ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 629/3169/25 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/2417/25 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.ст. 156, 301-1 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме потерпілих та їхнього законного представника, належним чином повідомлених про розгляд справи, від яких надійшли заяви про розгляд справи без них, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у закритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14.10.2025 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лозова Харківської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, військовозобов`язаного, з інвалідністю ІІІ групи, працюючого бригадиром господарчо-інструментального цеху ВП «Вагонне депо Харків-Сортувальний» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 1 ст. 301-1 та ч. 3 ст. 301-1 КК України з призначенням покарання:

за ч. 2 ст. 156 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років;

за ч. 1 ст. 301-1 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, з позбавленням права обіймати посади чи займатися діяльністю пов`язаною з навчанням, вихованням та проведення дозвілля дітей на строк 2 (два) роки;

за ч. 3 ст. 301-1 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років з позбавленням права обіймати посади чи займатися діяльністю пов`язаною з навчанням, вихованням та проведення дозвілля дітей на строк 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів у виді 8 (восьми) років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади чи займатися діяльністю пов`язаною з навчанням, вихованням та проведенням дозвілля дітей на строк 3 (три) роки.

Включено інформацію про ОСОБА_7 , який вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 156 КК України, до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочин проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

На підставі ст. 96-1, ст. 96-2 КК України застосовано спеціальну конфіскацію та конфісковано в дохід держави - Xiaomi Redmi 6а» з сім-картою абонентського номеру « НОМЕР_1 ».

Долю речових доказів та судових витрат вирішено відповідно до ст. ст. 100, 126 КПК України.

Вищевказаним вироком встановлено, що приблизно на початку серпня 2021 року, в денний час, більш точної дати та часу під час судового слідства не встановлено, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходився на території подвір`я свого домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де знаходилися раніше знайомі йому малолітні сестри ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які в цей день прийшли туди, щоб пограти з малолітніми онуками ОСОБА_7 .

Побачивши малолітніх ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , у ОСОБА_7 виник умисел на вчинення розпусних дій щодо вказаних малолітніх дівчат, з метою задоволення своєї статевої пристрасті неприроднім шляхом. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітніх ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а саме їх розбещення, ОСОБА_7 з метою задоволення своєї статевої пристрасті неприроднім способом, порушуючи нормальний розвиток потерпілих, діючи умисно, та усвідомлюючи, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є малолітніми, з мотивів вчинення дій сексуального характеру, які здатні викликати моральне розбещення останніх, діючи відкрито та з метою розбещення вказаних малолітніх дівчат, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи та бажаючи настання його суспільно небезпечних наслідків, користуючись відсутністю поблизу сторонніх дорослих осіб, які б могли перешкодити вчиненню ним злочину, ОСОБА_7 вчинив ряд наступних злочинних дій.

