УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 303/3628/21

провадження № 51- 4799 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року стосовно ОСОБА_4 ,

установив:

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області вироком від 27 липня 2023 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудив за ч. 1 ст. 307 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі положень ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнив від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки та поклав на нього відповідні обов`язки згідно зі ст. 76 КК.

За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_4 , діючи умисно, незаконно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків, з метою збуту, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, часі та обставинах, придбав психотропну речовину, обіг якої обмежено, метамфетамін, загальною масою 0,0098 г, після чого 11 березня 2021 року приблизно о 09 годині 40 хвилин, знаходячись в м. Мукачево по вул. Вокзальній, навпроти торговельного комплексу «SPAR», умисно, незаконно збув особі під легендованими анкетними даними ОСОБА_5 вказаний згорток фольги з вказаною кількістю психотропної речовини, за що отримав від ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 600 гривень.

Крім того, ОСОБА_4 , діючи з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, часі та обставинах, придбав один згорток фольги з кристалічною речовиною білого кольору схожою на психотропну речовину, обіг якої обмежено, метамфетамін, загальною масою 0,0727 г, яку в подальшому, з метою збуту, зберігав при собі та 20 березня 2021 року приблизно об 11 годині 23 хвилин поблизу торгівельного комплексу «SPAR», що по вул. Я. Мудрого, 98 «А» в м. Мукачево, збув особі під легендованими анкетними даними ОСОБА_5 вказаний згорток, за що отримав від останнього грошові кошти в сумі 1000 гривень.

Закарпатський апеляційний суд ухвалою від 15 вересня 2025 року апеляційну скаргу прокурора залишив без задоволення, а вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 липня 2023 року залишив без змін.

У своїй касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 15 вересня 2025 року і призначити новий розгляд кримінального провадження відносно нього в суді апеляційної інстанції.

На обґрунтування своїх доводів прокурор у скарзі зазначає про те, що:

- ОСОБА_4 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК, тобто незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті психотропних речовин, вчиненому повторно в інших місцях масового перебування громадян;

- суд апеляційної інстанції допустив істотні порушення вимог ст. 370, ч.3 ст. 404, ч. ч. 1. 2 ст. 419 КПК, що в подальшому перешкодило прийняти законне, вмотивоване і обґрунтоване рішення. Так, колегія суддів апеляційної інстанції погодилася з висновком суду про недоведеність стороною обвинувачення того, що ОСОБА_4 збув психотропну речовину - метамфетамін в інших місцях масового перебування громадян. Відповідно до висновку апеляційного суду саме перебування на вулиці не вказує на перебування у місці масового перебування громадян і таке твердження сторони обвинувачення спростовується як показаннями обвинуваченого ОСОБА_4 , так і відеозаписами, якими зафіксовано збут ОСОБА_4 психотропної речовини. Однак, відповідно до показань допитаного в якості обвинуваченого ОСОБА_4 дві оперативні закупки були проведені у день на привокзальній площі, з трьох сторін якої знаходяться три зупинки громадського транспорту, відповідно у місці масового перебування. За таких обставин апеляційним судом зроблено висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи, які в свою чергу призвели до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність;

- з огляду на неправильне встановлення фактичних обставин, безпідставне незастосування закону України про кримінальну відповідальність, який підлягав до застосування, а саме перекваліфікація дій ОСОБА_4 з ч. 2 ст. 307 на ч. 1 ст. 307 КК, призвело до того, що останньому не призначено покарання за скоєння кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 307 КК, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі від 6 до 10 років з конфіскацією майна.

Як убачається з вироку суду першої інстанції, з урахуванням положень, передбачених ч. 3 ст. 337 КПК, місцевий суд перекваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_4 з ч. 2 ст. 307 КК на ч. 1 ст. 307 КК, оскільки, на переконання суду, прокурор не довів, що ОСОБА_4 вчинив злочин повторно, так як його протиправні дії хоча й були виконані в два етапи, однак були тотожними, поєднаними єдиним умислом на збут психотропної речовини одній і тій же особі, а також стороною обвинувачення не було доведено, що ОСОБА_4 11 березня 2021 року та 20 березня 2021 року збув психотропну речовину в інших місцях масового перебування громадян.

Висновки суду першої інстанції щодо відсутності такої кваліфікуючої ознаки, як повторність у діях ОСОБА_4 у касаційній скарзі прокурором не оскаржуються.

Разом з тим, що стосується доводів прокурора про те, що стороною обвинувачення було доведено, що дві оперативні закупки психотропної речовини було проведено у місці масового перебування громадян, Суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Кваліфікуючими ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК, є вчинення його: 1) повторно; 2) за попередньою змовою групою осіб; 3) особою, яка раніше вчинила один із злочинів, передбачених статтями 308 - 310, 312, 314, 315, 317; 4) із залученням неповнолітнього; 5) збут наркотичних засобів чи психотропних речовин у місцях, що призначені для проведення навчальних, спортивних і культурних заходів, та в інших місцях масового перебування громадян; 6) збут чи передача цих засобів або речовин у місця позбавлення волі; 7) якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги в особливо великих розмірах чи особливо небезпечні наркотичні засоби або психотропні речовини.

