КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0002424 стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, без місця реєстрації та постійного місця проживання, раніше судимого:

- 01.08.2012 Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 156, ч. 2 ст. 263 КК України на 6 років позбавлення волі,

- 23.12.2019 Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 4 ст. 152, ч. 2 ст. 156 КК України на 12 років позбавлення волі, звільненого 10.09.2021 по відбуттю строку покарання,

- 24.03.2023 Сихівським районним судом м. Львова за ч. 2 ст. 156, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 156 КК України на 8 років позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 09 серпня 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 09 серпня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, та йому призначено _________________________________________________________________

Справа №11-кп/824/864/2025 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Категорія: ч. 2 ст. 156 КК України Доповідач ОСОБА_1

покарання у виді 7 років позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарання за цим вироком та покарання за вироком Сихівського районного суду м. Львова від 24.03.2023 року, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 10 років позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

Суд визнав доведеним, що 15.09.2021 року приблизно в 10.10 годин ОСОБА_7 , перебуваючи в туалеті першого поверху школи І-ІІІ ступеня №147 Деснянського району м. Києва по пр. Лісовому, 17-В в м. Києві, побачивши малолітню ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перебувала в кабінці туалету, усвідомлюючи, що перед ним знаходиться малолітня особа, з метою повторного вчинення розпусних дій відносно малолітньої особи для задоволення власних статевих потреб, а саме дій сексуальної конотації, направлених на фізичне розбещення малолітньої ОСОБА_9 , яке полягало в оголенні статевих органів потерпілої, скориставшись відсутністю сторонніх осіб поблизу, перегородив собою вихід малолітньої ОСОБА_9 з вказаної кабінки та наказав їй підняти сукню до грудей, зняти колготки і нижню білизну, стати до нього боком та задом в оголеному вигляді, на що ОСОБА_9 , будучи зляканою появою незнайомого чоловіка в жіночому туалеті та відсутністю можливості безперешкодного виходу за його межі, виконала вимоги ОСОБА_7 , підняла сукню до грудей, зняла з себе колготи та нижню білизну, повернулась до нього боком та спиною в оголеному вигляді, внаслідок чого ОСОБА_7 , оглянувши статеві органи та оголені частини тіла потерпілої, задовольнив у такий спосіб свою статеву пристрасть, посягаючи при цьому на статеву та психічну недоторканість малолітньої ОСОБА_9 , а також на нормальний фізичний і психічний її розвиток, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , вважаючи вирок суду незаконним та необґрунтованим через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема п. 1, 2 ч. 1 ст. 373, п. 1 ч. 2 ст. 412 КПК України, та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить його скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що, всупереч вимогам ст. 94 КПК України, суд першої інстанції однобічно, неповно й упереджено дослідив обставини кримінального провадження та невірно оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

При цьому зазначає, що поза розумним сумнівом сторона обвинувачення не довела, що сукупність обставин справи, які суд невірно встановив під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка була предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований йому злочин був вчинений і, що він є винним у вчиненні цього злочину.

Також поза розумним сумнівом не був доведений жоден з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, суд першої інстанції, у своєму вироку не пояснив, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність прямого умислу, який є необхідним елементом складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу.

Вказує й на те, що судом першої інстанції були істотно порушені вимоги кримінального процесуального закону та загальні засади кримінального провадження, оскільки суд ухвалив своє рішення, ґрунтуючись лише на припущеннях та доказах, які відповідно вимогам кримінального процесуального закону, не може бути визнано судом належними, допустимими, достовірними та достатніми з точки зору їх взаємозв`язку, та всупереч вимогам ч. 4 ст. 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини обвинуваченого, витлумачив на користь сторони обвинувачення.

Також зазначає, що під час судового розгляду судом першої інстанції були відхилені клопотання сторони захисту про допит під час судового засідання потерпілої ОСОБА_9 , яка могла безпосередньо сприймати та оцінювати характер вчинених щодо неї дій, і таким чином, залишилися недослідженими ті важливі фактичні обставини справи, зокрема і обставини, які не були з`ясовані в результаті допиту потерпілої під час досудового розслідування, з`ясування яких могло мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

При цьому доводи суду про неможливість допиту потерпілої під час судового засідання, у зв`язку з її віком, станом здоров`я та місцем знаходження, є необґрунтованими, оскільки сторона обвинувачення не надала суду жодних документів, які б свідчили про стан здоров`я та інше місце знаходження потерпілої ніж те, що вказане у матеріалах справи. До того ж, суд першої інстанції мав можливість здійснити допит потерпілої за правилами передбаченими ст. 354 КПК України, тобто дистанційно, в режимі відеоконференції, зважаючи на вік потерпілої, але цього не зробив.

Таким чином, вважає, що судом були порушені вимоги ст. 23, 86, 95 КПК України, відповідно яким, суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання і не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, і враховані судом при постановленні судового рішення.

Вказує й на те, що висновки суду першої інстанції та судове рішення не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, оскільки вони є недопустимими, неналежними, недостовірними та недостатніми з точки зору їх взаємозв`язку.

Зокрема, що стосується доказу - пред`явлення особи для впізнання за ксерокопіями фотознімків, то сторона обвинувачення не навела причин, що свідчать про необхідність проводити впізнання за фотознімками, як того вимагає ч. 6 ст. 228 КПК України. До того ж, така слідча дія, як пред`явлення особи для впізнання за ксерокопіями фотознімків не передбачена КПК України.

Щодо висновку спеціаліста-психолога та відеозапису опитування потерпілої на базі «Зеленої кімнати», то даний спеціаліст не є експертом та не був попереджений про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку. При цьому якість звуку відеозапису опитування потерпілої не дозволяє почути, про що саме розмовляють спеціаліст-психолог і потерпіла.

Також зазначає, що висновок експерта № 237 від 06.07.2022 не був зроблений завдяки безпосередньому дослідженню потерпілої, а був зроблений на базі іншого висновку, а саме висновку спеціаліста-психолога, який не може бути належним та допустимим доказом.

Вказує й на те, що показання свідків сторони обвинувачення та законного представника потерпілої, які вони надали під час допиту в суді першої інстанції, не підтверджуються іншими доказами, які, відповідно вимогам кримінального процесуального закону, може бути визнано допустимими. При цьому їх показання містять істотні суперечності та розбіжності між собою і показаннями потерпілої, наданими нею під час досудового розслідування, а показання законного представника потерпілої, які були надані нею без приведення її судом до присяги, істотно суперечать відомостям, які були надані нею первинно, в якості заявника у заяві про кримінальне правопорушення.

Крім того, зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги і відомості щодо фактичних обставин справи, які містяться у заяві про кримінальне правопорушення від 15.09.2021, де заявник ОСОБА_10 , яка також є мамою потерпілої ОСОБА_9 , повідомляє, що розпусні дії будь-то фізичного або інтелектуального виду щодо її доньки не вчинювалися.

При цьому зазначає, що ОСОБА_10 має вищу освіту та враховуючи ту довіру, яка існує між мамою і донькою, не виникає сумніву щодо правильності оцінки, наданої нею в юридично грамотній формі, про які вона дізналась від своєї доньки. Однак, під час допиту у судовому засіданні ОСОБА_10 не змогла пояснити суперечливість, яка існує між первинними відомостями, наданими нею у заяві про кримінальне правопорушення і показаннями, наданими нею у суді.

Також вказує про те, що, встановлюючи фактичні обставини справи, суд першої інстанції свавільно вигадав декілька обставин та фактів, які не підтверджуються жодними фактичними даними кримінального провадження. Зокрема, твердження суду про те, що нібито він розглядав статеві органи потерпілої і таким чином, задовольнив свою статеву пристрасть, не підтверджується жодними доказами, відомостями, показаннями будь-то потерпілої, законного представника потерпілої, свідків чи будь-якими іншими даними кримінального провадження.

