Справа № 463/4458/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/834/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

судового засідання

21 жовтня 2025 року у м. Львові Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

під час розгляду у відкритому судовому засіданні апеляційної скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_6 адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 12 серпня 2025 року щодо ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_9

захисників - адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6 ( в режимі відеоконференції),

представника потерпілої адвоката ОСОБА_10

встановила:

вищезазначеним вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України та призначено йому покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі із конфіскацією майна. Відповідно до вимог ст. 54 КК України позбавлено ОСОБА_6 спеціального звання «старший лейтенант поліції».

Запобіжний захід ОСОБА_6 , до вступу вироку в законну силу, змінено на тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_6 ухвалено рахувати з часу фактичного затримання 12.08.2025, тобто з моменту взяття під варту в залі суду.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_6 у строк покарання строк попереднього ув`язнення за період з 07.03.2022 по 08.11.2022 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Після набрання вироком законної сили, заставу у розмірі 198 480 грн. ухвалено повернути заставодавцю ОСОБА_11 .

Не погодившись з указаним вироком, захисники обвинуваченого ОСОБА_6 адвокати ОСОБА_7 , ОСОБА_8 подали апеляційну скаргу.

На адресу апеляційного суду поступило клопотання захисників обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , в якому останні просять змінити ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на заставу у розмірі 198 480 грн. У разі, якщо суд апеляційної інстанції дійде висновку про необхідність подальшого утримання ОСОБА_6 під вартою, захисники просять вирішити питання про можливість визначення йому застави в розмірі 198 480 грн. У разі прийняття судом апеляційної інстанції рішення про заставу зарахувати як таку, що внесена заставодавцем ОСОБА_11 08.11.2022 суму застави в розмірі 198 480 грн., і яка на сьогоднішній день, зарахована і акумулюється на казначейському рахунку відкритому в Державній казначейській службі України. Окрім того, просять допитати під час розгляду даного клопотання заставодавця ОСОБА_11 .

В обґрунтування заявленого клопотання захисники посилаються на те, що суд змінюючи обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжний захід на взяття під варту не навів існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а лише шаблонно покликався на їх існування.

Звертають увагу на те, що обґрунтування судом зміни запобіжного заходу з застави на тримання під вартою без визначення розміру застави виключно з підстав суворості покарання суперечить практиці Європейського суду з прав людини.

Окрім того зазначають, що всупереч вимогам статей 182 та 183 КПК України, суд першої інстанції при зміні запобіжного заходу при ухваленні вироку, жодним чином не зазначив про визначення чи не визначення розміру застави, не вмотивував чому при зміні запобіжного заходу з застави на більш суворий винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою, обвинуваченому не слід визначати розмір застави.

Наголошують на тому, що після припинення дії запобіжного заходу у виді застави стосовно ОСОБА_6 та взятті його під варту в залі суду, суд першої інстанції повинен був вирішити питання про повернення застави саме 12 серпня 2025 року.

Заслухавши думку захисників та обвинуваченого, які підтримали заявлене клопотання, думку прокурора та представника потерпілої, які заперечив проти задоволення клопотання сторони захисту, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи клопотання, колегія суддів вважає, що воно не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно з положеннями п. 14 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Частиною 4 ст. 374 КПК України визначено, що у разі визнання особи винуватою у пред`явленому обвинуваченні в резолютивній частині вироку зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

При вирішенні питання про зміну запобіжного заходу суд зазначив те,що після ухвалення оскаржуваного вироку ризик переховування ОСОБА_6 від суду значно збільшиться з огляду на суворість призначеного йому покарання. Жоден інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не здатен забезпечити його подальшу належну процесуальну поведінку, у тому числі й застава.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) передбачено, що нікого не може бути позбавлено свободи, крім законного ув`язнення особи після засудження її компетентним судом. У справі «Руслан Яковенко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні пп.«а» п. 1 ст. 5 Конвенції, з моменту оголошення вироку судом першої інстанції, навіть якщо він ще не набрав законної сили та його можна оскаржити.

Запобіжний захід як захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. 1 ст. 131 КПК України).

Колегія суддів також зазначає, що тяжкість обвинувачення хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Отже, судом першої інстанції обґрунтовано враховано, що ризик переховування наразі збільшився з огляду на ухвалення щодо ОСОБА_6 обвинувального вироку, за яким останнього визнано винуватим у вчиненні тяжкого злочину та призначено основне покарання у вигляді восьми років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Під час зміни обраного запобіжного заходу судом першої інстанції було взято до уваги як обставини відповідного кримінального провадження, так і обставини, що стосуються безпосередньо ОСОБА_6 .

Водночас стороною захисту у поданому клопотанні не наведено будь-яких нових обставин, які не були враховані судом першої інстанції та могли слугувати підставою для зміни обраного запобіжного заходу.

З огляду на обставини цієї справи, особу обвинуваченого та призначене йому покарання, висновок суду першої інстанції про неможливість застосування відносно ОСОБА_6 іншого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, є обґрунтованим, оскільки саме такий запобіжний захід є мінімально можливим для забезпечення дієвості відповідного кримінального провадження.

Попередня належна процесуальна поведінка обвинуваченого не спростовує існування зазначеного ризику та не може у цьому конкретному випадку бути підставою для зміни обраного запобіжного заходу.

Окрім того, відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України застава, що не була звернена в дохід держави, повертається заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.

Відтак, у зв`язку із застосуванням при ухваленні оскаржуваного вироку запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, внесені заставодавцем кошти, будуть повернуті останньому після набрання вироком законної сили.

З урахуванням викладеного, клопотання захисників про зміну обраного відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 331, 376, 405, 418, ст. 419 КПК України, колегія суддів,

постановила :

відмовити в задоволенні клопотання захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 .

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді