА_7 суду показала, що 14.05.2024 вона привезла дитину у Доброслав посадити на маршрутку. Потім вона поверталася до дому, в автомобілі знаходилося ще двоє її дітей. Рухаючись по Доброславу, на пішохідному переході вона подивилася, щоб не було перешкод, автівка яка повертала на вул. Центральну її пропускала, тому вона з метою переконатись у відсутності поміхи повернулася праворуч та поїхала, внаслідок чого збила пішохода, який переходив дорогу, але вона його не побачила. Вона викликала швидку, але та не їхала, тому швидку почали також викликати інші перехожі, у неї відбирали пояснення, вона поїхала на експертизу, потім в лікарню до потерпілого, попросила вибачення, але він сказав, що вона летіла. Виплатила на лікування добровільно 56 000 грн. Рахунок на який потрібно було переводити кошти надала сестра потерпілого. Подія сталася приблизно 8.15.-8.20 год., рухалася зі швидкістю 20 км/год, їхала по вул. Центральній та хотіла повернути на проспект Свободи. Вину свою визнає та щиро кається, обставини не оспорює.

Допитаний потерпілий ОСОБА_5 суду показав, що навесні 2024 року він йшов на роботу, переходив нерегульоване перехрестя, але там завжди висіли знаки. Він впевнився, що на дорозі нікого не було. Коли він вже переходив дорогу то побачив, що повертає машина, водій його мала бачити, але вона розмовляла з дітьми на задньому сидінні, у неї в машині були діти, вона до них повернулася, натисла на газ та наїхала на нього. Там був знак, він переходив у дозволеному місці, він переконався що може перейти дорогу, автомобіль обвинуваченої був в його полі зору та він мав встигнути перейти дорогу, якби обвинувачена не відволіклася вона мала його побачити. Він добре бачив, що весь поворот обвинувачена розмовляла з дітьми за дорогою не стежила. Вона зачепила його з лівого боку, у нього постраждала ліва сторона тулубу, від удару він впав. Відчув, що поламав руки, ребра та розбив голову. Водій не виходила з автомобіля, хто викликав поліцію та швидку йому не відомо там стояли люди. ОСОБА_7 в лікарню приходила, вибачалася, сказала, що його не побачила. Цивільний позов підтримав, пояснив, що у нього втрачено здоров`я, він не може працювати, витрачені гроші на лікування. До ДТП у нього була ІІІ група інвалідності, зараз І група інвалідності, що зумовлено ДТП, щодо перерахування коштів добровільної допомоги з боку обвинуваченої йому невідомо.

Враховуючи те, що учасники судового провадження не оспорювали фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні сумніви у добровільності їх позиції, вислухавши думку учасників процесу, суд відповідно до приписів ч. 2 ст. 349 КПК України, обмежився у дослідженні доказів допитом обвинуваченої, потерпілого та представлених стороною обвинувачення письмових доказів по справі, від допиту свідків сторони відмовились.

Так, судом досліджено письмові докази зібрані під час досудового розслідування, а саме:

-протокол огляду місця дорожньо транспортної пригоди від 14.05.2024 з додатком до протоколу огляду у виді схеми місця ДТП та фототаблиць, згідно якого зафіксовано місце дорожньо-транспортної пригоди: Одеська область, Одеський район, с-ще Доброслав перехрестя вулиці Центральна та вулиці проспекту Свободи де стався наїзд автомобілем «Volkswagen Passat» з держномером НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 на пішохода ОСОБА_5 , який переходив дорогу у невстановленому місці;

- протокол огляду речей та документів від 21.05.2024, об`єктом огляду був предмет флеш-носій micro SD 32 Gb та adapter які надано Доброславською ОТГ та на якому міститься відеозапис камери зовнішнього спостереження якою зафіксовано обставини дорожньо-транспортної пригоди яка сталася 14.05.2024 о 08:21 з фотофіксацією розкадровки;

- досліджено відеозапис за результатом перегляду якого встановлено, що автомобіль сірого кольору рухаючись по вул. Центральній наблизився до перехрестя з проспектом Свободи в с-щі Доброслав та зупинився для виконання повороту ліворуч, по проспекту Свободи на перехресті стояв автомобіль темного кольору який зупинився надаючи можливість автомобілю сірого кольору здійснити маневр повороту, в цей час перехрестя по проспекту Свободи перетинав пішохід, на перехресті наявний дорожній знак 5.38.1 та дорожня розмітка 1.14.1, що врегульовують перехід по вул. Центральній, на проспекті Свободи дорожня розмітка відсутня. Після того як сірий автомобіль продовжив виконання маневру повороту, наближаючись до пішохода прискорився та здійснив наїзд на пішохода, який впав на капот автомобіля та в подальшому впав на асфальт.

Оцінюючи вищевикладене, суд приходить до висновку про винуватість обвинуваченої ОСОБА_7 в скоєнні інкримінованого їй кримінального правопорушення, оскільки обвинувачена керуючи транспортним засобом уважною не була, за дорожньою обстановкою не стежила, перед початком маневру не впевнилась в безпеці його виконання, не відреагувала на зміну дорожньої обстановки та здійснила наїзд на пішохода, який переходив проїзну частину, чим спричинила останньому тяжкі тілесні ушкодження.

Дії обвинуваченої ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч.2 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжкі тілесні ушкодження потерпілому.

Призначаючи покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, обставини справи, які пом`якшують та обтяжують покарання, особу обвинуваченої.

Суд, зокрема, враховує особу ОСОБА_7 , те, що вона раніше не судима, визнала себе винною, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває, за результатом досудової доповіді обвинувачена має низький ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та низький ризик небезпеки для суспільства у тому числі для окремих осіб; обвинувачена виховує трьох неповнолітніх дітей, має статус багатодітної матері, має на утриманні матір та дідуся пенсійного віку, принесла публічне вибачення потерпілому, суд також, враховує, що обвинувачена вперше скоїла необережний злочин, який відноситься до категорії тяжких злочинів, відповідно до ст.12 КК України, внаслідок якого потерпіла особа отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_7 , відповідно до положень ст.66 КК України є щире каяття, добровільне відшкодовування заподіяної здоров`ю потерпілого шкоди.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до положень ст.67 КК України, відсутні.

Прокурор Доброславської окружної прокуратури ОСОБА_3 в судових дебатах просив призначити обвинуваченій основне покарання у виді 4 років позбавленні волі з додатковим покаранням у вигляді 2 років позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів, з застосуванням положень статті 75 КК України та звільненням обвинуваченої від відбування основного покарання на строк 2 роки, з покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України, посилаючись, що виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства. Представник потерпілого адвокат ОСОБА_6 просив задовольнити заявлений цивільний позов, щодо суворості покарання поклався на розсуд суду, але вважав можливим призначити обвинуваченій покарання не пов`язане з ізоляцією її від суспільства. Сторона захисту просила призначити мінімальне покарання передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, застосувати положення ст. 75 КК України, додаткове покарання не призначати, в задоволенні цивільного позову відмовити.

Відповідно до положень ст. 65 КК України, суд призначає покарання, необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Суд з урахуванням характеру та ступеню суспільної небезпеки, особи обвинуваченої, матеріалів досудової доповіді, встановлених судом обставин, що пом?якшують покарання, вважає можливим звільнення ОСОБА_7 від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки виправлення обвинуваченої можливе без ізоляції її від суспільства. Підстав не призначати обвинуваченій додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами судом не встановлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Потерпілою стороною заявлений цивільний позов, за результатом якого потерпілий та його представник просять: стягнути з ОСОБА_7 майнову шкоду, завдану внаслідок кримінального правопорушення на загальну суму 53 154, 45 грн.; стягнути з ОСОБА_7 моральну шкоду, завдану внаслідок кримінального правопорушення у сумі 500 000, 00 грн.; стягнути з ОСОБА_7 витрати на правничу допомогу в сумі 20 000, 00 грн.; стягнути з Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», , 02.081, м. Київ, вул. Здолбунівська 7 Д, корпус Г моральну шкоду, завдану внаслідок вказаного кримінального правопорушення на загальну суму 320 000, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_5 завдані фізичні та психічні страждання, які за ступенем інтенсивності, довго тривалості лікування та негативними соціально-психологічними наслідками для життєдіяльності потерпілого є суттєвими. Неправомірними суспільно-небезпечними діями відповідача ОСОБА_7 завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у його житті. Наслідки події, що сталася з вини ОСОБА_7 обумовили необхідність залучення значних ресурсів, вимагають компенсаторних можливостей для їх подолання. Потерпілим перенесено не одну операцію, він позбавлений можливості самостійно обслуговувати себе, постійно прикований до ліжка, потребує допомоги рідних. Станом на кінець вересня 2024 на лікування ним витрачено 53 154, 45 грн., що є лише придбанням ліків. Для своєї реабілітації він потребує спеціальні медичні засоби, а саме багатофункціональне ліжко вартістю 35 000, 00 грн.

Цивільно -правова відповідальність ОСОБА_7 є застрахованою за Договором комплексного автострахування «Автопарасолька» серії АП № 0508992 від 12.04.2024 ПАТ «НАСК «Оранта». Згідно полісу АТ № 5577178 від 12.04.2024, шкода завдана життю та здоров`ю визначена у сумі 320 000 грн., яку потерпілий просить стягнути на свою користь.

Ухвалою суду від 24.12.2024, Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» ПАТ «НАСК «ОРАНТА» визнана цивільним відповідачем у кримінальному провадженні.

Цивільний відповідач ПАТ «НАСК «ОРАНТА» неодноразово повідомлявся належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання, але в судове засідання представник цивільного відповідача не з`явився. Правом на надання відзиву на заявлений цивільний позов страхова компанія не скористалася.

Обвинувачена ОСОБА_7 заявлений цивільний позов не визнала, в задоволенні його просила відмовити, підтримала доводи, викладені у відзиві, згідно яких сума заявленої до стягнення майнової шкоди обумовлена сумою витрачених на лікування коштів, які підтверджуються чеками на придбання ліків.

Разом з цим, фіскальні чеки на загальну суму 4 568, 35 грн. не містять назви придбаного товару та його кількість і ціну, а саме чеки: № 553 від 18.06.2024 на суму 224,67 грн.; № 542 від 17.06.2024 на суму 264, 00 грн. ; № 92 від 01.06.2024 на суму 1347,78 грн.; № 545385 без дати на суму 507,50 грн., № 582 від 20.06.2024 на суму 302,95 грн., б/н від 02.06.2024 на суму 60,00 грн., № 79 від 26.05.24 на суму 180,00 грн., № від 29.05.2024 на суму 610,00 грн., № 328 від 29.05.2024 на суму 951, 35 грн., № 545451 від 05.06.2024 на суму 120, 10 грн., тобто інформація у зв`язку з чим проведено оплату відсутня. Таким чином, з заявлених до стягнення 53 154,45 грн. належним чином підтверджено суму витрат у розмірі 40 576, 50 грн.

Потерпілою стороною не зазначається про сплату обвинуваченою на його користь грошових коштів у сумі 56 000, 00 грн., що підтверджено відповідними платіжними квитанціями.

Крім цього, за доводами обвинуваченої 21.04.2021 нею був укладений Договір комплексного страхування авто парасолька із ПАТ «НАСК «ОРАНТА» серії АП № 0508992, відповідно до Полісу серії АТ № 5577178 страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю та здоров`ю становить 320 000, 00 грн.

За загальним правилом, потерпіла особа має право на відшкодування завданих їй збитків у повному розмірі, а норми профільного законодавства, що врегульовують сферу страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів встановлюють спеціальний порядок відшкодування такої шкоди. А саме в межах лімітів відповідальності страховика відшкодування завданої потерпілій особі шкоди здійснюється страховиком, а у випадку якщо розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика відшкодування здійснюється винною особою в межах суми, яка становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Обвинувачена особа вважає, що об`єктивний розмір збитку, як матеріального так і морального не перевищує ліміту відповідальності страховика, тому саме страховик повинен бути належним відповідачем за цим позовом, вона як відповідач має нести відповідальність в разі недостатності виплати страхового відшкодування для покриття збитків, що перебільшує ліміт відповідальності страховика.

Вирішуючи заявлений цивільний позов суд приходить до наступного висновку.

20.06.2024 набрав чинності Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 3720-ІХ від 21.05.2024, який визнав нечинним Закон України № 1961-IV від 01.07.2004, починаючи з 01.01.2025.

Оскільки подія дорожньо транспортної пригоди мала місце до набрання чинності цим Законом, при вирішенні справи, суд, дотримуючись принципу дії законів у часі, керується законодавством, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин.

Страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відноситься до видів обов`язкового страхування. Відносини у цій сфері регламентуються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 ( далі - Закон № 1961).