Зазначає й те, що жодні фактичні дані кримінального провадження, не вказують на те, що вчинені щодо потерпілої дії були спрямовані саме на оголення її статевих органів та на задоволення статевої пристрасті будь-якої особи. Сама потерпіла повідомляє про те, що справляла в туалеті власні потреби, де оголювалася самостійно, за своєю волею та, що між нею, невстановленою особою та іншими дівчатами відбувалась розмова про моделінг, отже, треба розуміти вчинені дії в контексті цієї розмови. Також потерпіла повідомляє про те, що їй запропонували показати фігуру боком, отже, такі дії не були спрямовані до спонукання потерпілої показати свої органи і, оскільки потерпіла повідомляє про те, що дії невстановленої особи були спрямовані на оцінку її фігури з метою визначення придатності бути моделлю, то такі дії могли бути вчинені з умислом іншого характеру, а не з умислом задовольнити свою статеву пристрасть або були вчинені без умислу взагалі.

Звертає увагу й на те, що суд першої інстанції встановив, що до потерпілої були вчинені дії сексуальної конотації, але такі дії не є елементом складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України. Кримінальний кодекс України не передбачає кримінальної відповідальності за вчинення дій сексуальної конотації, які не є тотожні діям сексуального характеру.

Отже, вважає, що застосувавши закон, який не підлягає застосуванню, суд засудив його за вчинення дій, які не є кримінально караними, та які він не вчиняв.

При цьому вказує на те, що під час досудового розслідування, його захисник ОСОБА_11 подавав скарги до прокуратури Деснянського району м. Києва на дії прокурора по факту його незаконного притягнення до кримінальної відповідальності у зв`язку з невірно наданою кваліфікацією діянню, у вчиненні якого його підозрювали, а він подавав відповідні скарги до прокуратури м. Києва та до Генеральної прокуратури України, але незважаючи на обґрунтованість їх скарг, прокуратура не виправила своєї помилки, чим було істотно порушені його права на свободу і особисту недоторканість.

Окрім цього, зазначає, що судом першої інстанції також були порушені і вимоги ч. 1 ст. 33 КК України, оскільки суд призначив йому остаточне покарання шляхом часткового складання призначених покарань за сукупністю кримінальних правопорушень, застосувавши закон, який не підлягає застосуванню, а саме ч. 4 ст. 70 КК України, оскільки вироком Деснянського районного суду м. Києва від 09.08.2023 він був засуджений за ч. 2 ст. 156 КК України та вироком Сихівського районного суду м. Львова від 24.03.2023 також за ч. 2 ст. 156 КК України, то сукупність кримінальних правопорушень у даному випадку не визнається, а визнається повторність кримінальних правопорушень.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , вважаючи вирок суду незаконним та необґрунтованим через неповноту судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить його скасувати та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 156 КК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що малолітня потерпіла під час судового розгляду взагалі не допитувалась, хоча обвинувачений та сторона захисту неодноразово наполягали на її допиті хоча б в режимі відеоконференції.

При цьому у даному випадку судом взято до уваги лише DVD-R диск з відеодопитом, на якому на стадії досудового розслідування відбулось спілкування малолітньої потерпілої з психологом, що є порушенням норм ст. 354 КПК України, так як малолітній потерпілій не роз`яснено навіть щодо її обов`язку про необхідність давати правдиві показання. До того ж під час дослідження відеодиску спілкування малолітньої потерпілої з психологом виявилось, що звукове відображення неякісне і взагалі незрозуміло, про що говорила потерпіла психологу.

Отже, вважає, що професійний висновок кандидата психологічних наук ОСОБА_12 на базі «Зеленої кімнати» та DVD-R диск з відеодопитом малолітньої потерпілої є недопустимим доказом.

Також є недопустимим доказом і Висновок експерта №237 від 06.07.2022, оскільки особисто експерт з малолітньою потерпілою ОСОБА_9 не спілкувався, а зробив висновок на підставі перегляду DVD-R диск з відеодопитом малолітньої потерпілої на базі «Зеленої кімнати», а виходячи з того, що у судовому засіданні було встановлено, що звукове відображення неякісне і взагалі незрозуміло, про що говорила потерпіла психологу, то незрозуміло як експерт міг зробити на підставі цього об`єктивний висновок.

Зазначає й те, що допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та представник ОСОБА_10 взагалі ніяких свідчень щодо вчинення його підзахисним протиправних дій не надали. Вина його підзахисного підтверджується лише спілкуванням малолітньої потерпілої з психологом на стадії досудового розслідування, яка не допитувалась у суді.

Вказує й на те, що є незрозумілим, в чому була необхідність пред`являти для впізнання ОСОБА_7 за ксерокопіями фотознімків, а не наживо, якщо його особу було встановлено відразу. До того ж нормами КПК не передбачено, що впізнання можливо проводити за ксерокопіями фотознімків. Отже, вважає, що протоколи пред`явлення для впізнання з малолітньою потерпілою ОСОБА_9 та свідками ОСОБА_15 і ОСОБА_13 є недопустимими доказами.

Також вважає незрозумілою і позицію суду щодо призначення остаточного покарання з урахуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України, оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 33 КК України, сукупністю кримінальних правопорушень визнається вчинення особою двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини цього Кодексу, за жодне з яких її не було засуджено. При цьому не враховуються кримінальні правопорушення, за які особу було звільнено від кримінальної відповідальності за підставами, встановленими законом. Тобто судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

Нечіткою, на думку апелянта, є позиція суду і щодо скасування застави, оскільки судом не вирішено питання щодо її повернення заставодавцю або звернення в дохід держави.

За таких обставин, вважає, що винуватість не може ґрунтуватися на припущеннях або міркуваннях сторони обвинувачення, а тому сукупність зібраних доказів є недостатньою для встановлення факту доведеності вини обвинуваченого за ч. 2 ст. 156 КК України.

Прокурор у провадженні - керівник Деснянської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_16 у запереченнях на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а доводи захисника безпідставними, просить залишити вирок суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів поданих апеляційних скарг, а також заперечення прокурора проти їх задоволення, повторно дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження, в межах заявленого стороною захисту клопотання, яке задоволено частково, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду в межах доводів, викладених в апеляційних скаргах сторони захисту, колегія суддів вважає, що, всупереч тверджень апелянтів, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні розпусних дій щодо малолітньої особи, що відповідає юридичній кваліфікації діяння, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджені дослідженими в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами в їх сукупності, які оцінені судом першої інстанції відповідно до положень ст. 94 КПК України.

При цьому повно та всебічно у судовому засіданні були перевірені доводи сторони захисту щодо непричетності обвинуваченого до вчинення інкримінованих йому дій та відсутності достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення.

Проте ці доводи судом першої інстанції обґрунтовано визнані такими, що не відповідають дійсності, оскільки спростовуються об`єктивними доказами наявними у провадженні, які змістовно наведені у вироку та яким суд першої інстанції дав належну оцінку, обґрунтовано визнавши їх належними, допустимими та достовірними, а їх сукупність достатньою у взаємозв`язку.

