ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 550/951/22 Номер провадження 11-кп/814/1300/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 , ОСОБА_6

за участю прокурора ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та начальника Чутівського відділу Диканської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_7 на вирок Чутівського районного суду Полтавської області від 13 лютого 2025 року по об`єднаним кримінальним провадженням, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000262 та №0000384 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.254 (в редакції від 19 грудня 2019 року), ч. 2 ст. 239-1, ч. 2 ст. 240 (в редакції від 18 лютого 2016 року), ч. 2 ст. 286-1 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Цим вироком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Артемівка Чутівського району Полтавської області, громадянина України, українця, маючого повну середню освіту, директора ТОВ «Чутівський райагробуд», неодруженого, військовозобов`язаного, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_12 від відбування основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 (три) роки і покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1-3 ст.76 КК України.

Виправдано за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 239-1, ч. 2 ст. 240 (в редакції від 18.02.2016) КК України, ч.1ст. 254 ( в редакції від 19.12.2019 р) та за ч.2 ст. 286-1 КК України.

Вирішено питання про розподіл судових витрат та повернення застави.

Цивільний позов прокурора про відшкодування витрат на лікування потерпілого ОСОБА_13 задоволено та стягнуто з ОСОБА_9 , на користь держави особі Департаменту охорони здоров`я Полтавської обласної військової адміністрації витрати на лікування потерпілого ОСОБА_13 у сумі 57 710,01 грн.

Цивільний позов прокурора про відшкодування витрат на лікування потерпілого ОСОБА_13 у сумі 15 554,90 грн. задоволено та стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави особі Чутівської селищної ради Полтавської області витрати на лікування потерпілого ОСОБА_13 у сумі 15 554, 90 грн.

Цивільний позов ОСОБА_14 до ОСОБА_9 про відшкодування шкоди - залишено без розгляду.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Чутівської селищної ради Полтавської області до ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної шкоди на суму 667 910,39 грн. - залишено без розгляду.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Центрального округу до ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної шкоди на суму 99 560 028 грн. - залишено без розгляду.

В порядку ст. 174 КПК України арешти, накладені на нерухома та рухоме майно, скасовано та вирішено питання про речові докази по справі.

За змістом оскаржуваного судового рішення, органом досудового розслідування ОСОБА_9 було пред`явлено обвинувачення:

-за ст. 286-1 КК України (перший епізод) в тому, що він 12.09.2022 р. станом на 21год.14хв. порушуючи вимоги п.2.9.а ПДР, перебував в стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом ВАЗ 212140, д.н.з. НОМЕР_1 та не переконавшись в безпеці свого маневру , змінив напрямок руху ліворуч , виїхав на зустрічну смугу, де допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_13 , чим порушив п.п. 1.2,10.1,11.3 ПДР. В результаті дорожньої пригоди потерпілому було завдано тяжкі тілесні ушкодження по ознаці небезпеки для життя.

-за ч.1ст. 254 КК України (в редакції від 19.12.2019 р) другий епізод, ОСОБА_9 як власнику земельних ділянок інкримінується безгосподарське використання земель, що призвело до їх виведення з сільськогосподарського обороту за таких обставин.

Так, протягом 2019 - 2020 р.р. останнім на підставі укладених договорів купівлі-продажу було придбано 10 земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, вид угідь- пасовища. У зв`язку з чим ним було замовлено 4 робочі проекти землеустрою щодо поліпшення вказаних угідь та рекультивації порушених земель з метою поліпшення сільськогосподарських угідь за рахунок їх продуктивності шляхом проведення рекультивації для покращення агрохімічних та біологічних показників ґрунту.

Відповідно до матеріалів ґрунтових та інших обстежень родючий шар ґрунту знаходиться на глибині від 0 до 60 см, більш родючий шар ґрунту представлений в товщі 32 см, менше родючий- наступних 28 см, тому встановлено товщину зняття родючого ґрунту на глибину 0,6 см. При цьому, більш родючий та менш родючий шари ґрунту підлягають роздільному знятті та складанні на збереження.

