ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1012/26 Справа № 207/3771/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000594 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Південного районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області від 25 листопада 2025 року, ухвалений щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, пенсіонера, маючого вищу освіту, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскаржуваного рішення.

Вироком Південного районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області від 25 листопада 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 3 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 гривень 00 копійок з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено частково та стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 у рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди в сумі 150 000,00 грн.

Крім того, судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів.

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

За встановлених судом обставин та викладених у вироку 02.05.2025 року близько 08.38 годин водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «ДЕУ Ланос» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в Південному районі міста Кам`янського по другорядній дорозі вулиці Подольській з боку вулиці Вячеслава Чорновола в напрямку вулиці Січеславський Шлях.

Під час руху ОСОБА_7 , проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, наближаючись до нерегульованого нерівнозначного перехрестя з вулиці Січеславський Шлях, рухаючись по другорядній дорозі, зупинився для виконання маневру повороту ліворуч, не дав дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», після чого поновив свій рух та виїхав на вказане перехрестя, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21124» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_10 , який рухався по головний дорозі - вулиці Січеславський Шлях зліва направо за напрямком його руху.

В результаті зіткнення ОСОБА_10 спричинені тілесні ушкодження у вигляді сполученої тупої травми тіла, закритої черепно-мозкової травми з раною, саднам на обличчі, закритий перелом шийки, в середній частині правого стегна, надрив зв`язок правого гомілково-ступневого суглобу, закритого перелому лівої променевої кістки - відносяться до СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.

Порушення Правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем, порушив вимоги п.п. 16.11, 10.1 та дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України, які свідчать:

- п.16.11 «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, що наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху»;

- п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

Дорожній знак 2.1 «Дати дорогу» - «Водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі»,- невиконання яких знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали, оскільки зазначене порушення безпосередньо спричинило настання даної події.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду першої змінити, скасувавши його в частині стягнення з ОСОБА_7 моральної шкоди на користь ОСОБА_10 .

Обґрунтовуючи заявлені вимоги захисник посилається те, що суд задовольняючи частково цивільний позов потерпілого про стягнення моральної шкоди, не надав належної оцінки тому, що всупереч положенням ст. ст. 23, 35 ЗУ про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та ч. 1 ст. 1194 ЦК України, позивач та суд повинні були залучити в якості співвідповідача страхову компанію, оскільки автомобіль, яким керував ОСОБА_7 був застрахований, а відтак враховуючи, що позивачем вказаного зроблено не було, то суд мав цивільний позов залишити без розгляду.

До того ж, захисник зазначає, що суд не надав належної оцінки тому, що ОСОБА_7 проживає зі своєю дружиною та вони є пенсіонерами з мінімальною пенсією, обвинувачений після вчинення ДТП здійснив належні заходи для допомоги потерпілому, знайшов та відшкодував потерпілому 43000 грн, незважаючи на наявність страхового полюса, відповідно до якого ОСОБА_11 в разі звернення до страхової компанії може отримати за шкоду заподіяну життю та здоров`ю 320000 грн. й за шкоду заподіяну майну -160000 грн. Вказує захисник і про те, що КНП КМР Міська лікарня швидкої допомоги, в якій здійснював лікування потерпілий має договір з НСЗУ, що означає що потерпілий має право отримати (отримав) допомогу у вказаному медзакладі безкоштовно, тобто за рахунок держави.

Також захисник зазначає, що вирок суду не містить доказів моральної шкоди, аналізу інтенсивності та тривалості переживань, співмірності суми зі станом здоров`я та віком обвинуваченого, а стягнена судом сума є репресивною, а не компенсацією.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити та вирок суду першої інстанції змінити в частині вирішення цивільного позову.

Прокурор та представник потерпілого заперечували проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, просили її залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційної скарги.

Разом з цим, відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам, та вказані обставини, а також вид і розмір призначеного покарання не оспорюються і в апеляційній скарзі, тому перегляду в апеляційному порядку не підлягають.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги потерпілої щодо неправильного вирішення судом першої інстанції цивільного позову в частині стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого моральної шкоди, колегія суддів зазначає таке.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

При вирішенні цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати коло учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

Цих вимог закону при вирішенні цивільного позову у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , місцевим судом не дотримано.

З матеріалів кримінального провадження видно, що потерпілим ОСОБА_10 заявлений цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування, зокрема, моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, в якому він просил суд стягнути з обвинуваченого на його користь моральну шкоду в розмірі 300000 грн.

В той же час, апеляційним судом встановлено, що автомобіль «ДЕУ Ланос» реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував обвинувачений ОСОБА_7 забезпечений договором страхування, відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ №223317950 ARX.

Між тим, при розгляді вказаних цивільного позову судом страхова компанія ARX не залучалась у якості відповідача.

Так, згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам та майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Під час визначення розміру відшкодування враховують вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди в передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у страховика не виник обов`язок із виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону № 1961-IV).

Аналогічні висновки містяться в Постанові ККС ВС від 05.07.2022 у справі №589/4653/19.

Таким чином, суд першої інстанції при вирішенні цивільних позовів повинен був врахувати, що на момент вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення цивільно-правову відповідальність володільця транспортного засобу було застраховано і був чинний договір (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Проте місцевий суд не зробив цього та дійшов передчасного висновку про стягнення з лише обвинуваченого відшкодування заподіяної моральної та матеріальної шкоди.

Отже суд, суд першої інстанції, всупереч зазначеним вимогам Закону та висновків Верховного Суду, під час вирішення цивільного позову, не у повному обсязі з`ясував суб`єктний склад осіб, які несуть відповідальність, в силу закону, за спричинену шкоду, не залучив до участі у справі страхову компанію, не з`ясував їх обсяг обов`язків та ліміти відшкодування шкоди в межах договору страхування, що призвело до неправильного вирішення цивільних позовів, у зв`язку з чим вирок суду першої інстанції в частині цивільного позову підлягає скасуванню з призначення нового судового розгляду в порядку цивільного судочинства.

Що стосується заперечень представника потерпілого з приводу того, що судом було стягнуто з обвинуваченого на користь потерпілого моральну шкоди, яка полягає не відносить до шкоди завданої життю та здоров`я потерпілого, у розумінні Закону України №1961- IV, не входить до страхового відшкодування, а тому суд обгрутованого стягнув її виключно з обвинуваченого, то колегія суддів звертає увагу на те, що з оскарженого вироку не видно, що суд задовольняючи цивільний позов потерпілого частково, виходив з того, що у даній дорожньо-транспортній пригоді потерпілий отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, які стали наслідком його тривалого лікування та часткового відновлення, перерваний істотний, звичний для ОСОБА_10 ритм життя та майбутніх планів, виникла необхідність їх перегляду та відновлення, що потребує від нього значних зусиль, негативно впливає на його емоційний стан.

Тобто суд першої інстанції вважав доведеним завдання потерпілому моральної шкоди, яка стосувалася шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, яка зокрема є такою що охоплюється страховим випадком, тому, посилання представника потерпілого про абсолютність права потерпілого на відшкодування шкоди саме за рахунок особи, яка завдала шкоди, є помилковим.

За таких обставин апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а вирок суду у частині вирішення цивільного позову скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Південного районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області від 25 листопада 2025 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 скасувати в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_10 та призначити новий розгляді в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4