Так, на наявність в діях ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, а саме - його винуватість у вчиненні розпусних дій щодо малолітньої ОСОБА_9 вказують, зокрема, такі докази:

- показання законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_9 - ОСОБА_10 в суді першої інстанції про те, що 15 вересня 2021 року їй зателефонувала ОСОБА_14 , яка є вчителькою її дочки ОСОБА_17 , 2013 року народження, яка навчається в школі №147 м. Києва, та повідомила, що на уроці її дочка вийшла в туалет, який знаходиться на першому поверсі школи, де незнайомий чоловік примусив її дочку роздягнутись та дивився на неї оголену, не випускаючи її із жіночого туалету. Коли вона прийшла до школи, там вже знаходились працівники поліції, які опитали дочку, і вона як мати подала відповідну заяву до поліції. В подальшому її дочка розповіла їй про те, що коли вона зайшла в жіночій туалет в школі, невідомий чоловік, який вже знаходився в туалеті, запитав у неї, чи хоче вона бути моделлю, і для того, щоб брати участь в конкурсах краси, вона повинна роздягнутись. Він стояв у дверях на виході з кабінки туалету, щоб вона не могла пройти. Він сказав зняти нижню білизну і показатись оголеною з різних боків, вона боялась його, тому і робила все, що він казав. Коли пролунав дзвоник з уроку, він сказав, що вона може вдягатись і йти, відступив від дверей і вона вийшла з туалету. Ця ситуація сильно травмувала дочку морально, вона боялась ходити до школи, у неї був дуже сильний стрес, у зв`язку з чим вони звертались до психолога. Крім того, дочка розповідала, що нападник був у масці, яка закривала частину обличчя, і вона запам`ятала обличчя нападника та впізнає його, і в подальшому в ході проведення впізнання особи за фотокартками дочка впізнала вказаного чоловіка;

- показання свідка ОСОБА_14 , яка в суді першої інстанції пояснила, що 15 вересня 2021 року під час уроку в школі №147 м. Києва, де вона працює вчителькою, ОСОБА_18 вийшла в туалет. В 10 год. 10 хв. пролунав дзвоник на перерву, через 2-4 хвилини до неї підбігли ОСОБА_17 з дівчатами та повідомили, що у жіночому туалеті невідомий чоловік заставляє їх знімати нижню білизну. В цей час з жіночого туалету вийшов раніше незнайомий їй ОСОБА_7 . Він був одягнутий у джинси, темну спортивну куртку, світлі кросівки, на обличчі була маска, на голові наявні залисини. Вона запитала у нього про те, що він тут робить, на що він вказав, що ходив в туалет, після чого відштовхнув її та почав бігти до виходу зі школи. Вона почала його наздоганяти, по дорозі також почали його наздоганяти старшокласники. На вулиці вона зупинилась, а хлопці побігли за ним далі, вона повернулась до ОСОБА_9, яка була дуже схвильована. На її питання ОСОБА_17 розповіла, що коли вона відкривала кабінку в туалеті, щоб вийти, там вже стояв чоловік, який перешкоджав її виходу. Він їй сказав, що вона може бути моделлю та запропонував підняти спідницю та зняти білизну. Вона підняла сукню та спустила білизну, вказаний чоловік до неї не торкався;

- показання свідка ОСОБА_19 , яка, будучи допитаною в судовому засіданні, пояснила, що 15 вересня 2021 року приблизно о 10 год. 00 хв., під час уроку в школі №147 м. Києва, де вона працює вчителькою, вона відчинила двері кабінету в коридор та побачила біля кабінету чоловіка, який сказав, що він батько дитини та чекає кінця уроку. На перерві після вказаного уроку до неї в кабінет забігли три дівчинки, які просили допомоги, оскільки в жіночому туалеті знаходиться чоловік, який просить зняти нижню білизну. Вона вийшла в коридор та побачила вказаного чоловіка, який біг коридором, а за ним бігли її колега ОСОБА_14 та хлопці старшокласники. Вона також побігла за ними. Вказаний чоловік вибіг до виходу зі школи та побіг далі. Вона з колегами залишилась на виході зі школи, а хлопці старшокласники побігли далі за цим чоловіком. Через деякий час хлопці повернулись, не наздогнавши його. Вказаний чоловік був в масці на обличчі, яка закривала нижню частину обличчя, а очі, лоб та залисини на голові було видно, і в подальшому при пред`явленні їй осіб для впізнання за фотокартками вона впізнала вказаного чоловіка;

- показання свідка ОСОБА_13 , який під час допиту в суді першої показав, що 15 вересня 2021 року в школі №147 в м. Києві, де він на той час навчався, в першій половині дня, а саме до 12 години, на перерві після уроку він з однокласником спустились на перший поверх школи, де почули крик вчительки ОСОБА_14 : «Тримайте його!». Він повернувся та побачив чоловіка невисокого зросту, в джинсах, в сірій спортивній кофті, шапці і масці на обличчі, який біг по коридору в сторону виходу зі школи. Він з однокласником побігли за вказаним чоловіком, вибігли за ним з приміщення школи та побігли по території школи. На виході з території школи чоловік зупинився, він з однокласником також зупинився на відстані 2-3 метри від чоловіка, вказаний чоловік пригрозив їм застосуванням «заточки» та побіг далі, а вони повернулись до школи. Вказаним чоловіком був саме ОСОБА_7 , він його впізнав по очам та носі, оскільки маска закривала нижню частину обличчя нижче носа, а також по залисинам, оскільки шапка у нього була на потилиці, тому було видно частину голови, в тому числі і залисини.

Також винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, підтверджується даними, що містяться у:

- протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 15 вересня 2021 року, згідно якого ОСОБА_10 заявила про те, що 15 вересня 2021 року на території школи № 147 по пр. Лісовому, 17-В в м. Києві невідомий чоловік шляхом обману змусив її малолітню дитину зняти нижній одяг, ознак будь-якого фізичного чи інтелектуального контакту з приводу розпусних дій не проводив (т. 2 а.с. 23);

- протоколі огляду місця події від 15 вересня 2021 року, згідно якого оглянуто приміщення туалету школи № 147 по пр. Лісовому, 17-В, в м. Києві (т. 2 а.с. 24-27);

- копії свідоцтва про народження ОСОБА_9 , згідно якого потерпіла ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто на час вчинення кримінального правопорушення є малолітньою (т. 2 а.с. 29);

- протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17 вересня 2021 року, згідно якого малолітня потерпіла в присутності матері ОСОБА_10 та психолога ОСОБА_20 впізнала по фотознімку ОСОБА_7 , як чоловіка, який 15 вересня 2021 року був з нею в жіночому туалеті школи № 147 на 1-му поверсі та який вказав їй зняти одяг і труси та ставати до нього боком та задом (т. 2 а.с. 33-35);

- протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21 жовтня 2021 року, згідно якого свідок ОСОБА_19 впізнала по фотознімку ОСОБА_7 , як чоловіка, який 15 вересня 2021 року близько 10 годин перебував у приміщенні коридору школи № 147 та за яким в подальшому коридором бігла вчителька молодших класів ОСОБА_14 (т. 2 а.с. 66-68);

- протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21 жовтня 2021 року, згідно якого свідок ОСОБА_13 впізнав по фотознімку ОСОБА_7 , як чоловіка, який 15 вересня 2021 року пробігав повз нього по коридору школи № 147 та якого він разом з вчителями молодших класів ОСОБА_14 та ОСОБА_19 , а також з однокласником ОСОБА_21 намагалися наздогнати (т. 2 а.с. 69-71);

- професійному висновку кандидата психологічних наук ОСОБА_22 щодо перебігу психологічної роботи з малолітньою ОСОБА_9 на базі «Зеленої кімнати» Солом`янського УП ГУНП у м. Києві від 11 листопада 2021 року, згідно якого відносно малолітньої ОСОБА_9 були вчинені розпусні дії невідомою особою, вона розуміла значення вчинених відносно неї дій і чинила при цьому опір відповідно до її віку і усвідомлення рівня небезпеки, малолітня ОСОБА_9 пережила сексуальне домагання з боку невідомого чоловіка, особа якого була встановлена в процесі досудового слідства - ОСОБА_7 . За критеріями психологічної науки дії ОСОБА_7 стосовно дитини кваліфікуються як сексуальне насильство над дитиною, малолітня ОСОБА_9 зазнала психологічної травми і тому їй була надана в межах «Зеленої кімнати» психологічна допомога (т. 2 а.с. 72-75);

