ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі відеокаонференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Одесі (в режимі відеоконференції) матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000858 від 02.06.2025, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Одеси, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, із середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останні рази:

-04.02.2025 Малиновським районним судом міста Одеси за ч. 4 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років;

- 03.03.2025 Київським районним судом міста Одеси за ч. 1 ст. 360 КК України, до покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень (штраф не сплачено),

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , 16.03.2025, приблизно о 15 годин 00 хвилин, в період дії воєнного стану, який відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ХІ від 24.02.2022, на території України з 24.02.2022 введено воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався, а на час вчинення кримінального правопорушення Указом Президента України № 26/2025 від 14.01.2025, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 4020-IX від 15.01.2025, дію продовжено з 08 лютого 2025 року строком на 90 діб, перебував у під`їзді № 2, будинку АДРЕСА_2 , де побачив під сходами з лівої сторони вказаного під`їзду сховище з навісним замком, де зберігались особисті речі мешканців будинку. В цей час, в останнього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, належного мешканцям будинку.

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у сховище, ОСОБА_4 , діючи в умовах воєнного стану, таємно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, переконавшись, що його дії є непомітними для власника майна та інших осіб, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, розуміючи, що речі, які можуть перебувати всередині мають певну цінність, за допомогою невстановленого металевого предмета, який був у нього при собі, зірвав навісний замок з вказаного сховища. Надалі, останній побачив усередині сховища велосипед зелено-фіолетового кольору, марки «Spelli», що належить на праві власності ОСОБА_5 , та взявши його до рук вивіз з приміщення, тим самим викравши його.

Надалі, ОСОБА_4 залишив місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном, а саме велосипедом зелено-фіолетового кольору, марки «Spelli» на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 7380 гривень 26 копійок.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України- як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, поєднана з проникненням у сховище.

Крім того, ОСОБА_4 , 26.05.2025 у період часу з 11 години 50 хвилин до 12 години 00 хвилин, ОСОБА_4 підійшов до приміщення під`їзду будинку АДРЕСА_3 , де набрав випадковий номер квартири, подзвонивши у домофон, та скориставшись тим, що мешканці вказаного будинку йому відкрили, зайшов та піднявся сходами на п`ятий поверх, де побачив велосипед червоного кольору марки «Top rider», що стояв біля дверей квартири АДРЕСА_4 без засобів фіксації, який належить на праві власності ОСОБА_6 , на що у останнього раптово виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме, велосипеду за вищевказаними ознаками.

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , діючи в умовах воєнного стану, таємно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, переконавшись, що його дії є непомітними для власника майна та інших осіб, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу, підійшов до велосипеду за вищевказаними ознаками, та взявши його до рук, безперешкодно викотив з під`їзду вказаного будинку, тим самим викравши його.

Надалі, ОСОБА_4 залишив місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився викраденим майном, а саме велосипедом червоного кольору, марки «Top rider», на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 4318 гривні 25 копійок.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 4 ст. 185 КК України визнав повністю, кваліфікацію своїх дій не оспорював та надав показання, які за змістом аналогічні обставинам, що зазначені в обвинувальному акті. У вчиненому щиро кається, визнав цивільні позови.

Прокурор під час судового розгляду просила обмежитись допитом обвинуваченого і дослідженням документів, що характеризують його особу, документів, що стосуються вирішення долі речових доказів, заходів забезпечення кримінального провадження, документів, що стосуються цивільних позовів та, відповідно до вимог статті 349 КПК України, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги, просила задовольнити.

Потерпіла ОСОБА_6 у судовому засіданні участі не приймала, матеріали справи містять заяву про розгляд кримінального провадження без участі. Згідно з заявою потерпіла підтримує свої позовні вимоги, міру покарання просить призначити на розсуд суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Отже, за згодою учасників судового провадження, які, під час судового розгляду, не оспорювали фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінальних правопорушень, крім того, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст обставин даного провадження, отже, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, і обмежився допитом обвинуваченого, а також дослідженням документів, що характеризують його особу, документів, що стосуються вирішення долі речових доказів, заходів забезпечення кримінального провадження та документів, що стосуються цивільного позову.

При цьому судом з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність їх позицій, та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_4 під час допиту підтвердив, що саме він, за викладених в обвинувальному акті обставинах, вчинив кримінальні правопорушення. Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції, тому суд вважає доведеним пред`явлене йому обвинувачення та кваліфікує його дії:

-за епізодом від 16.03.2025 року за ч. 4 ст. 185 КК України - як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, поєднана з проникненням у сховище;

-за епізодом від 06.05.2025 за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети, а саме виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості. При цьому суд враховує визначені ст.65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття, активне розкриття злочину.

Відповідно до ст. 67 КК України, обставиною, яка обтяжуює покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд визнає рецидив злочинів.

При визначені виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує:

-ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до тяжких злочинів;

-особу обвинуваченого та його вік (41 років); наявність місця реєстрації та проживання;

- стан здоров`я (перебував на психіатричному обліку в період з 26.04.2007 по 30.03.2016 з діагнозом психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання декількох наркотичних речовин, синдром залежності. Знятий з відсутності відомостей;

- ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, зокрема за корисливі злочини останні рази: вироком Хаджибейського (Малиновського) районного судом міста Одеси від 04.02.2025 за ч. 4 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років; вироком Київського районного суду міста Одеси 03.03.2025 за ч. 1 ст. 360 КК України, до покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень (штраф не сплачено);

-повне визнання обвинуваченим своєї вини; наявність обставин, що пом`якшує покарання; наявність обставини, що обтяжує покарання.