Проте, в період з травня 2020 року по листопад 2020 року під приводом поліпшення сільськогосподарських угідь та рекультивації порушених земель, не маючи затвердженого проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок зі зміною категорії земель та виду цільового призначення на належних обвинуваченому земельних ділянках проведені роботи по зняттю родючого шару ґрунту, менш родючого шару ґрунту, материнської породи до глибини понад 2,5 м. об`ємом 127645 м.3., що не було передбачено робочим проектом землеустрою.

При цьому, разом з родючим шаром ґрунту, менш родючим шаром ґрунту та материнською породою було здійснено видобуток олігомікотових пісків середньої крупності та сильно карбонатної бурої глини.

В результаті такого впливу на ґрунтовий покрив було згорнуто верхній родючий шар у бурти та оголено значну частину обстежуваної території, що призвело до зміни рельєфу місцевості, зміни будови ґрунту. Перемішування різних ґрунтових відмін спричинило втрату родючості, здатності земельних ділянок задовольняти потреби рослин у факторах життя в достатній кількості для їх нормального розвитку, виведення земель з сільськогосподарського призначення, припиненні та неможливості їх подальшого використання за цільовим призначенням.

В результаті такого безгосподарського використання земель утворився котлован, заповнений водою загальною площею 0,7332 га в межах належних обвинуваченому земельних ділянок.

-за ч.2 ст.239-1 КК України (третій епізод), ОСОБА_9 обвинувачується в тому, що будучи власником земельних ділянок, загальною площею 24 га., які розташовані за межами населених пунктів Зеленківського старостинського округу Чутівської селищної ради, Полтавського району, Полтавської області в період з травня 2020 року по листопад 2020 року під приводом поліпшення сільськогосподарських угідь та рекультивації порушених земель, не маючи спеціального дозволу на зняття та перенесення ґрунтового покрову (родючого шару ґрунту), за допомогою спеціальної техніки, незаконно заволодів ґрунтовим покровом (поверхневим шаром).

В результаті таких злочинних дій на земельних ділянках сільськогосподарського призначення утворився котлован заповнений водою площею 0,7332 га, що в свою чергу спричинило погіршення екологічної обстановки, створило небезпеку для життя та здоров`я жителів с. Зеленківка, враховуючи відсутність питної води в криницях та свердловинах.

-за ч.2ст.240 КК України, в редакції від 18.12.2016 р. ( епізод четвертий), обвинуваченому ОСОБА_9 інкриміновано, що він як власник земельних ділянок всупереч вимогам закону «Про охорону земель», без проведення зміни цільового призначення ділянок, без відповідних дозвільних документів, з травня 2020 року по листопад 2020 року за допомогою спеціальної техніки здійснив видобування корисних копалин загальним об`ємом 113653 м.3, який встановлений за результатом розрахунків інженерно-технічних вишукань, проведених ПрАТ «НАК Надра України» «Українсько геологічний науково-виробничий центр».

Таким чином, останній в результаті порушення встановлених правил використання надрами, що створило небезпеку для довкілля, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 240 КК України, в редакції від 18.12.2016 р.

Визнаючи винним ОСОБА_9 в скоєнні кримінального правопорушення за ч.2 ст. 286 України, суд зазначив, що кримінально-правова кваліфікація його дій за ч.2 ст.286-1 КК України не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки зібраними по справі доказами, з урахуванням стандарту доведення «поза розумним сумнівом» не доводиться вчинення злочину в сфері порушення правил безпеки дорожнього руху в стані алкогольного сп`яніння.

Виправдовуючи ОСОБА_9 в скоєнні кримінальних правопорушень в сфері довкілля, суд першої інстанції дійшов висновків про те, що в ході судового розгляду стороною обвинувачення не доведено скоєння ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 254 (в редакції від 19.12.2019 р), ч.2 ст.239-1, ч.2 ст.240 (в редакції від 18.02.2016 р) КК України.