- відеозаписі допиту малолітньої ОСОБА_9 на базі «Зеленої кімнати» 11 листопада 2021 року, який зафіксовано на DVD-R диску, виклад якого міститься у професійному висновку, згідно якого потерпіла ОСОБА_9 розповіла про події, які відбулись з нею 15 вересня 2021 року, а саме, що на перерві після уроку в школі вона пішла до туалету, який знаходився на поверсі розташування класів. Там було ще дві дівчини з іншого класу. Вона зайшла до кабінки туалету, дівчата також зайняли кабінки. Коли вона виходила з кабінки туалету, їй перегородив дорогу незнайомий чоловік, який запитав у неї, чи хоче вона бути моделлю, на що вона відчула небезпеку і зі страху сказала так. Незнайомець наказав підняти сорочку, щоб подивитись фігуру. Вона підняла сукню до грудей. Далі нападник наказав зняти колготи. Вона підкорилась вимозі та зняла колготки. Потім незнайомець наказав зняти труси, і вона послухала його. Далі він наказав повернутись оголеною боком і задом, що вона виконала. Далі незнайомець сказав, що все добре і вона може одягатись. Чоловік не торкався її руками, не оголювався сам, не торкався своїх статевих органів. Вона одягнулась та вибігла з туалету, нападник не послідував за нею. В цей час до туалету йшли дві її однокласниці, вона відразу попередила їх про небезпеку. Дівчата побігли до класу розказати все вчительці, яка в цей час розмовляла по телефону і дівчата почекали до завершення розмови, після чого їй розповіли, що в дівочому туалеті є дядько, який заставляє роздягатись та крутитись. Вчителька відразу відреагувала на їх розповідь, відчинила двері класу і ОСОБА_9 побачила за пару кроків від дверей класу того чоловіка, який при вигляді вчительки почав тікати (т. 2 а.с. 72-75, 76);

- висновку експерта № 237 від 06 липня 2022 року, згідно якого: процес відтворення малолітньою потерпілою ОСОБА_9 обстановки та обставин події за матеріалами відеозапису допиту ОСОБА_9 на базі «Зеленої кімнати» від 11 листопада 2021 року має наступні психологічні особливості: наявність у ОСОБА_9 достатнього для її віку рівня загальної обізнаності та орієнтування в практичних ситуаціях, розвинення відповідно віку когнітивних здібностей, логіки в судженнях та здатності до фіксації інформації, що вказує на відповідність розумового розвитку ОСОБА_9 її віку. Однак, внаслідок свого малолітнього віку ОСОБА_9 здатна до правильного сприймання та відтворення лише зовнішньої фактичної сторони обставин досліджуваних подій. Дитина віку ОСОБА_9 не здатна розуміти значення сексуальної поведінки та, відповідно, чинити опір. Комунікативна діяльність ОСОБА_9 у процесі відтворення нею подій, які відбулися 15 вересня 2021 року, під час проведення 11 листопада 2021 року допиту ОСОБА_9 на базі «Зеленої кімнати», що зафіксовано на наданий для дослідження відеозапис, має наступні особливості: надання показів як в монологічній так і в діалогічній формах, темп мовлення середній, мовленнєві реакції достатньо жваві, комунікативно спрямовані, емоційно забарвлені, з особливостям висловлювань та фраз, динаміка надання показань під час обговорення обставин, що мають значення по справі, рівномірна, емоційний фон рівний. Це свідчить про достатнє та детальне володіння ОСОБА_9 інформацією, що має значення по справі, та самостійним її викладенням. Однак, внаслідок свого малолітнього віку ОСОБА_9 здатна до правильного відтворення лише зовнішньої фактичної сторони обставин досліджуваних подій. В поведінці ОСОБА_9 психологічні особливості, що властиві для несамостійного відтворення нею досліджуваних подій у період її допиту в умовах «Зеленої кімнати», який зафіксовано на наданому на дослідження відеозаписі, психологічні особливості, які дають підстави для визначення ознак несамостійного надання показів не спостерігаються. У процесі допиту ОСОБА_9 в умовах «Зеленої кімнати», який зафіксовано на наданому на дослідження відеозаписі, психологічних ознак впливу з боку особи, яка приймала участь у проведенні слідчої дії, не спостерігається (т. 2 а.с. 78-81);

- протоколі затримання ОСОБА_7 , як особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 17 вересня 2021 року, згідно якого, на підставі ч. 3 ст. 208 КПК України, під час обшуку затриманого ОСОБА_7 було вилучено: пару кросівок темно-синього кольору з білими вставками, джинси синього кольору, ремінь коричневого кольору, футболку коричневого кольору з малюнком у вигляді «штрих коду» на передній частині, кофту чорного кольору у сірі смужки, мобільний телефон марки «Nоkіа» з серійним номером НОМЕР_1 та сім-карткою з абонентським номером НОМЕР_2 , довідку про звільнення на ім`я ОСОБА_7 , ключ з биркою з написом «53», які постановою слідчого від 17 вересня 2021 року визнані речовими доказами та оглянуті відповідно до протоколу огляду від 18 липня 2022 року (т. 2 а.с. 36-39, 40-42, 82-96);

- протоколі обшуку від 17 вересня 2021 року, згідно якого було проведено обшук камери схову речей з порядковим номером «53», яка розташована на 1-му поверсі ТЦ «Європорт» по вул. Івана Огієнка, 15-А, в м. Києві, відчинення дверей якої здійснено ключем з біркою з написом «53», який було вилучено в порядку ч. 3 ст. 208 КПК України у ОСОБА_7 під час його затримання, в ході якого у камері схову № 53 виявлено пакет чорно-білого кольору, в якому виявлено кофту на замку чорного кольору з капюшоном та у візерунок біло-червоного кольору, пакет з предметами посуду, куртку-вітровку чорного кольору з вставками сірого кольору та смугами білого кольору з замком та емблемою з написом «JАКО» білого кольору, рушник з емблемою та написом «аdіdаs», кофту білого кольору, поліетиленовий пакет з предметами гігієни та особистого догляду, коробку з блістером з пігулками «Темпалгін», книжку коричневого кольору, шапку чорного кольору, шкарпетки в кількості 4 пари, зарядний пристрій до телефону «Nоkіа», які були вилучені, визнані речовими доказами постановою слідчого від 17 вересня 2021 року та оглянуті відповідно до протоколу огляду від 18 липня 2022 року (т. 2 а.с. 43-50, 51-53, 82-96).

- довідці про опрацювання номерної інформації щодо проведення аналізу абонентського номера НОМЕР_2 , який ймовірно належить ОСОБА_7 , за період часу з 10 вересня 2021 року по 17 вересня 2021 року, яка постановою слідчого від 18 листопада 2021 року визнана речовим доказом (т. 2 а.с. 60-63, 57-59).

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції всебічно, повно та неупереджено досліджено всі обставини кримінального провадження, надано оцінку кожному доказу з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Також, в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням сторони захисту, судом апеляційної інстанції було досліджено протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 15 вересня 2021 року, протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17 вересня 2021 року за участю потерпілої ОСОБА_9 , протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21 жовтня 2021 року за участю свідка ОСОБА_19 , протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21 жовтня 2021 року за участю свідка ОСОБА_13 , професійний висновок кандидата психологічних наук ОСОБА_22 щодо перебігу психологічної роботи з малолітньою ОСОБА_9 на базі «Зеленої кімнати» Солом`янського УП ГУНП у м. Києві від 11 листопада 2021 року, відеозапис на DVD-R диску, на якому зафіксовано допит малолітньої ОСОБА_9 на базі «Зеленої кімнати» 11 листопада 2021 року, висновок експерта № 237 від 06 липня 2022 року.

Згідно протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 15 вересня 2021 року, ОСОБА_10 заявила про те, що 15 вересня 2021 року за адресою: м. Київ, пр. Лісовий, 17-В, на території школи № 147 невідомий чоловік шляхом обману змусив її малолітню дитину зняти нижній одяг, ознак будь-якого фізичного чи інтелектуального контакту з приводу розпусних дій не проводив (т. 2 а.с. 23).

За даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17 вересня 2021 року за участю потерпілої ОСОБА_9 , малолітня потерпіла, в присутності матері ОСОБА_10 та психолога ОСОБА_20 , на фото № 3 впізнала чоловіка, який 15 вересня 2021 року був з нею в жіночому туалеті школи № 147 на 1-му поверсі та який вказав їй зняти одяг і труси та ставати до нього боком та задом. Ознаки за якими ОСОБА_9 впізнала особу - форма обличчя, форма та розріз очей, зачіска, лисина зверху на голові та рідка чолка, форма брів. Згідно додатку до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17 вересня 2021 року, у протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17 вересня 2021 року особою під фотознімком № 3 є ОСОБА_7 (т. 2 а.с. 33-35).

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21 жовтня 2021 року, проведеного зі свідком ОСОБА_19 , остання на фото № 2 впізнала чоловіка, який 15 вересня 2021 року близько 10 год. 00 хв. перебував у приміщенні коридору школи № 147 та за яким в подальшому коридором бігла вчителька молодших класів ОСОБА_14 . Ознаки за якими ОСОБА_19 впізнала особу - форма обличчя, форма та розріз очей, форма носа, форма брів, зачіска, лисина. Відповідно до довідки, яка є додатком до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21 жовтня 2021 року, особою під № 2, на яку вказала свідок ОСОБА_19 , є ОСОБА_7 (т. 2 а.с. 66-68).

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21 жовтня 2021 року за участю свідка ОСОБА_13 , останній на фото № 3 впізнав чоловіка, який 15 вересня 2021 року пробігав повз нього по коридору школи № 147 та якого він разом із вчителями молодших класів ОСОБА_14 та ОСОБА_19 , а також з однокласником ОСОБА_21 , в подальшому наздоганяли. Ознаки за якими ОСОБА_13 впізнав особу - форма обличчя, форма та розріз очей, форма носа, форма брів, зачіска, лисина. Відповідно до довідки, яка є додатком до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21 жовтня 2021 року, особою під № 3, на яку вказав свідок ОСОБА_13 , є ОСОБА_7 (т. 2 а.с. 69-71).

За даними професійного висновку кандидата психологічних наук ОСОБА_22 щодо перебігу психологічної роботи з малолітньою ОСОБА_9 на базі «Зеленої кімнати» Солом`янського УП ГУНП у м. Києві від 11 листопада 2021 року, відносно малолітньої ОСОБА_9 були вчинені розпусні дії невідомою особою, вона розуміла значення вчинених відносно неї дій і чинила при цьому опір відповідно до її віку і усвідомлення рівня небезпеки. Малолітня ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пережила сексуальне домагання з боку невідомого чоловіка, особа якого була встановлена в процесі досудового слідства - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . За критеріями психологічної науки дії ОСОБА_7 стосовно дитини кваліфікуються як сексуальне насильство над дитиною, натомість з позиції юриспруденції його дії можуть мати іншу категорізацію. Малолітня ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазнала психологічної травми і тому їй була надана в межах «Зеленої кімнати» психологічна допомога за методикою спеціалізованої травмотерапії EMDR (т. 2 а.с. 72-75).

Також апеляційним судом був досліджений відеозапис на носії DVD-R диску, на якому зафіксовано допит малолітньої ОСОБА_9 на базі «Зеленої кімнати» 11 листопада 2021 року. На відеозаписі зафіксовано як потерпіла ОСОБА_9 під час пояснень та допиту розповіла про події, які відбулись з нею 15 вересня 2021 року, а саме, що у вересні 2021 року на перерві після уроку в школі вона пішла до туалету, який знаходився на поверсі розташування класів. Там були ще дві дівчини з іншого класу. Вона зайшла до кабінки туалету та чула, що дівчата теж зайняли кабінки. Коли вона виходила з кабінки туалету, їй перегородив дорогу незнайомий чоловік. Він здався їй звичайною людиною, але його поява в туалеті викликала у неї страх. Чоловік звичайним голосом запитав у неї, чи хоче вона бути моделлю, на що вона відчула небезпеку і зі страху сказала "Так". Незнайомець наказав підняти сорочку до грудей, щоб подивитись фігуру. Вона підняла сукню до грудей. Далі нападник наказав зняти колготи. Вона підкорилась вимозі та зняла колготки. Потім незнайомець наказав зняти труси, і вона послухала його. Далі він наказав повернутись оголеною боком і задом, що вона виконала. Далі незнайомець сказав, що все добре і вона може одягатись. Чоловік не торкався її руками, не оголювався сам, не торкався своїх статевих органів. Вона одягнулась та вибігла з туалету, нападник не послідував за нею. В цей час до туалету йшли дві її однокласниці, вона відразу попередила їх про небезпеку. Вона з дівчатами побігли до класу розказати все вчительці, яка в цей час розмовляла по телефону і дівчата почекали до завершення розмови, після чого їй розповіли, що в дівочому туалеті є дядько, який заставляє роздягатись та крутитись перед ним. Вчителька відразу відреагувала на їх розповідь, відчинила двері класу і ОСОБА_9 побачила за пару кроків від дверей класу того чоловіка, який при вигляді вчительки почав тікати (т. 2 а.с. 76).

Згідно висновку експерта № 237 від 06 липня 2022 року, процес відтворення малолітньою потерпілою ОСОБА_9 обстановки та обставин події за матеріалами відеозапису допиту ОСОБА_9 на базі «Зеленої кімнати» від 11 листопада 2021 року має наступні психологічні особливості: наявність у ОСОБА_9 достатнього для її віку рівня загальної обізнаності та орієнтування в практичних ситуаціях, розвинення відповідно віку когнітивних здібностей, логіки в судженнях та здатності до фіксації інформації, що вказує на відповідність розумового розвитку ОСОБА_9 її віку. Однак, внаслідок свого малолітнього віку ОСОБА_9 здатна до правильного сприймання та відтворення лише зовнішньої фактичної сторони обставин досліджуваних подій. Дитина віку ОСОБА_9 не здатна розуміти значення сексуальної поведінки та, відповідно, чинити опір. Комунікативна діяльність ОСОБА_9 у процесі відтворення нею подій, які відбулися 15 вересня 2021 року, під час проведення 11 листопада 2021 року допиту ОСОБА_9 на базі «Зеленої кімнати», що зафіксовано на наданий для дослідження відеозапис, має наступні особливості: надання показів як в монологічній так і в діалогічній формах, темп мовлення середній, мовленнєві реакції достатньо жваві, комунікативно спрямовані, емоційно забарвлені, з особливостям висловлювань та фраз, динаміка надання показань під час обговорення обставин, що мають значення по справі, рівномірна, емоційний фон рівний. Це свідчить про достатнє та детальне володіння ОСОБА_9 інформацією, що має значення по справі, та самостійним її викладенням. Однак, внаслідок свого малолітнього віку ОСОБА_9 здатна до правильного відтворення лише зовнішньої фактичної сторони обставин досліджуваних подій. В поведінці ОСОБА_9 психологічні особливості, що властиві для несамостійного відтворення нею досліджуваних подій у період її допиту в умовах «Зеленої кімнати», який зафіксовано на наданому на дослідження відеозаписі, психологічні особливості, які дають підстави для визначення ознак несамостійного надання показів не спостерігаються. У процесі допиту ОСОБА_9 в умовах «Зеленої кімнати», який зафіксовано на наданому на дослідження відеозаписі, психологічних ознак впливу з боку особи, яка приймала участь у проведенні слідчої дії, не спостерігається (т. 2 а.с. 78-81).