Згідно положень п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до положень п. 24.1 ст. 24 Закону № 1961, у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Згідно положень ч.ч. 1,5 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням приведених вимог закону, підстави та розмір заявлених позовних вимог мають бути доведеними відповідними доказами, що відповідають вимогам належності та допустимості.

Суду в якості доказів понесених на лікування витрат (придбання ліків) надано фіскальні чеки на загальну суму 53 154, 45 грн.

Суд погоджується з доводами сторони захисту, що певна кількість фіскальних чеків на загальну суму 4 568, 35 грн. не містить назви придбаного товару та його ціну. Матеріальні витрати на придання ліків належним чином підтверджено на суму 40 576, 50 грн.

Визначений Законом № 1961 порядок звернення потерпілого до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий в розумінні статті 124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.

Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, коли йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.

Застосування положень Закону № 1961 у кримінальному судочинстві не повинно суперечити його засадам і обмежувати права потерпілого.

Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди, а тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі статтями 15, 16 ЦК України.

Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них - передбачена статтею 35 Закону № 1961. Шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до страхової компанії за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування.

Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страхової компанії про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення.

З огляду на це, протилежний підхід, який ставив би у залежність право потерпілого на компенсацію за результатами кримінального провадження від попереднього звернення чи незвернення з заявою до цих осіб, призвів би до істотного обмеження, чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист у кримінальному процесі, встановленого статтею 128 КПК України.

Водночас, у межах кримінального провадження за ст. 286 КК України факт, обставини ДТП, особа, винна у її настанні, характер і розмір завданої шкоди встановлюються судом як обставини, що мають істотне значення для кримінальної справи і належать до предмету доказування. В цьому разі не звернення потерпілого безпосередньо до страховика жодним чином не перешкоджає з`ясуванню обставин, з якими законодавець пов`язує підстави для виплати відшкодування.

Тому, якщо особа подала позовну заяву до суду про стягнення із страховика шкоди завданої внаслідок вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, то вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

Наведене ґрунтується на правових висновках Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 19 червня 2019 року (справа № 465/4621/16-к), постановах ККС Верховного Суду по справах № 401/1688/17 від 17.10.2019, № 401/1688/17 від 17.10.2019, № 709/1173/17 від 03.10.2019 і зводиться до того, що для задоволення в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до страховика про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є обов`язковим.

З урахуванням викладеного, ПАТ «НАСК «Оранта» як страховиком в межах страхових сум має бути виплачено підтверджену шкоду спричинену здоров`ю потерпілого.

Разом з цим потерпіла особа просить стягнути зі Страховика моральну шкоду, стягнення якої регламентовано ст. 26-1 Закону № 1961, згідно якої Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» та «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода в розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

З урахуванням заявленого предмету позову, відсутності підтвердження звернення потерпілого до страховика з заявою про відшкодування та відсутності страхової виплати за шкоду заподіяну здоров`ю - база для нарахування виплати моральної шкоди зі страховика у суду відсутня.

Цивільний позов в кримінальному провадженні розглядається за правилами ЦПК України, який не надає суду можливості виходити за межі заявлених позовних вимог з метою обрання найбільш ефективного механізму захисту, тягар обрання механізму захисту прав законодавець покладає на позивача.

З урахуванням підтвердження добровільно проведених обвинуваченою виплат на відшкодування шкоди, завданої здоров`ю потерпілого ОСОБА_5 у сумі 56 000, 00 грн., суд приходить до висновку, що в частині заявлених позовних вимог до ОСОБА_7 про відшкодування завданої майнової шкоди у сумі 53 154, 45 грн. та про відшкодування моральної шкоди з ПАТ НАС Оранта в сумі 320 000 грн. слід відмовити.

Розглядаючи вимогу про відшкодування обвинуваченою ОСОБА_7 завданої моральної шкоди, суд має зазначити наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Щодо визначення розміру відшкодування потерпілій моральної шкоди, то в цьому випадку суд бере до уваги роз`яснення п. п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 лютого 1995 року № 4, який зазначає, що суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди, на думку суду, не повинен призводити до збагачення особи, але бути достатнім в світлі компенсації понесених втрат.