Так, ОСОБА_7 , виконуючи земельні роботи та в той момент коли до нього підійшла малолітня ОСОБА_10 і запитала чим він займається, з метою вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи, підійшов в притул до неї та засунув свою руку їй під штани, торкаючись нею її інтимних частин тіла, чим задовольняв свою статеву пристрасть. Через деякий час після цього, продовжуючи свою злочинну діяльність, з метою вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи, ОСОБА_7 підійшов до малолітньої ОСОБА_10 , яка одна сиділа на лавочці в альтанці, розташованої на території подвір`я домоволодіння, оголив перед нею свій статевий орган та запропонував їй потриматися за нього, однак остання відмовилася це робити. Через деякий час після цього, продовжуючи свою злочинну діяльність, з метою вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи, ОСОБА_7 почергово брав за талію та саджав на паркан малолітніх ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , та коли вони там сиділи, свою руку засовував під трусики дівчат та торкався їх оголених статевих органів, чим задовольнив свою статеву пристрасть. Через деякий час після цього, продовжуючи свою злочинну діяльність, з метою вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи, ОСОБА_7 побачив на лавці у приміщенні альтанки, розташованої на подвір`ї його домоволодіння, малолітню ОСОБА_9 , продовжуючи свою злочинну діяльність, з метою вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи, підійшов до неї, сів поруч на лавку, взяв її руками та посадив собі на коліна, почав обіймати її руками, торкався її оголених колін, засовував свої руки їй під футболку та нижню білизну, торкаючись ними її оголених інтимних частин тіла, цілував її в губи, чим задовольняв свою статеву пристрасть. Вказані злочинні дії тривали протягом кількох хвилин та лише після того, як до них почали наближатися інші малолітні особи, ОСОБА_7 припинив їх та відпустив від себе малолітню ОСОБА_9 . Через кілька хвилин після цього ОСОБА_7 , продовжуючи свою злочинну діяльність, з метою вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи, в тому ж місці, ігноруючи присутність поблизу нього малолітньої ОСОБА_9 , вчинив аналогічні злочинні дії відносно її сестри малолітньої ОСОБА_10 , а саме, посадив її на лавку поруч з собою, взяв її руками та посадив собі на коліна, почав обіймати її руками, торкався її оголених колін, засовував свої руки їй під футболку та нижню білизну, торкаючись ними її оголених інтимних частин тіла, цілував її в губи, чим протягом кількох хвилин задовольнив свою статеву пристрасть. Свої злочинні дії ОСОБА_7 припинив лише після того, як увечері додому повернулася його дружина та малолітні потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 скориставшись цим змогли піти додому. Внаслідок вищезазначених умисних злочинних дій з боку ОСОБА_7 , була порушена статева недоторканість та нормальний соціальний розвиток малолітніх потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Таким чином ОСОБА_7 вчинив розпусні дії щодо малолітніх ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, ОСОБА_11 у невстановлені судовим розглядом місті та час, але не пізніше 12.10.2021, всупереч Міжнародній Конвенції про запобігання обороту порнографічних видань та торгівлі ними, а також в порушення вимог ст.1 Закону України «Про захист суспільної моралі» від 20.11.2003 №1296-IV, відповідно до якої дитяча порнографія зображення у будь-який спосіб дитини чи особи, яка виглядає як дитина, у реальному чи змодельованому відверто сексуальному образі та/або задіяної у реальній чи змодельованій відверто сексуальній поведінці, або будь яке зображення статевих органів дитини в сексуальних цілях, вимог ст.2 цього Закону, згідно з якою виробництво та обіг у будь-якій формі продукції порнографічного характеру в Україні забороняються, та всупереч існуючих у сфері культурного, духовного життя суспільства моральних засад щодо недопустимості демонстрації статевих органів, сексуальних відносин, які є неприйнятними з погляду суспільної моралі, загальновизнаних правил сором`язливості, прихованості відповідних стосунків від сторонніх осіб, призначені для збудження статевої пристрасті інших осіб, маючи намір здійснити виготовлення фото продукції порнографічного характеру, маючи умисел спрямований на вчинення злочину проти суспільної моралі, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та його суспільно-небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, діючи умисно, шляхом фотографування камерою свого мобільного телефону оголеного себе та з вульгарно-натуралістичною, самоцільною, спеціальною демонстрацією в ближньому ракурсі свого ерегованого статевого члену, та поєднання цих фотознімків шляхом фотомонтажу з отриманими ним в невстановлений спосіб та час фотознімками малолітніх ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , розмістивши малолітніх осіб, на змонтованих таким чином трьох різних фотографіях, в безпосередній близькості до свого ерегованого члена, що підкреслює сексуальну мету показу, після чого зберіг вказані змонтовані фотографії у своєму персональному мобільному телефоні марки «Xiaomi Redmi 6a» model: M1804C6CG, IMEI 1. НОМЕР_2 , IMEI 2. НОМЕР_3 , шістьма графічними файлами, на якому вони у подальшому зберігалися.

Вказаний мобільний телефон у ОСОБА_7 було вилучено 12.10.2021 під час проведення обшуку у його домоволодінні за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно висновку експерта №2729 за результатами проведення судово-мистецтвознавчої експертизи від 12.03.2025, вище зазначені графічні файли, які знаходилися у мобільному телефоні ОСОБА_7 , носять порнографічний характер, а саме характер дитячої порнографії.

Крім того, ОСОБА_7 у невстановлені судовим розглядом місті та час, але не пізніше 12.10.2021, після виготовлення ним графічних файлів порнографічного характеру, а саме файлів з дитячою порнографією, маючи умисел на умисне зберігання дитячої порнографії без мети збуту чи розповсюдження, який спрямований проти суспільної моралі, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та його суспільно-небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, протягом невизначеного часу, а саме до 12.10.2021, умисно, зберігав у пам`яті свого мобільного телефону марки «Xiaomi Redmi 6a» model: M1804C6CG, IMEI 1. НОМЕР_2 , IMEI 2. НОМЕР_3 шість графічних файлів, які згідно висновку експерта №2729 за результатами проведення судово-мистецтвознавчої експертизи від 12.03.2025, носять порнографічний характер, а саме характер дитячої порнографії.

Дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 2 ст. 156 КК України, як вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи, за ч. 3 ст. 301-1 КК України, як виготовлення дитячої порнографії та за ч. 1 ст. 301 КК України, як умисне зберігання дитячої порнографії без мети збуту чи розповсюдження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просить про його зміну в частині призначеного покарання, призначивши останньому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді 5 років позбавлення волі та відповідно до ст. 75 КК України просить звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим стоком, визначеним судом.

В обґрунтування своїх апеляційних доводів вказує, що ОСОБА_7 є особою раніше не судимою, має двох дорослих дітей, працює, має інвалідність.