Отже, сукупність зібраних доказів, які були досліджені судом у відповідності до вимог закону, є достатньою вважати, що ОСОБА_7 були вчинені розпусні дій щодо малолітньої особи.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, оскільки сукупність зібраних доказів поза розумним сумнівом вказує, що ОСОБА_7 , 15 вересня 2021 року приблизно в 10 год. 10 хв., перебуваючи в туалеті першого поверху школи І-ІІІ ступеня № 147 Деснянського району м. Києва по пр. Лісовому, 17-В в м. Києві, побачивши малолітню ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перебувала в кабінці туалету, усвідомлюючи, що перед ним знаходиться малолітня особа, з метою повторного вчинення розпусних дій відносно малолітньої особи для задоволення власних статевих потреб, а саме дій сексуальної конотації, направлених на фізичне розбещення малолітньої ОСОБА_9 , яке полягало в оголенні статевих органів потерпілої, скориставшись відсутністю сторонніх осіб поблизу, перегородив собою вихід малолітньої ОСОБА_9 з вказаної кабінки та наказав їй підняти сукню до грудей, зняти колготки і нижню білизну, стати до нього боком та задом в оголеному вигляді, на що ОСОБА_9 , будучи зляканою появою незнайомого чоловіка в жіночому туалеті та відсутністю можливості безперешкодного виходу за його межі, виконала вимоги ОСОБА_7 , внаслідок чого ОСОБА_7 , оглянувши статеві органи та оголені частини тіла потерпілої, задовольнив у такий спосіб свою статеву пристрасть, посягаючи при цьому на статеву та психічну недоторканість малолітньої ОСОБА_9 , а також на нормальний фізичний і психічний її розвиток, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник.

Також, всупереч тверджень обвинуваченого та захисника, суд дослідив надані йому докази з точки зору належності і допустимості та прийшов до висновку, що всі докази зібрані у процесуальний спосіб, належними особами та мають відомості, які безпосередньо стосуються обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, з чим погоджується і колегія суддів.

Що стосується протоколів пред`явлення особи для впізнання по фотографії, то слід зазначити наступне.

Так, ч. 1 ст. 228 КПК України передбачено, що перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається, за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу. Забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи.

Відповідно до ч. 6 ст. 228 КПК України, за необхідності впізнання може проводитися за фотознімками, матеріалами відеозапису з додержанням вимог, зазначених у частинах першій і другій цієї статті. Проведення впізнання за фотознімками, матеріалами відеозапису виключає можливість у подальшому пред`явленні особи для впізнання.

Відповідно до висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у постанові від 25 вересня 2023 року у справі № 208/2160/18 (провадження № 51- 1868кмо22), положення частини 6 статті 228 КПК України у разі необхідності дозволяють провести впізнання за фотознімками з додержанням вимог, зазначених у частинах 1, 2 вказаної статті, незалежно від наявності реальної можливості пред`явити для впізнання саму особу. Законодавством не передбачено необхідності обґрунтування та вмотивування слідчим проведення впізнання за фотознімками. Процесуальний закон не забороняє проведення впізнання в разі особистого знайомства з особою, яка впізнає.

Таким чином, пред`явлення особи для впізнання лише за фотознімками не має наслідком недопустимість доказів за умови дотримання приписів ст. 228 КПК України.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, слідчий перед пред`явленням особи для впізнання у малолітньої потерпілої ОСОБА_9 , а також у свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_13 попередньо з`ясував, чи можуть вони впізнати особу, опитав про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також обставини, за яких малолітня потерпіла та свідки бачили цю особу. При цьому пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю малолітньої потерпілої ОСОБА_9 відбулося в присутності законного представника (матері) ОСОБА_10 та психолога ОСОБА_20 . У всіх трьох випадках слідча дія проводилася за участю двох понятих.

Вищенаведені обставини зафіксовано в протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17 вересня 2021 року за участю потерпілої ОСОБА_9 , протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21 жовтня 2021 року за участю свідка ОСОБА_19 та протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21 жовтня 2021 року за участю свідка ОСОБА_13 , які підписані всіма учасниками, зауважень і заперечень не мають.

За таких обставин, доводи сторони захисту про недопустимість вищевказаних протоколів як доказів з огляду лише на те, що впізнання відбувалося на підставі фотографій, є безпідставними.

Будь-яких інших порушень під час проведення зазначених слідчих дій колегією суддів не встановлено.

Також є безпідставними і доводи обвинуваченого та захисника про недопустимість як доказу професійного висновку кандидата психологічних наук ОСОБА_22 від 11 листопада 2021 року.

Так, професійний висновок був складений за наслідками перебігу психологічної роботи з малолітньою ОСОБА_9 на базі «Зеленої кімнати» Солом`янського УП ГУНП у м. Києві та була обумовлена зверненням слідчого СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_23 , у зв`язку з досудовим розслідуванням кримінального провадження №0002424 від 15.09.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, і його метою було проведення психологічного дослідження малолітньої ОСОБА_9 на предмет встановлення об`єктивної ситуації щодо ймовірності вчинення відносно неї розпусних дій з боку встановленої органом досудового розслідування особи та здійснення в умовах приміщення "Зеленої кімнати" психологічної профілактики та корекції відхилень. Саме психологічне дослідження проводилося кандидатом психологічних наук ОСОБА_12 . Вказаний висновок був предметом дослідження експертом в рамках проведення судово-психологічної експертизи та саме ним за наслідками вказаного дослідження був зроблений відповідний висновок експерта №237 від 06.07.2022 року.

Також слід зазначити, що до повноважень психолога при проведенні ним роботи з дитиною, яка стала жертвою сексуального насильства, не входить роз`яснення прав та обов`язків дитині.

Поряд з цим слід зауважити, що сторона захисту, хоча і заявляючи доводи про недопустимість цього доказу «професійного висновку» психолога через те, що психолог не є експертом та відбулось спілкування малолітньої потерпілої з психологом, що є порушенням норм ст. 354 КПК України, так як малолітній потерпілій не роз`яснено навіть щодо її обов`язку про необхідність давати правдиві показання, однак по суті вони стосуються не висновків психолога, а показань потерпілої, отриманих під час опитування в «Зеленій кімнаті».

Разом з тим, при оцінці допустимості таких отриманих показань малолітньої потерпілої слід виходити з висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 31 серпня 2022 року, де зазначено, що, у випадку призначення експертизи слідчим, який не входить до складу визначеної у кримінальному провадженні слідчої групи, суд, вирішуючи питання про допустимість даних висновку експерта як доказів, повинен у межах доводів сторін перевірити, чи призвів спосіб призначення експертизи до порушення тих чи інших прав і свобод людини, передбачених Конвенцією та/або Конституцією України. У разі визнання доказів недопустимими суд має вмотивувати свої висновки про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зазначивши, які саме й чиї права і свободи було порушено і в чому це виражалося. Оцінюючи докази на предмет допустимості відповідно до критеріїв, встановлених кримінальним процесуальним законом, суд виходить з обставин конкретної справи і також повинен вмотивувати своє рішення.

У цій справі сторона захисту не навела доводів, яким чином сам факт того, що опитування потерпілої було проведено психологом, істотно порушив права сторони захисту в обставинах цієї справи. Таким чином, колегія суддів не вважає саме по собі те, що показання потерпілої отримані «неналежним суб`єктом», достатньою підставою для визнання показань потерпілої під час опитування в «Зеленій кімнаті» недопустимими.

За наведеного суд першої інстанції обґрунтовано визнав професійний висновок кандидата психологічних наук ОСОБА_22 від 11 листопада 2021 року допустимим доказом.

Що стосується тверджень захисника і обвинуваченого про неналежність як доказу відеозапису допиту малолітньої потерпілої з тих підстав, що він має погану якість зображення та звуку, то в ході перегляду вказаного відеозапису в суді апеляційної інстанції вказаних недоліків цього доказу не встановлено, що підтвердив і захисник ОСОБА_6 . Крім того, у вироку суду вмотивовано описано обставини і події, які встановлені за допомогою відеозапису і які відповідають тим, які встановлені і апеляційним судом. Інших обставин, які б давали підстави вважати цей відеозапис неналежним і недопустимим доказом колегією суддів не встановлено.

Не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи і доводи апелянтів про визнання недопустимим доказом висновку експерта № 237 від 06 липня 2022 року.

Відповідно до ст. 242 КПК України, експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, яких залучають сторони кримінального провадження або слідчий суддя за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених статтею 244 цього Кодексу, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Не допускається проведення експертизи для з`ясування питань права.

