ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3766/25 Справа № 180/2/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року Кривий Ріг

24.12.2025р. колегія суддів Дніпровського апеляційного суду судової палати з розгляду кримінальних справи у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду у м. Кривий Ріг апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.12.2025р., якою обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Шепетівка Хмельницької області, мешкає в АДРЕСА_1

продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів до 30.01.2026р. включно, -

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваною ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.12.2025р. обвинуваченому за ч. 4 ст. 186 КК України ОСОБА_7 було продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 30.01.2026р. включно.

Із вказаною ухвалою суду першої інстанції не погодилась захисник ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та оскаржила її в апеляційному порядку, та в апеляційній скарзі:

- вважає, що суд першої інстанції безпідставно продовжив обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою;

- вказує, що суду не було надано доказів на підтвердження ризиків, передбачених ст. 177 КК України, мали характер припущень;

- вважає, що прокурор ніяким чином не обґрунтував наявність ризиків, на які посилався;

- вказує, що на протязі шести місяців ані потерпіла, ані свідки до зали суду не з`являються, відомості про виконання ухвали про примусовий привід свідків до суду прокурором також не надано;

- прохає оскаржувану ухвалу скасувати та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_7 , його захисник ОСОБА_6 та прокурор повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, до Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг не з`явились, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, та дослідивши доводи апеляційної скарги дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення за таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в обґрунтування прийнятого рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання до 10 років позбавлення волі, а також, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не зникли та не змінились під час розгляду клопотання. Вік та стан здоров`я обвинуваченого дозволяють застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у кримінальному правопорушенні за ч. 4 ст.186 КК України. На даний час не зменшились та продовжують існувати ризики передбачені п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню та обвинуваченому ОСОБА_7 необхідно продовжити строк тримання під вартою на строк не більше ніж на 60 днів, та дійшов висновку, що в задоволенні клопотання сторони захисту слід відмовити.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено під час судового провадження в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу слідчий суддя (суд) зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції при перевірці доводів апеляційної скарги встановив, що судом першої інстанції, відповідно до вимог ст. 177 КПК України, повно та об`єктивно досліджені усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, а також враховані інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі дані про особу обвинуваченого, які, в сукупності, давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 цього Кодексу, зокрема переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілу або вчинити інше кримінальне правопорушення.

У клопотанні прокурора про продовження дії запобіжного заходу, належним чином обґрунтована наявність кожного заявленого ризику передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Крім того, суд першої інстанції при розгляді клопотання прокурора врахував думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення клопотання прокурора, та їх пояснення.

Суд апеляційної інстанції враховує, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання до 10 років позбавлення волі, а тому, обвинувачений, усвідомлюючи відповідальність, яка йому загрожує у випадку доведеності його вини, може переховуватися від суду. Судовий розгляд кримінального провадження не закінчено, у зв`язку з чим, враховуючи принцип безпосереднього дослідження доказів судом, обвинувачений може: переховуватись від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконно впливати на потерпілу, яка ще не допитана судом, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не буде гарантувати виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Тяжкість, характер та обставини кримінального правопорушення вказують про вагомість заявлених ризиків, які на теперішній час не зменшились, і яким не здатні запобігти більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду, що у цьому кримінальному провадженні суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого ОСОБА_7 та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ураховуючи сукупність обставин, в тому числі стадію судового провадження, а також дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність даних які б свідчили, що зазначені ризики не існують, а більш м`які запобіжні заходи не спроможні забезпечити належний розгляд провадження та виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, та про необхідність продовження щодо нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Суд апеляційної інстанції при перевірці законності та доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу встановив, що судом першої інстанції належним чином надано оцінку в сукупності всім обставинам, в тому числі вагомості наявних доказів, які вказують на обґрунтованість пред`явленого обвинувачення йому, у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції зазначає, що у обвинуваченого ОСОБА_7 відсутні достатні стримуючі фактори для забезпечення належної, законної поведінки, у разі обрані запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, що беззаперечно свідчить про наявність ризиків переховуватись від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання вартою є обґрунтованими та виправданими, оскільки виключно в такому виді можливо забезпечити досягнення мети зазначеної у ст. 177 КПК України.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що вирішуючи питання необхідності продовження запобіжного заходу, слід виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не лише права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як потерпілого, так і суспільства в цілому.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

Заявлені прокурором ризики є цілком ймовірними та чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково, тобто поза всяким сумнівом здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні надалі, а тому доводи захисника про необґрунтованість заявлених ризиків є такими, що не заслуговують на увагу.

Тому доводи апеляційної скарги захисника, що суд першої інстанції безпідставно продовжив обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою, при цьому не було надано доказів підтвердження ризиків, передбачених ст. 177 КК України, мали характер припущень та прокурор ніяким чином не обґрунтував наявність ризиків, на які посилався, є також безпідставними.

Доводи апеляційної скарги, що до процесуальної поведінки потерпілої та свідків по справі та відсутність відомостей про виконання ухвали про примусовий привід свідків до суду, в жодному випадку не може бути підставою для зміни чи скасування обраного обвинуваченому запобіжного заходу.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає непереконливими доводи апеляційної скарги щодо можливості зміни обвинуваченому запобіжного заходу на запобіжний захід більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки рішення суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали та відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи слідчим суддею, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.12.2025р., якою обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів до 30.01.2026р. включно залишити без задоволення

Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.12.2025р., якою обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів до 30.01.2026р. включно - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді