Номер провадження: 11-кп/813/1246/26
Справа № 495/6888/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судових засідань - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000518 від 07.12.2023 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.09.2025 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Одеса, з вищою освітою, не працевлаштованого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України,

встановив:

Оскарженим вироком, який ухвалений в порядку спрощеного провадження, ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України та йому призначено покарання:

- за ч.1 ст. 358 КК України - у виді 1 (одного) року обмеження волі;

- за ч.4 ст. 358 КК України - у виді 1 (одного) року 2 (двох) місяців обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, обвинуваченому визначено остаточне покарання у виді 1 (одного року) 2 (два) місяці обмеження волі.

Строк відбуття покарання обвинуваченому рахується з дня прибуття останнього та постановки на облік у виправному центрі.

Вироком суду вирішено питання щодо долі речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Запобіжний захід вироком суду обвинуваченому не обирався.

Згідно оскарженого вироку, ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних проступків за наступних обставин.

Так, на початку листопада 2023 року, у зв`язку з проведенням на території України загальної мобілізації, з метою безперешкодного пересування територією України, в тому числі через блокпости де здійснюється перевірка військово-облікових документів, обвинувачений ОСОБА_8 вирішив самостійно виготовити підроблені документи, а саме тимчасове посвідчення військовозобов`язаного та довідку військово-лікарської комісії на своє ім`я, з метою їх подальшого використання.

З цією метою, ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем мешкання у будинку АДРЕСА_1 з метою реалізації власного протиправного умислу, використовуючи власний мобільний пристрій обладнаний сім картою з абонентським номером НОМЕР_1 , відшукав у мережі інтернет оголошення з невстановленим контактним номером телефону про продаж за грошові кошти у розмірі 2000 гривень двох кліше з відображенням на них: круглої гербової печатки ІНФОРМАЦІЯ_2 , прямокутного штампу «ВЗЯТО на військовий облік» військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В подальшому ОСОБА_8 , використовуючи власний мобільний пристрій зателефонував невстановленій особі на невстановлений номер телефону та домовився про особисту зустріч з метою придбання вищевказаних кліше.

Надалі ОСОБА_8 , зустрівся з вказаною вище невстановленою особою біля будинку №52 по вул. Педагогічна у м. Одеса надав останній 2000 гривень, та отримав від неї вищевказані кліше.

В подальшому, на початку листопада 2023, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем проживання - у будинку АДРЕСА_1 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, використовуючи власні стаціонарний комп`ютер, принтер з лазерним способом друку, письмове приладдя, вищевказані придбані кліше, папір, виготовив завідомо підроблені документи, а саме тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_2 та довідку військово-лікарської комісії № 2521 від 21.06.2023, які заповнені на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та містять недостовірні відомості про непридатність останнього до військової служби.

06.12.2023 року, приблизно о 12 го 50 хв, перебуваючи на пункті пропуску «Маяки-Удобне-Паланка», який розташований за адресою: Одеська область, Одеський район, автодорога Одеса-Рені, 49 км., діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достовірно знаючи, що документи є підробленими, оскільки самостійно їх виготовив та відповідно до вимог ч.13 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та в порядку визначеному «Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженого Наказом Міністра оборони України 14.08.2008 року №402, не проходив обов`язковий медичний огляд військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 , пред`явив працівнику ДПСУ ОСОБА_9 , підроблені документи, а саме тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_2 та довідку військово-лікарської комісії № 2521 від 21.06.2023 року, нібито видані ІНФОРМАЦІЯ_4 , заповнені на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які містять недостовірні відомості про непридатність останнього до військової служби, тобто використав завідомо підроблені документи.

Не погоджуючись з вироком суду захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить змінити вирок в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_8 покарання:

-за ч.1 ст.358 КК України у виді штрафу в розмірі 999 неоподаткованих мінімумів доходів громадян;

-за ч.4 ст.358 КК України у виді штрафу в розмірі 49 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, захисник просить призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 999 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги захисник посилається на суворість призначеного покарання, оскільки судом не враховано, що ОСОБА_8 одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, є інвалідом ІІІ групи, має бездоганну репутацію.

Крім того, захисник звертає увагу, що ОСОБА_8 є волонтером Благодійного фонду «Хесед Шаарей Ціон», що підтверджується Договором №23767 від 10.12.2016 , на базі якого він провів безліч виставок дитячої фотографії для дітей сиріт, позбавлених батьківського піклування, або які потребують особливої уваги суспільства.

Захисник також звертає увагу, що ОСОБА_8 у зв`язку із інвалідністю має відстрочку від служби в ЗСУ, що підтверджується витягом із додатку «Резерв».

Захисник вважає, що вищевказані обставини не були враховані судом під час ухвалення вироку, у зв`язку із тим, що ОСОБА_10 не був обізнаний про розгляд справи та був позбавлений можливості надати такі документи.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу; прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення скарги; перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали кримінального провадження; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України (далі - КПК), вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною 1 ст. 394 КПК передбачено, що вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Згідно ч.2 ст.381 КПК визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.

Судом першої інстанції кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 розглянуто відповідно до вимог ст.382 КПК.

Обвинувачений ОСОБА_8 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних проступків, був ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч.2 ст.302 КПК, надав свою згоду в присутності захисника на розгляд обвинувального акту без його участі у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні (а.к.п.12-14).

Таким чином, дії ОСОБА_8 інкриміновані органом досудового розслідування за ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України та в подальшому, за якими він був визнаний винуватим, є безспірним фактом, з яким погодився сам обвинувачений та відповідно до ч.2 ст.302 КК України не можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги стосовно незаконності та необґрунтованості вироку суду в частині призначеного покарання, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до положень ч. 6 ст.368 КПК, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з положеннями ч. 5, 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються судами при застосуванні таких норм права.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09 жовтня 2018 року у справі №756/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.65 КК України, суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього кримінального правопорушення, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Відповідно до ст.414 КПК, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно з п.3 ч.1 ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

З оскарженого вироку вбачається, що суд першої інстанції, призначаючи покарання врахував характер і ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, які відносяться до кримінальних проступків; конкретні обставини скоєних ним правопорушень; особу винного; відсутність обставин, які обтяжують покарання та наявність обставини, яка пом`якшує покарання - щире каяття.

Врахувавши наведені обставини суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для призначення ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України і вважав за необхідне призначити йому реальне покарання у виді обмеження волі.

Надаючи оцінку можливості застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 положень ст.75 КК України при призначенні покарання, апеляційний суд зазначає про таке.

Згідно з положеннями ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Апеляційний суд враховує, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 найбільш суворий вид покарання у виді обмеження волі, передбачений санкціями ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, однак своїх висновків з цього приводу належним чином не мотивував та не врахував, що обвинувачений вперше притягається до кримінальної відповідальності, щиро розкаявся у вчиненому, його діями будь-яким особам не була завдана матеріальна, або моральна шкода, потерпілі в кримінальному провадженні відсутні.

Крім того, апеляційний суд враховує позитивні характеристики ОСОБА_8 та наявність у останнього міцних соціальних зв`язків, оскільки він одружений, утримує двох неповнолітніх дітей. Також обвинувачений, відповідно до медичної документації є інвалідом ІІІ групи.

За наявності вищевказаних обставин, з урахуванням особи ОСОБА_8 , який вперше притягається до кримінальної відповідальності, за відсутності обставин, які обтяжують покарання, враховуючи засади законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, колегія суддів вважає за можливе звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням та покладанням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, що на думку апеляційного суду буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, а також запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень, як ним так і іншими особами.

Із викладених вище мотивів колегія суддів визнає необґрунтованими вимоги апеляційної скарги захисника щодо призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу, оскільки таке покарання, з урахуванням обставин вчинення кримінальних правопорушень, може виявитися нездатним для повного усвідомлення обвинуваченим скоєного.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку про можливість досягнення мети виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства, за умови контролю за його поведінкою впродовж іспитового строку, передбаченого положеннями ст. 75 КК України.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок суду.

Згідно положень п.1 ч.1 ст.408 КПК суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Положеннями ч.2 ст. 409 КПК встановлено, що підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може також бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні в частині призначеного покарання.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 408, 409, 414, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.09.2025 року в кримінальному провадженні №0000518 від 07.12.2023 року, яким ОСОБА_8 засуджений за вчинення кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст.358; ч.4 ст.358 КК України - змінити в частині призначеного покарання.

Застосувати до ОСОБА_8 положення ст.75 КК України та звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_8 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4