Слідчий або прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи щодо, зокрема, визначення розміру матеріальних збитків, якщо потерпілий не може їх визначити та не надав документ, що підтверджує розмір такої шкоди, розміру шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяного кримінальним правопорушенням.

Так, вищевказана експертиза було призначено постановою слідчого СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_23 від 26.06.2022 року.

Висновок експерта № 237 від 06 липня 2022 року було складено за результатами проведення судово-психологічної експертизи з урахуванням матеріалів, в т.ч. відеозапису проведеної роботи з малолітньою потерпілою за правилами «Зеленої кімнати», що міститься на DVD-R диску.

Виконання експертизи доручено експерту ОСОБА_24 , що має вищу освіту та спеціальність «судово-психологічна експертиза» (свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта № 32, видане Міністерством охорони здоров`я 10 березня 2021 року, дійсне до 10 березня 2026 року).

Отже, з наведеного вбачається, що судово-психологічна експертиза у даному кримінальному провадженні була призначена та проведена у відповідності до вимог КПК України та належними особами, а тому висновок експерта № 237 від 06 липня 2022 року складений за наслідками проведення цієї експертизи є таким, що отриманий у процесуальний спосіб та обґрунтовано прийнятий судом до уваги, як доказ винуватості ОСОБА_7 .

Ті обставини, що експертне дослідження проводилося на підставі відеозапису допиту малолітньої потерпілої не може бути підставою для визнання висновку експерта неналежним доказом, оскільки закон не містить таких заборон. Експертом надано відповіді на поставлені слідчим запитання, які не потребують особистого спілкування з дитиною.

Спростовуються наданими суду матеріалами і твердження апелянтів про неналежність таких доказів як показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_19 та законного представника малолітньої потерпілої - ОСОБА_10 , оскільки вказані показання є логічними, послідовними, узгоджуються між собою та доповнюють один одного.

Так, згідно показань свідка ОСОБА_14 , 15 вересня 2021 року під час уроку ОСОБА_18 вийшла в туалет. О 10 год. 10 хвилин пролунав дзвоник на перерву, після чого через 2-4 хвилини до неї підбігла ОСОБА_17 та повідомила, що у жіночому туалеті невідомий чоловік заставляє знімати нижню білизну. Вона вийшла до коридору де побачила раніше незнайомого їй ОСОБА_7 , який в подальшому відштовхнув її і побіг до виходу зі школи, а вона почала його наздоганяти, в подальшому до неї приєдналися хлопці старшокласники.

Як вбачається з показань свідка ОСОБА_19 , 15 вересня 2021 року на перерві до неї в кабінет забігли три дівчинки, які просили допомоги, оскільки в жіночому туалеті знаходиться чоловік, який просить зняти нижню білизну. Вона вийшла в коридор та побачила чоловіка, який біг коридором, а за ним бігли її колега ОСОБА_14 та хлопці старшокласники. Вона також побігла за ними.

Зі змісту показань свідка ОСОБА_13 вбачається, що 15 вересня 2021 року на перерві після уроку він з однокласником спустились на перший поверх школи, де почули крик вчительки ОСОБА_14 : «Тримайте його!». Він повернувся та побачив чоловіка, який біг по коридору в сторону виходу зі школи, він з однокласником побігли за вказаним чоловіком.

Згідно показань законного представника малолітньої потерпілої - ОСОБА_10 , 15 вересня 2021 року їй зателефонувала вчителька її дочки ОСОБА_9 - ОСОБА_14 та повідомила, що на уроці її дочка вийшла в туалет, де незнайомий чоловік примусив її дочку роздягнутись та дивився на неї оголену, не випускаючи її із жіночого туалету. Коли вона прийшла до школи, там вже знаходились працівники поліції, які опитали дочку, і вона як мати подала відповідну заяву до поліції. В подальшому її дочка розповіла їй про те, що коли вона зайшла в жіночій туалет в школі, невідомий чоловік, який вже знаходився в туалеті, запитав у неї, чи хоче вона бути моделлю, і для того, щоб брати участь в конкурсах краси, вона повинна роздягнутись. Він стояв у дверях на виході з кабінки туалету, щоб вона не могла пройти. Він сказав зняти нижню білизну і показатись оголеною з різних боків, вона боялась його, тому і робила все, що він казав. Коли пролунав дзвоник з уроку, він сказав, що вона може вдягатись і йти, відступив від дверей і вона вийшла з туалету. Ця ситуація сильно травмувала дочку морально, вона боялась ходити до школи, у неї був дуже сильний стрес, у зв`язку з чим вони звертались до психолога. Крім того, дочка розповідала, що нападник був у масці, яка закривала частину обличчя, і вона запам`ятала обличчя нападника та впізнає його, і в подальшому в ході проведення впізнання особи за фотокартками дочка впізнала вказаного чоловіка.

Отже, наведені показання в сукупності між собою та іншими доказами по справі вказують на наявність в діях ОСОБА_7 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, а тому є належними доказами.

Що стосується доводів обвинуваченого щодо розбіжностей у показаннях законного представника потерпілої ОСОБА_10 , наданими в суді, та у заяві про кримінальне правопорушення від 15.09.2021, то остання є лише приводом для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та початку досудового розслідування, в ході якого і здійснюється встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Поряд з цим слід вказати, що, у відповідності до вимог ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Згідност. 95 КПК України, суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримані у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу.

Показання законного представника малолітньої потерпілої - ОСОБА_10 , надані нею безпосередньо в суді першої інстанції, як встановлено вище, не містять суперечностей та узгоджуються з іншими доказами, які судом було досліджено та оцінено у відповідності до вимог кримінального процесуального закону.

Також слід зазначити, що нормами КПК України не передбачено приведення до присяги законного представника потерпілого.

Разом з цим, не ґрунтуються на вимогах закону твердження апелянтів про неповноту розгляду справи, яка полягає у відмові судом першої інстанції у задоволенні клопотання сторони захисту про допит малолітньої потерпілої ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 23 КПК України, не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 225 КПК України, у виняткових випадках, пов`язаних із необхідністю отримання показань під час досудового розслідування, якщо через існування небезпеки для життя і здоров`я особи, її тяжкої хвороби, наявності інших обставин, що можуть унеможливити її допит в суді або вплинути на повноту чи достовірність показань, сторона кримінального провадження, представник юридичної особи, стосовно якої здійснюється провадження, мають право звернутися до слідчого судді із клопотанням провести допит такої особи в судовому засіданні, в тому числі одночасний допит двох чи більше вже допитаних осіб. У цьому випадку допит здійснюється у судовому засіданні в місці розташування суду або перебування хворої особи в присутності сторін кримінального провадження з дотриманням правил проведення допиту під час судового розгляду.

При цьому ст. 354 КПК України регламентовано особливості допиту малолітнього або неповнолітнього свідка чи потерпілого, зокрема ч. 1 зазначеної норми закону передбачено, що допит таких осіб проводиться в присутності законного представника, педагога чи психолога, а за необхідності - лікаря.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, опитування малолітньої потерпілої ОСОБА_18 проводилося 11 листопада 2021 року на базі «Зеленої кімнати», яке зафіксовано на відеозапис.

Під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції було досліджено відеозапис опитування потерпілої за правилами «Зеленої кімнати», в ході якого малолітня ОСОБА_9 детально розповіла про обставини вчинення відносно неї невідомим чоловіком кримінального правопорушення, що мало місце 15 вересня 2021 року у приміщенні туалету школи, де вона навчалася, і які викладені у професійному висновку кандидата психологічних наук ОСОБА_22 , якою фактично проводилось опитування дитини щодо встановлення фактів, які вказували б наявність або відсутність обставин, що мають значення у даному кримінальному провадженні.

Також в суді першої інстанції була допитана законний представник малолітньої потерпілої - її мати ОСОБА_10 , яка надала показання про обставини, які їй відомі зі слів доньки. Крім того, ОСОБА_10 була категорично проти допиту її доньки в суді першої інстанції, у зв`язку з недопущенням повторного травмування дитини, додавши, що остання з початку введення воєнного стану в України перебуває за кордоном та до завершення війни не повернеться.

