Провадження № 1-кп/643/777/25
Справа № 643/5125/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2025 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003685 від 14.11.2024, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, який має середню-технічну освіту, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, зокрема:

-вироком Комінтернівського районного суду міста Харкова від 02.11.2020 за ч. 2 ст. 185,

ч. 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки;

-вироком Червонозаводського районного суду міста Харкова від 17.03.2023 за ч. 2 ст. 185 КК України, ст. 71 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць;

-вироком Червонозаводського районного суду міста Харкова від 28.03.2025 за ч. 4 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 5 років 4 місяці.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , у період часу з 17 год. 00 хв. 13.11.2024 по 08 год. 00 хв. 14.11.2024, точний час в ході досудового розслідування не встановлений, у період дії в Україні воєнного стану, який було продовжено до 09.05.2025 Указом Президента України № 12404, знаходився біля будинку 15 по вул. Рижівська в м. Харкові, побачив транспортний засіб Mitsubishi Pajero, д.н.з НОМЕР_1 , та в цей час у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, вчинений в умовах воєнного стану з проникненням у сховище.

ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднаний з проникненням у сховище, в умовах воєнного стану, діючи з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, впевнившись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв цеглину, яка знаходилась біля вище зазначеного транспортного засобу та шляхом розбиття заднього правого пасажирського скла, проник у салон вище зазначеного транспортного засобу, який належить потерпілому ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , тим самим незаконно проник до сховища, звідки таємно викрав шолом ТМ «ACH HELMET», моделі «NIJ-0106-01», вартістю

12476,33 грн., та текстильні стропи, вартістю 474,13 грн.

Після цього ОСОБА_4 , не бажаючи бути поміченим та викритим у вчиненні злочину, утримуючи при собі викрадене майно, з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 , матеріальну шкоду на суму 12950,46 грн.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у інкримінованому йому діянні повністю визнав, надав пояснення щодо обставин скоєного кримінального правопорушення. Фактичних обставин справи не оспорював. Потерпілий просив розглянути справу без його участі, надав до суду відповідну заяву.

Враховуючи визнання обвинуваченим своєї вини в інкримінованому діянні, відсутність заперечень щодо обставини скоєного кримінального правопорушення, викладених в обвинувальному акті, з урахуванням думки прокурора та обвинуваченого, які надали згоду на розгляд кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Водночас судом з`ясовано в учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст цих фактичних обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, та на виконання вимог

ч. 3 ст. 349 КПК України судом роз`яснено, що у такому разі вони будуть позбавлені права оскаржити в апеляційному порядку визнані ними обставини.

Відтак, суд визнав за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку, передбаченому

ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого, а також документів щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Надаючи оцінку показанням ОСОБА_4 , суд визнає їх правдивими і достовірними, оскільки вони послідовні, об`єктивно і в достатній мірі відображають обставини скоєного кримінального правопорушення, підстав для самообмови судом не встановлено.

Відтак, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднане з проникненням у сховище, в умовах воєнного стану.

Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, здебільшого, за скоєння злочинів проти власності та відбував покарання в умовах ізоляції від суспільства. Незважаючи на це ОСОБА_4 належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та продовжив свою злочинну діяльність. Востаннє ОСОБА_4 притягнуто до кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 185 КК згідно вироку Червонозаводського районного суду міста Харкова від 28.03.2025 та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 4 місяці. За інформацією КНП «Обласний психоневрологічний диспансер № 3» впродовж останніх п`яти років ОСОБА_4 за медичною допомогою не звертався; на обліку у КНП ХОР «Обласна клінічна наркологічна лікарня» не перебуває.

Обставин, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено. Суд відхиляє доводи прокурора щодо наявності в діях обвинуваченого ознак щирого каяття, оскільки саме лише визнання обвинуваченим своєї вини не може свідчити про щирість каяття. Підтвердженням щирості каяття може бути поведінка обвинуваченого, яка передбачає критичну оцінку своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання загладити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення ситуації, зумовленої кримінальним правопорушенням. Втім, в ході судового розгляду встановлено, що визнання обвинуваченим своєї вини обумовлене виключно бажанням якнайшвидше завершити розгляд справи з метою подальшого вирішення питання проходження військової служби, що не узгоджується із поняттям «каяття».