При цьому суд вказав, що обвинуваченням не було надано суду належних та переконливих доказів не тільки активних протиправних дій з боку ОСОБА_9 , а й надання ним вказівок іншим особам стосовно здійснення незаконних дій, визначених в обвинувальному акті.

Суд наголосив, що наявність у власності останнього земельних ділянок та замовлення ним як власником чотирьох проектів землеустрою з поліпшення сільськогосподарських угідь та рекультивації порушених земель, без надання інших належних та допустимих доказів, не презюмує наявність вини у вчиненні інкримінованих йому діянь за вищевказаними статтями.

Не погоджуючись з вироком суду, до апеляційного суду з апеляційною скаргою звернувся обвинувачений ОСОБА_9 .

В поданій апеляційній скарзі просить вирок Чутівського районного суду Полтавської області від 13 лютого 2025 року в частині застосування додаткового покарання змінити та виключити додаткове покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом, в іншій частині вирок просить залишити без змін.

Зазначав, що в даному випадку необхідно застосувати індивідуалізацію покарання, тобто прийняти до уваги всі обставин справи, такі як його щире каяття, повне відшкодування потерпілому шкоди та надані щодо нього позитивні характеристики.

Наголошував, що йому необхідне водійське посвідчення для забезпечення догляду за матір`ю як за особою похилого віку. Його робота та життєвий ритм потребує постійного керування транспортним засобом.

Зазначає, що все усвідомив, щиро розкаявся і, на його думку, не потребує додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом.

Також апеляційну скаргу подано начальником Чутівського відділу Диканської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_7 , у якій просить вирок Чутівського районного суду Полтавської області від 13 лютого 2025 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 254, ч. 2 ст. 239-1, ч. 2 ст.240 та за ч. 2 ст. 286-1 КК України.

У зв`язку з чим просить призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 2 ст. 239-1 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки, за ч. 2 ст. 240 КК України у виді позбавлення волі на 3 роки, за ч. 2 ст. 286-1 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на шість років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно визнати покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортним засобом строком на шість років.

За ч. 1 ст. 254 КК України звільнити ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності.

Зазначає, що вина ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 254, ч. 2 ст. 240 та ч. 2 ст. 239-1 КК України повністю доводиться зібраними по справі наладженими та допустимий доказами.

Зокрема:

- протоколами огляду місця події від 24.10.2020, 09.11.2020, 29.12.2020, 25.04.2021, 15.06.2021, 17.01.2022, 15.02.2022.

- висновком експерта Полтавського відділення Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса» № 611/612/1799-1813/1814-1832 від 29.10.2021 за результатами проведення судової земельно технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою;

- висновком експерта Харківського науково дослідного експертно криміналістичного центру МВС України від 17.12.2020 № 13/2/219СЕ-20;

- висновком експерта Полтавського відділення ННЦ «ІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» № 1609 від 17.10.2022;

- актом Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області щодо перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту земельної ділянки від 30.11.20 № 1130-ДК/1027/АП/09/01/-20;

Листом Державної служби геології та надр України від 16.12.2020 № 19018/01/08-20.

Вважає, що висновок суду не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та вирок ухвалено з істотними порушення норм КПК.

Просить задовольнити заявлені в межах кримінального провадження цивільні позови прокурора в інтересах Чутівської селищної ради та Державної екологічної інспекції Центрального округу про відшкодування шкоди.