В цьому аспекті колегія суддів звертає увагу на особливості провадження щодо малолітніх свідків і потерпілих. Низка міжнародних договорів, ратифікованих Україною, і документи міжнародних органів, до яких належить Україна, надають особливе значення забезпеченню інтересів дитини під час кримінального процесу. Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини передбачає, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до Керівних принципів ООН щодо судочинства у питаннях дітей-жертв і дітей-свідків злочинів, резолюція 2005/20, кожна дитина має право на першочергову увагу якнайкращому забезпеченню своїх інтересів, включаючи право на захист і можливість гармонійного розвитку.

Керівні принципи Комітету міністрів Ради Європи щодо правосуддя, дружнього до дітей, прийняті Комітетом міністрів 17 листопада 2010 року під час 1098-го засідання заступників міністрів, вимагають від Держав-учасниць гарантувати ефективне здійснення прав дітей, щоб їх найкращим інтересам приділялась першочергова увага в усьому, що стосується або зачіпає їх інтереси.

Пункт (е) частини 1 статті 35 Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства, ратифікованої Законом № 4988-VI від 20.06.2012, передбачає, серед іншого, що кожна Сторона вживає необхідних законодавчих або інших заходів для забезпечення якомога меншої кількості опитувань і настільки, наскільки це є вкрай необхідним для цілей кримінального провадження.

Відповідно до пункту 49 Віденських керівних принципів від 21 липня 1997 року, держави повинні перевірити, оцінити і поліпшити, якщо це необхідно, стан доказового і процесуального права, що регулює становище дітей-свідків злочинів, аби у повному обсязі забезпечити захист їхніх прав, і що слід намагатися, наскільки можливо, не допускати прямих контактів між дитиною-жертвою і правопорушником під час процесу розслідування і кримінального переслідування, а також в ході судових слухань. Пункт 50 того ж документу визначає, що Держави мають розглянути питання про внесення змін, якщо в цьому є потреба, до своїх кримінально-процесуальних кодексів, щоб дозволити, зокрема, зняття показань дитини-свідка на відеоплівку і представлення їх до суду як офіційно визнаного доказу. Зокрема, службовцям поліції і прокуратури, суддям слід понад усе враховувати інтереси дитини, наприклад, під час поліцейських операцій і опитування дітей-свідків.

Отже, приймаючи рішення щодо необхідності допиту потерпілої, суд має враховувати, що провадження стосовно сексуальних злочинів часто стають важким випробуванням для потерпілих, особливо малолітніх. Таким чином, право на повагу до приватного життя потерпілих має братися до уваги.

Суд першої інстанції прийняв рішення щодо дослідження такого доказу, як відеозапису опитування малолітньої потерпілої, зважаючи на те, що це дозволяє уникнути необхідності повторних викликів та допитів дитини та її ревіктимізації, що відповідає міжнародним вимогам до опитування дитини - жертви злочинних посягань.

Тому, враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що прийняте судом першої інстанції рішення про дослідження відеозапису малолітньої потерпілої ОСОБА_9 без безпосереднього її допиту в судовому засіданні повністю узгоджується з вимогами КПК України та інтересами дитини.

Спростовуються наданими суду матеріалами і доводи обвинуваченого, що суд першої інстанції не взяв до уваги відомості заяви представника малолітньої потерпілої - ОСОБА_10 про кримінальне правопорушення.

Як вбачається з оскаржуваного вироку та журналу судового засідання, судом досліджувався протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 15 вересня 2021 року ОСОБА_10 , якому суд надав відповідну оцінку.

Отже, сукупність зібраних і оцінених в судовому засіданні доказів спростовує доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника щодо відсутності доказів винуватості ОСОБА_7 у вчиненні розпусних дій щодо малолітньої особи, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України.

При цьому, суд першої інстанції вжив заходів щодо повного, всебічного і об`єктивного з`ясування обставин провадження, надав оцінку кожному доказу щодо належності і допустимості, а їх сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення.

Доводи обвинуваченого про те, що судом першої інстанції не встановлено наявності прямого умислу на вчинення розпусних дій спростовуються вищенаведеними обставинами.

Також колегія суддів вважає правильною кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 156 КК України, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 156 КК України передбачено кримінальну відповідальність за вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи.

З об`єктивної сторони розбещення виражається у вчиненні різноманітних розпусних дій сексуального характеру, здатних викликати фізичне і моральне розбещення потерпілих. Розпусні дії можуть бути як фізичними, так і інтелектуальними, і такі дії спрямовані на задоволення винною особою статевої пристрасті або на збудження у неповнолітньої особи статевого збудження.

У свою чергу фізичне розбещення може проявлятися, зокрема, в оголенні статевих органів винної особи або потерпілого, поцілунках, непристойних дотиках, які викликають статеве збудження, тощо.

З суб`єктивної сторони це кримінальне правопорушення здійснюється з прямим умислом. Винна особа усвідомлює, що здійснює розпусні дії щодо малолітньої особи і бажає їх вчинення. Стосовно ставлення до віку потерпілої особи, то винна особа може достовірно знати або припускати, що така особа не досягла 14-ти років, або повинна була і могла це усвідомлювати.

З матеріалів кримінального провадження видно, що ОСОБА_7 , будучи особою зрілого віку, усвідомлюючи, що поряд з ним знаходиться малолітня дитина у віці 8 років, змушував малолітню ОСОБА_9 роздягнутись та позувати перед ним оголеною, розглядав протягом певного часу її оголені частини тіла, у тому числі і геніталії потерпілої, тому такі дії слід розцінювати як такі, що мають яскраво виражений сексуальний характер, та відповідають критеріям вчинення розпусних дій.

Отже, за результатами апеляційного розгляду колегія суддів дійшла до висновку, що доводи сторони захисту про недоведеність винуватості ОСОБА_26 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, є неспроможними.

Не ґрунтуються на вимогах закону і твердження сторони захисту про неправильне застосування до обвинуваченого положень ч. 4 ст. 70 КК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 був засуджений вироком Сихівського районного суду м. Львова від 24 березня 2023 року за ч. 2 ст. 156, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 156 КК України на 8 років позбавлення волі.

Кримінальне правопорушення, за яке ОСОБА_7 засуджено оскаржуваним вироком, останній вчинив 15 вересня 2021 року, тобто до ухвалення вироку Сихівського районного суду м. Львова від 24 березня 2023 року.

Таким чином, призначення ОСОБА_7 остаточного покарання підлягає за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК України.

Також, всупереч доводів апеляційної скарги обвинуваченого, суд першої інстанції дотримався загальних засад призначення покарання. Зокрема, вирішуючи питання про призначення ОСОБА_7 покарання, суд, у відповідності до вимог ст. 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є тяжким, особу винного, який раніше судимий за вчинення аналогічних злочинів та вчинив даний злочин через 5 днів після звільнення з місць позбавлення волі по відбуттю покарання за вироком суду за аналогічний злочин, його вік, посередню характеристику по місцю відбування покарання, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, а обставинами, які його обтяжують, визнав вчинення злочину повторно та рецидив, та прийшов до висновку, що необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарання за цим вироком та покарання за вироком Сихівського районного суду м. Львова від 24 березня 2023 року призначив ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 10 років позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Таке покарання за своїм видом і розміром відповідає особі обвинуваченого, тяжкості ним вчиненого та є достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Ті обставини, що судом не вирішено питання внесеної застави не є істотним порушенням вимог КПК України, які дають підстави для скасування вироку. Вказане питання може бути вирішено в порядку виконання вироку.

За викладеним вище, не маючи інших приводів та підстав для скасування чи зміни вироку, визнаючи його законним та обґрунтованим, колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок суду першої інстанції без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 09 серпня 2023 року стосовно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той же строк з часу отримання її копії.

Судді:

___________________ ____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3