Так, моральна шкода потерпілого ОСОБА_5 проявилась у відчутті фізичного болю внаслідок заподіяння йому численних тілесних ушкоджень. У неможливості на протязі тривалого часу доглядати за собою самостійно. Відчування зі спливом часу фізичного болю, переживань від спогадів події, відчуття емоційної напруги, порушення звичного життя.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує ступінь вини обвинуваченої, наслідки, що настали, поведінку обвинуваченого після події, її ставлення до вчиненого, понесені потерпілим моральні страждання, глибину пережитого потрясіння, втрату повноцінного життя, необхідність проходження реабілітації у майбутньому, суть позовних вимог, характер діяння особи, суд вважає справедливим задовольнити заявлені вимоги про відшкодування спричиненої потерпілому моральної шкоди у розмірі 80 000,00 грн. На думку суду, саме ця сума є справедливою і співрозмірною з понесеними потерпілим моральними стражданнями.

За результатом позову потерпілим також заявлено вимогу про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу відповідно до поданих актів виконаних робіт та квитанцій до них.

Відповідно до положень ст. 118 КПК України, процесуальні витрати складаються із: 1) витрат на правову допомогу; 2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; 3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; 4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів, виготовленням дублікатів і копій документів.

Відповідно до положень ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

В підтвердження понесених витрат на правову допомогу потерпілою стороною наданий договір № 0210/24 про надання правової допомоги від 02.10.2024 року, відповідно до п. .3.1 якого за правову допомогу, передбачену в п.п. 1.2. Договору Замовник сплачує Адвокату винагороду в розмірі визначеною додатком № 1 до цього Договору. Відповідно до Додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги № 0210/24 від 02.10.2024 вартість послуг за виконання роботи, вказаноюї у п. 1 Додаткової угоди № 1 складає фіксовану суму та становить 20 000, 00 грн. (п.2); оплата послуг з представництва інтересів сплачується у повному обсязі після підписання Додаткової угоди № 1 (п.3.1.).

Таким чином, витрати на правову допомогу є документально не підтвердженими, фіскальні документи, що підтверджують оплату за договором № 0210/24 від 02.10.2024 про надання правової допомоги на суму 20 000, 00 грн. суду не представлено, у зв?язку з чим, заявлені в цій частині позову вимоги задоволенню не підлягають.

Судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_7 в порядку ст. 208 КПК України не затримувалася, запобіжний захід, обраний відносно неї слідчим суддею Комінтернівського районного суду Одеській області 23.09.2024 у виді особистого зобов`язання обирався в межах строку досудового розслідування до 19.11.2024 перебіг кінця та після цього не продовжувався.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 174 КПК України, арешт на майно, накладений ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 20.05.2024 необхідно скасувати.

Процесуальні витрати по справі на залучення експертів та проведення експертних досліджень, а саме: комп`ютерно-технічну та авто технічну експертизу цифрових носіїв інформації та обставин наїзду автомобіля Volkswagen Passat держномер НОМЕР_1 на пішохода, № 24-3790 від 23.07.2024, вартістю 16660, 16 грн.; судової авто технічної експертизи технічного стану системи керування та ходової частини автомобіля Volkswagen Passat держномер НОМЕР_1 № 24-2899 від 03.06.2024, вартістю 3029, 12 грн., у загальному розмірі 19 689,28 грн. знайшли своє підтвердження та підлягають стягненню за рахунок обвинуваченого.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст.100, 118, 120, 124, 128,174,ч. 2 ст. 349, 371-373, 374, 615 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати винуватою у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити їй основне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки та додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

Застосувати положення ст.75 КК України та звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання, якщо протягом 1 року іспитового строку вона не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї судом обов?язки.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 20.05.2024 скасувати.

Речові докази по справі:

- автомобіль Volkswagen Passat держномер НОМЕР_1 , ключ запалювання від автомобіля Volkswagen Passat держномер НОМЕР_1 вважати повернутим власнику.

- флеш-носій micro SD 32 Gb та adapter залишити зберігатися в матеріалах справи

Стягнути з ОСОБА_7 процесуальні витрати на залучення експертів з проведення експертиз в сумі 19 689,28 грн. - на користь держави.

Цивільний позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 моральну шкоду завдану внаслідок кримінального правопорушення в розмірі 80 000, 00 грн.

В іншій частині позову відмовити.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Доброславський районний суд Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вручити учасникам судового провадження повний текст вироку в день його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1