Відповідно до ст. 67 КК України обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнає рецидив злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, характер і ступінь його суспільної небезпеки, дані про його особу, тому вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого неможливо без ізоляції від суспільства. Такий висновок суду ґрунтується на поведінці обвинуваченого, його схильності до скоєння злочинів проти власності, відсутності дійсних намірів змінити свій образ життя та взаємовідносини в суспільстві.

З огляду на принципи справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі. Підстав для звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням суд не вбачає.

Крім того, враховуючи, що кримінальне правопорушення, яке є предметом цього кримінального провадження, було вчинено ОСОБА_4 до постановлення Червонозаводським районним судом міста Харкова вироку від 28.03.2025 за ч. 4 ст. 185 КК України, суд вважає за необхідне призначити остаточне покарання з урахуванням положення ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань.

Щодо пред`явленого потерпілим ОСОБА_5 цивільного позову про відшкодування обвинуваченим ОСОБА_4 матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, суд зазначає наступне.

Потерпілий ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, в розмірі 12950,46 грн. Розмір спричиненої шкоди обґрунтовано вартістю викрадених речей, а саме: вартість шолому ТМ «ACH HELMET», моделі «NIJ-0106-01» становить 12476,33 грн., вартість текстильних строп - 474,13 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Як передбачено ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовано, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно зі ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

За змістом ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному об`ємі особою, що заподіяла його.

Обвинувачений ОСОБА_4 пред`явлений до нього цивільний позов не визнав, посилаючись на те, що викрадені речі фактично повернуті потерпілому.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що потерпілий ОСОБА_5 отримав від слідчого речовий доказ, а саме: ТМ «ACH HELMET», моделі «NIJ-0106-01», претензій до працівників поліції немає. На підтвердження цього надав відповідну розписку від 31.03.2025. Даних щодо повернення потерпілому текстильних строп, вартістю 474,13 грн, матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення цивільного позову в межах вартості майна, яке не було повернуто потерпілому.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

За приписами ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Питання про процесуальні витрати суд вирішує відповідно до ст. 122, 124 КПК України, які передбачають, що у випадку винесення обвинувального вироку суд стягує на користь держави документально підтверджені витрати по залученню експерта.

Керуючись ст. 349, 366-368, 371, 374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень за цим вироком та за вироком Червонозаводського районного суду міста Харкова від 28.03.2025, шляхом часткового складання призначених вказаними вироками покарань, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення та час відбування покарання, призначеного йому за вироком Червонозаводського районного суду міста Харкова від 28.03.2025, починаючи з 30.01.2025 до проголошення судом цього вироку, виходячи із співвідношення, згідно якого одному дню тримання під вартою (попереднього ув`язнення) відповідає один день позбавлення волі.

Початок строку відбування ОСОБА_4 покарання обчислювати з 30.01.2025, тобто з моменту його фактичного затримання за вироком Червонозаводського районного суду міста Харкова від 28.03.2025.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не обирався.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП невідомий, матеріальну шкоду в розмірі 474,13 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь держави судові витрати, пов`язані з проведенням Національним науковим центром «Інститут судових експерти

ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса» експертизи № 4362/4363 від 31.03.2025 в сумі 1696,32 грн.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 17.03.2025, на тимчасово вилучені предмети під час огляду місця події 11.03.2025 у період часу з 17 год. 40 хв. до 18 год. 00 хв. за адресою м. Харків, вул. Євгена Котляра, 12, а саме: шолом ТМ «ACH HELMET», моделі

«NIJ-0106-01», оливкового кольору.

Речовий доказ, визнаний постановою слідчого від 12.03.2025, а саме: шолом ТМ «ACH HELMET», моделі «NIJ-0106-01», оливкового кольору, переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_5 вважати повернутим власнику після набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Салтівський районний суд

міста Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1