Під іншими місцями масового перебування громадян розуміються вокзали, пристані, ринки, підземні переходи, вулиці, площі, місця масового відпочинку - багатолюдні пляжі, парки, дитячі майданчики тощо.

Суд апеляційної інстанції у своєму рішенні зазначив, що показаннями обвинуваченого ОСОБА_4 , які не були спростовані стороною обвинувачення, було встановлено, що його зустрічі з ОСОБА_5 відбувалися на відстані приблизно 150 метрів від залізничного вокзалу з бокової частини магазину, при цьому на вулиці значної кількості людей не було, під час однієї з цих зустрічей він бачив лише двох таксистів.

Крім того, в ухвалі зазначено, що протоколами про проведення оперативної закупки від 11 березня 2021 року та 20 березня 2021 року з відеозаписами також було встановлено, що зустрічі ОСОБА_4 з ОСОБА_5 відбувалися в м. Мукачеві по вул. Вокзальній, неподалік торговельного комплексу «SPAR».

Отже, колегія суддів суду апеляційної інстанції і дійшла висновку, що саме лише перебування на вулиці не вказує на перебування у місці масового перебування громадян, і таке твердження сторони обвинувачення спростовується як показаннями обвинуваченого ОСОБА_4 , так відеозаписами, якими зафіксовано збут ОСОБА_4 психотропної речовини.

Крім того апеляційний суд зазначив, що органом досудового розслідування не доведено, що на місці вчинення ОСОБА_4 збуту психотропної речовини на вулиці перебувало багато людей, проходив мітинг, демонстрація, виставка, концерт, спортивне змагання тощо.

Таким чином, колегія суддів суду апеляційної інстанції погодилась з висновком суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_4 таких кваліфікуючих ознак як повторність та збут психотропних речовин в інших місцях масового перебування громадян, у зв`язку з чим дійшла висновку про те, що дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 1 ст. 307 КК, як незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин.

Такі висновки судів попередніх інстанцій, на думку Суду, є належним чином вмотивованими та обґрунтованими.

Згідно з ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визвати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися ст. ст. 412-414 цього Кодексу.

Можливості скасування чи зміни судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій через невідповідність їх висновків фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК) чи неповноту судового розгляду (ст. 410 КПК) чинним законом не передбачено.

Отже Суд позбавлений можливості надавати оцінку доказам, перевіряти правильність такої оцінкита виходить лише з тих фактичних обставин, які були встановлені судами попередніх інстанцій.

З огляду на зазначене доводи прокурора щодо незастосування закону України, який підлягав застосуванню, та що, як наслідок, на його думку, призвело до неправильного призначення покарання ОСОБА_6 , Суд не може вважати такими, що дають підстави для скасування судового рішення, оскільки прокурор в поданій касаційній скарзі посилається на те, що такі порушення настали саме внаслідок висновків апеляційного суду, які не відповідають фактичним обставинам справи, що з огляду на вищезазначені положення КПК не є предметом перегляду суду касаційної інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Як убачається зі змісту ухвали, суд апеляційної інстанції в своєму рішенні зазначив про те, що в апеляційній скарзі прокурор наводив власну оцінку доказам на користь винуватості ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК, однак клопотання про дослідження доказів не заявляв.

У касаційній скарзі прокурор хоча і вказує на порушення судом апеляційної інстанції вимог ч. 3 ст. 404 КПК, проте не зазначає, які саме обставини не було повторно досліджено судом апеляційної інстанції, та належним чином не обґрунтовує та не вказує у чому саме полягає порушення норм ч. 3 ст. 404 КПК та яким чином вказане порушення перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Разом з цим, прокурор у поданій касаційній скарзі зазначає про недотримання судом апеляційної інстанції положень ст. 419 КПК, однак також не вказує, які конкретно норми КПК було порушено судом апеляційної інстанції, та яким чином зазначене вплинуло або могло вплинути на законність та обґрунтованість прийняття по суті оскаржуваного судового рішення.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі прокурора мотиви щодо незгоди з рішенням суду апеляційної інстанції не спростовують висновків апеляційного суду та не містять переконливих доводів, які би дозволили Суду поставити під сумнів законність та обґрунтованість цього судового рішення.

Суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладені обставини, за результатом перевірки доводів прокурора щодо оскарження зазначеного вище рішення суду апеляційної інстанції стосовно ОСОБА_4 , колегія суддів не встановила підстав, які б свідчили про необхідність задоволення касаційної скарги прокурора.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 рокустосовно ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3