Зазначає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання, безпідставно не було враховано таку пом`якшуючу обставину, як активне сприяння розкриттю злочину.

Вважає, що наявність таких пом`якшуючих обставин, як інвалідності 3 групи, відсутність судимості та позитивні характеристики особи ОСОБА_7 , є підставами для застосування при призначенні обвинуваченому покарання положень ст. ст. 69, 75 КК України.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 просили про задоволення апеляційної скарги та про зміну вироку суду першої інстанції в частині пом`якшення покарання.

Прокурор не вбачав підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Так, дії обвинуваченого відповідають кваліфікації за інкримінованим йому кримінальними правопорушеннями, а висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази у повному обсязі не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України не перевіряє.

Що стосується апеляційних вимог захисника обвинуваченого щодо пом`якшення ОСОБА_7 покарання та звільнення від його відбування то, відповідно до вимог ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається із змісту вироку, призначаючи обвинуваченому покарання, суд врахував ступінь тяжкості та ступінь суспільної небезпеки вчинених ним кримінальних правопорушень, які є тяжкими та особливо тяжкими, вчиненими щодо малолітніх осіб, особу ОСОБА_7 , який раніше не судимий, одружений, має постійне місце роботи, має інвалідність ІІІ групи та позитивні характеристики.

Обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України суд визнає щире каяття обвинуваченого.

Обставиною ж, що обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої особи та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Навівши зазначені обставини суд першої інстанції визначив обвинуваченому реальний строк покарання в межах санкцій інкримінованих статей з урахуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів є необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. При цьому, слід звернути увагу на те, що призначене обвинуваченому покарання, як слушно зазначив прокурор під час апеляційного розгляду є мінімальним, що передбачене санкціями інкримінованих йому статей.

Тому, підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим, колегія суддів не знаходить.

Надаючи оцінку твердженню апелянта щодо необхідності врахування таких пом`якшуючих обставин, як активне сприяння розкриттю злочину, наявність інвалідності ІІІ групи, відсутність судимостей та позитивні характеристики, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, такі обставини, як відсутність у обвинуваченого судимості, наявність інвалідності ІІІ групи та позитивні характеристики за місцем роботи вже було враховано судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 саме у мінімально допустимому розмірі, передбаченому санкціями інкримінованих статей.

Що стосується твердження апелянта про наявність у діях ОСОБА_7 активного сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, то колегія суддів констатує.

Активне сприяння розкриттю злочину припускає надання особою органам досудового розслідування будь якої допомоги у встановленні невідомих їм обставин справи.

З обвинувального акту вбачається, що орган досудового розслідування за кримінальними правопорушеннями, передбаченими ч. 2 ст. 156, ч. 1 ст. 301-1, ч. 3 ст. 301-1 КК України, вчиненими ОСОБА_7 не визнав обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого - активне сприяння розкриттю злочинів, що свідчить про те, що ОСОБА_7 не надавав органам досудового розслідування будь - якої допомоги у встановленні невідомих їм обставин справи.

Водночас слід зазначити, що в апеляційній скарзі також не зазначено, які саме дії ОСОБА_7 слід розцінити як активне сприяння розкриттю злочинів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у діях ОСОБА_7 відсутні ознаки активного сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 1 ст. 301-1, ч. 3 ст. 301-1 України, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги щодо необхідності визнання такої обставини, пом`якшуючою при призначенні обвинуваченому покарання є необґрунтованими та позбавленими правових підстав.

В своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить про застосування при призначенні ОСОБА_7 покарання положень ст. 69 КК України, проте колегія суддів наголошує, що додаткових та неврахованих судом першої інстанції фактів, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим умисних кримінальних правопорушень, суспільна небезпечність яких охоплює глибокі психологічні, соціальні та правові наслідки, як для малолітніх потерпілих ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 так і для суспільства в цілому, та які б слугували безумовними підставами для пом`якшення обвинуваченому покарання із застосуванням статті 69 КК України не встановлено.

Аналогічний принцип застосування положень ст.69 КК України викладений і в постанові Верховного Суду від 14 06 2018 року по справі № 686/16363/16-к.

Усі інші доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки як свідчить оскаржуваний вирок, зазначені обставини були враховані судом першої інстанції, на підставі чого зроблено обґрунтований висновок про те, що саме призначений вид та розмір покарання, у даному випадку буде дієвим для досягнення такої мети як виправлення обвинуваченого.

Істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які ставили б під сумнів законність судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи.

Колегія суддів не вбачає порушення судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості покарання.

З урахуванням викладеного, підстав для зміни вироку і призначення обвинуваченому більш м`якого покарання з наведених апелянтом мотивів, колегія суддів не вбачає.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - без задоволення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14.10.2025 року по справі щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 156, ч. 1 ст. 301-1, ч. 3 ст. 301-1 КК України, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ _____________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3