Приймаючи до уваги вищевикладене, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим діяння, обставини його вчинення, критичне відношення винної до вчиненого.

Суд, приймаючи до уваги, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення, а також запобігання вчиненню нових (інших) кримінальних правопорушень, відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_4 його ставлення до скоєного, а також приймаючи до уваги думку прокурора в судових дебатах, яка вважала, що виправлення обвинуваченого може бути досягнуто лише під час ізоляції обвинуваченого від суспільства, суд приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання, в межах санкцій ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі, що буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Підстави для застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України відсутні.

Підстав для звільнення від відбування покарання судом також не вбачається.

За правилами ч. 1 ст. 71 КК України до покарання за цим вироком суд частково приєднує невідбуте покарання за вироком Хаджибейського (Малиновського) районного суду міста Одеси від 04.02.2025 за ч. 4 ст. 185 КК України, та визначає остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 4 місяці.

Крім того, суд приєднує невиконане ОСОБА_4 покарання за вироком Київського районного суду міста Одеси від 03.03.2025 за ч. 1 ст. 360 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень. Дане покарання згідно ч. 3 ст. 72 КК України складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно.

В кримінальному провадженні заявлені цивільні позови потерпілих, а саме:

- ОСОБА_6 на суму 4318 гривень 25 копійок;

- ОСОБА_5 на суму 7380 гривень 26 копійок.

Розглядаючи заявлені цивільні позови потерпілих, наявні в матеріалах справи документи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Відповідно до ст. 128 КПК України, яка кореспондуються з положеннями ч. 1 ст. 1166 та ч. 1 ст. 1167 ЦК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду подати цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України.

Цивільні позови усіх потерпілих по цьому кримінальному провадженню були подані до початку розгляду провадження, надійшли до суду разом з обвинувальним актом.

Судом встановлено, що майнова шкода завдана потерпілим була заподіяна саме обвинуваченим ОСОБА_4 , який позовні вимоги потерпілих визнав беззаперечно в повному обсязі.

Враховуючи, що визнання позовних вимог обвинуваченим не суперечить вимогам закону (ст. ст. 16, ч. 1 ст. 1166, ст. 1190, ч. 2 ст. 1192 ЦК України), керуючись ч. 4 ст.174 ЦПК України, суд доходить висновку, що цивільні позови підлягають задоволенню у повному обсязі.

Витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні відсутні.

Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Арешт майна, накладений ухвалою слідчим суддею Хаджибейського районного суду міста Одеси від 17.06.2025 року скасувати.

Долю речових доказів необхідно вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід в даному кримінальному провадженні обвинуваченому не обирався. Враховуючи, що ОСОБА_4 знаходиться під вартою у зв`язку з відбуванням ним покарання у виді позбавлення волі за іншим вироком, суд приходить до висновку, що підстави для обрання відносно останнього будь-якого запобіжного заходу до набрання цим вироком законної сили відсутні.

Керуючись ст. ст. 349, 368- 371, 373, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`ять) років 2 (місяці) позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного вироком Хаджибейського (Малиновського) районного суду міста Одеси від 04.02.2025 року, до покарання, призначеного за цим вироком, призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 4 (чотири) місяці.

Приєднати до покарання за цим вироком невиконане покарання, призначене ОСОБА_7 вироком Київського районного суду міста Одеси від 03.03.2025, у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, яке, згідно ч. 3 ст. 72 КК України, складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно.

Початок строку відбуття покарання у виді позбавлення волі обчислювати з дня набрання цим вироком законної сили.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 , задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 , на користь ОСОБА_6 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 4318 (чотири тисячі триста вісімнадцять) гривень 25 (двадцять п`ять) копійок.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 , задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 , на користь ОСОБА_5 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 7380 (сім тисяч триста вісімдесят) гривень 26 (двадцять шість) копійок.

Арешт майна, накладений ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 17.06.2025 року скасувати.

Речові докази по справі, відповідно до постанови слідчого від 12.06.2025 року, а саме:

-футболку синього кольору з емблемою «Cropp», штани синього кольору з емблемою «INEXTENSO», кепку чорного кольору, сумку сірого кольору з ремінцем, кросівки чорного кольору з написом «Classica fashion», повернути ОСОБА_4 .

Речовий доказ відповідно до постанови слідчого від 06.06.2025 року , а саме:

-оптичний диск, білого кольору, з позначенням «My media CD-R» із відеозаписами з камер відео спостереження за адресою: м. Одеса, вул. Євгена Танцюри, буд. 11,в період часу з 11 годин 29 хвилин 26.05.2025 по 12 годин 00 хвилин 26.05.2025 під назвами: «20250526_114358_DOOR1_MD»,«video_2025-06-09_14-01-18», video_2025- 06-09_14-01-16», «video_2025-06-09_14-01-14», «video_2025-06-09_14-01-11», - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Вирок суду може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Хаджибейський районний суд міста Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копії вироку негайно після його проголошення вручаються обвинуваченому та прокурору.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України судом у судовому засіданні проголошено резолютивну частину вироку.

Суддя ОСОБА_1