УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 522/5096/23

Провадження № 1-кп/522/1095/25

01 жовтня 2025 року місто Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Бериславської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_3 про продовження строку обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000122, відомості про яке внесено 01.03.2023р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дудчани, Нововоронцовського району, Херсонської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2, ст. 28, ч.5 ст.111-1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000122, відомості про яке внесено 01.03.2023 року до Єдиного реєстру досудового розслідування, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2, ст.28, ч.5 ст.111-1 КК України.

Прокурор подала клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, без права внесення застави, мотивуючи клопотання наявністю ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились та продовжують існувати.

У судовому засіданні прокурор підтримала подане нею клопотання і просила його задовольнити.

Захисник обвинуваченого у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою оскільки ризики, на які посилається у своєму клопотанні прокурор з плином часу зменшились. Вважав за можливе застосувати щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту або визначити розмір застави у якості альтернативного запобіжного заходу.

Обвинувачений у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника.

Розглянувши клопотання прокурора, заслухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступного.

Відповідно до розпорядження Верховного Суду України від 26.09.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ судів Херсонської області», на підставі ч.7 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з метою забезпечення доступу до правосуддя. Дотримання розумних строків під час розгляду справ, що були під територіальною юрисдикцією Бериславського районного суду Херсонської області визначено підсудність за Приморським районним судом м.Одеси.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 24.02.2023 року ОСОБА_5 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого продовжувався ухвалами Приморського районного суду м. Одеси та закінчується 09 жовтня 2025 року.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

За змістом ст.199 КПК України підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.5 ст.111-1 КК України, яке є тяжким злочином у розумінні ст.12 КК України, санкцією якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої, а отже з метою уникнення такої відповідальності він може переховуватись від суду.

Стосовно ризику втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, наявність сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Таким чином, суд враховує, що ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований, не одружений, що свідчить про відсутність у останнього законних джерел для існування та міцних соціальних зв`язків.

Водночас, в зазначеному кримінальному провадженні також існує ризик, передбачений п. 3) ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема можливий незаконний вплив обвинуваченого на свідків, які допитані під час досудового розслідування та в подальшому підлягають безпосередньому допиту судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті.

Крім того, суд враховує, що свідки особисто знайомі із обвинуваченим та є його односельчанами, відтак останній може вчиняти спроби схиляння їх до зміни показань у суді на свою користь.

Крім того, на теперішній час судове провадження перебуває на стадії допиту свідків сторони обвинувачення, ще не всі свідки були допитані безпосередньо судом відповідно до частин 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Також прокурор зазначає, що вчиняючи вищевикладене кримінальне правопорушення, обвинувачений мав прямий умисел, усвідомлював наслідки притягнення до відповідальності, а отже обвинувачений дійсно може вчинити інше кримінальне правопорушення, направлене проти територіальної цілісності та недоторканості України, а також проти основ національної безпеки України.

З огляду на викладене, суд вважає, що у даному кримінальному провадженні існує ризик, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_5 може продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

При цьому, суд зауважує на тому, що ризики це, зокрема, невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих наслідків для кримінального провадження та запобіжний захід застосовується саме для запобігання ризиків, тобто до моменту їх настання.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що на даному етапі судового розгляду лише винятковий запобіжний захід у тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, дозволить під час судового розгляду контролювати його місце перебування та запобігти ризикам, передбаченим пунктами 1), 3), та 5) ч.1 ст.177 КПК України, які на теперішній час реально продовжують існувати.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , судом встановлено не було.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, застосовується запобіжних захід, визначений пунктом 5 частини першої статті 176 КПК України тримання під вартою.

Окрім цього, згідно із абз. 3 п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 КПК України, мас право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.ст. 109-1І4-2, 258-258-5, 260, 261,402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

З цих підстав суд не визначає розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу.

За таких обставин строк тримання під вартою обвинуваченого необхідно продовжити.

Керуючись вимогами ст.ст. 8, 9, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 376 КПК України

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Бериславської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_3 про продовження строку обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000122 від 01.03.2023 р. відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2, ст.28, ч.5 ст.111-1 КК України задовольнити.

Строк обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити до 27 листопада 2025 року, включно, без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1