Справа №209/258/26
Провадження №1-кс/209/39/26
У Х В А Л А

Іменем України

26 січня 2026 року м. Кам`янське

Суддя Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , розглянувши матеріали скарги ОСОБА_2 на незаконне утримання та позбавлення волі ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

26 січня 2025 року судді ОСОБА_1 для розгляду передано скаргу ОСОБА_2 , в якій останній просить: негайно постановити ухвалу відповідно до ст. 206 КПК України; зобов`язати орган НПУ негайно доставити ОСОБА_3 до слідчого судді для з`ясування підстав та законності його утримання; у разі відсутності законних підстав, негайно звільнити ОСОБА_3 23 січня 2026 року.

На обгрунтування скарги зазначено, що відповідно до ст. 206 КПК України повідомляє суд про факт незаконного позбавлення волі людини. На час 21 година 22 січня 2026 року ОСОБА_3 незаконно утримується озброєними особами у місті Кам`янське Дніпропетровської обл., підрозділ 425 ОШП (більш точна адреса йому невідома), незаконно викрадений та відправлений туди співробітниками Покровсько-Тернівського РТЦКтСП міста Кривого Рогу, який знаходиться на вулиці Євгена Плужника, 37. Жодного процесуального статусу затриманого ОСОБА_3 не має. Протокол затримання за ст. 208 КПК України не складався. Рішення слідчого судді про тримання під вартою або затримання відсутнє. Таким чином, фактичне обмеження свободи пересування та утримання особи здійснюється без передбачених законом підстав, що є порушенням ст. 29 Конституції України, ст. 5 Європейської конвенції з прав людини, ст.ст. 12, 207, 208, 209 КПК України. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки не є органами досудового розслідування та не наділені повноваженнями здійснювати затримання особи. Фактичне утримання людини без процесуального оформлення є незаконним позбавленням волі та містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 146 КК України.

Дослідивши скаргу, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 КПК України, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Згідно до ч. 2 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Частиною 3 статті 206 КПК України встановлено, що слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Відповідно до ч. 5 ст. 206 КПК України, незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе: 1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; 2) неперевищення граничного строку тримання під вартою; 3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду.

З системного аналізу зазначених положень статті 206 та інших положень КПК України вбачається, що нею врегульовано порядок здійснення контролю слідчим суддею щодо законності тримання осіб під вартою, а зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи (яка позбавлена свободи), слідчий суддя уповноважений під час розгляду скарги на незаконне тримання під вартою або іншого клопотання (скарги), розгляд яких віднесено до його повноважень та які подані в порядку, передбаченому КПК України.

Також законом чітко визначено, що постановлення слідчим суддею ухвали щодо негайної доставки до нього особи, яка позбавлена свободи, здійснюється лише в тому разі, якщо отримані слідчим суддею відомості створюють у нього обґрунтовану підозру про те, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку.

Таким чином, розгляду у порядку ст. 206 КПК України підлягають клопотання/скарги, які виникають з кримінально-правових відносин, та обов`язки щодо захисту прав людини у слідчого судді виникають в ході досудового розслідування.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Частиною 3 ст. 26 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Згідно п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України, кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Як вбачається зі змісту поданої ОСОБА_2 скарги про звільнення незаконно утриманої особи, він звернувся до слідчого судді у порядку ст. 206 КПК України, у якій просить зобов`язати орган НПУ негайно доставити ОСОБА_3 до слідчого судді для з`ясування підстав та законності його утримання і, у разі відсутності законних підстав, негайно звільнити ОСОБА_3 23 січня 2026 року.

Зі змісту поданої скарги слідує, що ОСОБА_3 не є особою, яка тримається під вартою, у тому числі й у зв`язку зі застосованим стосовно нього запобіжним заходом, не є затриманим у порядку ст. 208 КПК України, та не є особою, затриманою неуповноваженою службовою особою, у порядку ст. 207 КПК України, не утримується правоохоронними органами у зв`язку з розслідуваним ними кримінальним правопорушенням у межах жодного порушеного кримінального провадження.

Скаржник фактично не погоджується із діями працівників ТЦК стосовно затримання та утримання ОСОБА_2 .

Водночас, незгода із діями працівників ТЦК та СП не належить до юрисдикції та повноважень слідчого судді, компетенція якого розповсюджується лише на стадію досудового розслідування.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу на те, що у разі порушення прав чи інтересів службовими (посадовими) особами ТЦК та СП при здійсненні ними своїх повноважень, пов`язаними із мобілізацією, для судового захисту будь-яка особа вправі звернутись із адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду, а у разі вчинення щодо нього протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень, до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, у слідчого судді відсутні повноваження, визначені КПК України, для з`ясування підстав позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду у порядку ст.206 КПК України клопотання, поданого не в рамках кримінального провадження.

Слідчий суддя зазначає, що затримання громадянина працівниками ТЦК та СП та утримання його без відповідного судового рішення, не підлягає оскарженню до слідчого судді, оскільки такі правовідносини врегульовані чинним законодавством про мобілізацію та мобілізаційну підготовку, перевірка законності дій яких у такому разі не належать до повноважень слідчого судді.

Повноважені особи цього органу не є працівниками органу досудового розслідування, слідства чи прокуратури, діяльність яких може бути предметом перевірки у порядку вимог КПК України.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, скаржник у порядку ст. 214 КПК України не звертався з відповідною заявою про кримінальне правопорушення щодо посадових осіб ТЦК та СП.

Стаття 206 КПК України не містить порядку ухвалення рішення слідчого судді про відмову у відкритті провадження, яке подано в порядку ст. 206 КПК України.

У частині 4 статті 304 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

У положеннях ч. 6 ст. 9 КПК України, встановлено, що у разі якщо норми положення КПК України не регулюють, або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

У зв`язку з викладеним, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав для відмови у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_2 про звільнення незаконно утриманої особи (у порядку статті 206 КПК України).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 26, 206, 309 КПК України, слідчий суддя -

п о с т а н о в и в:

У відкритті провадження за скаргою ОСОБА_2 на незаконне утримання та позбавлення волі ОСОБА_3 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1