Зазначав, що ОСОБА_9 протягом 2019 року та 2020 року у приватну власність було придбано 10 земельних ділянок площею по 2 га кожна, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. В подальшому ОСОБА_9 у 2020 році замовив чотири робочі проекти землеустрою щодо поліпшення с/г угідь та рекультивацйії порушених земель. Проте, в період з травня 2020 року по листопад 2020 року, під приводом поліпшення с/г та рекультивації порушених земель, всупереч вимогам закону не маючи затвердженого проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок зі зміною категорії земель та виду цільового призначення, на вищевказаних земельних ділянках провів роботи, які не передбачені робочими проектами землеустрою, а саме ним було здійснено зняття родючого шару ґрунту, менш родючого шару ґрунту, матеріальної породи до глибини понад 2,5 м, загальним об`ємом 127645 м3.

Також, разом із родючим шаром ґрунту, менш родючим шаром ґрунту та материнською породою здійснено видобуток олігомікотових пісків середньої крупності та сильно карбонатної бурої глини, що встановлено висновком експерта Харківського науково-дослідного експертного-криміналістичного центру МВС України від 17.12.2020 року №13/2/219СЕ-20.

Таким чином, в результаті безгосподарського використання земель, що призвело до виведення земель з с/г обороту, ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 254 КК України.

Також стверджує, що має місце невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та невірна оцінка доказів по справі.

Наголошує, що факт керування транспортним засобом ОСОБА_9 в стані алкогольного сп`яніння підтверджується результатами тестування за допомогою газоаналізатору для контролю вмісту алкоголю у видихуваному повітрі «Alcotest 6810» станом на 21:14 год. 12.09.2022 та висновком щодо результатів медичного огляду останнього.

Вважає викладені в мотивувальній частині вироку висновки про недоведеність вчинення правопорушення в стані алкогольного сп`яніння помилковими.

Зокрема не погоджується з висновками про те, що стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_9 настав після вчиненого ДТП, про що нібито повідомили свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які вказували, що засуджений вжив алкогольний напій після скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Позиції учасників судового провадження.

В суді апеляційної інстанції захисник та обвинувачений, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги прокурора, підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити з наведених в ній підстав.

Прокурор в суді апеляційної інстанції, заперечуючи проти апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , підтримав власну апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, прокурора та обвинуваченого ОСОБА_9 , які підтримали апеляційні скарги і просили їх задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ч.1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим; в діяннях обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд відповідно до статей 86, 87, 94 КПК України у судовому засіданні перевірив всі докази винуватості ОСОБА_9 на які посилалась сторона обвинувачення та належним чином оцінив їх з точки зору допустимості, належності, достовірності та достатності.

За змістом ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість, доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, які мають відношення до події та яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин, лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення, або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Аналіз положень, що викладені в ч.1 ст. 91 КПК України свідчать про те що доказуванню у кримінальному провадженні підлягають зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з частиною 2 цієї статті, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно ч.2 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Так, ОСОБА_9 зі сторони обвинувачення інкриміновано злочинні діяння проти довкілля ( за ч. 1 ст. 254 КК України (в редакції від 19 грудня 2019 року), за ч. 2 ст. 239 1 КК України, за ч. 2 ст. 240 КК України (в редакції від 18 лютого 2016 року).

Відносини у цій сфері регулюються Конституцією України, Земельним Кодексом України, ЗУ «Про охорону навколишнього природного середовища» та положеннями ЗУ «Про охорону земель».

Об`єктом злочинів зазначеної категорії є суспільні відносини, що забезпечують належний стан довкілля, безпеку життя, здоров`я людей.

Суспільна небезпечність злочину , передбаченого ст. 239-1 КК України полягає в незаконному заволодінні ґрунтовим покривом (поверхневим шаром) земель, якщо це створило небезпеку для життя, здоров`я людей чи для довкілля, а предметом такого злочину є ґрунтовий покрив (поверхневий шар) земель.

До об`єктивної сторони злочину відноситься незаконне заволодіння будь-якими способами значними площами ґрунтових покривів (поверхневим шаром) земель, якщо це створило реальну небезпеку для життя, здоров`я людей чи для довкілля.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується формою вини у вигляді прямого умислу та необережністю до його наслідків.

Частиною 2 ст. 240 КК України передбачена відповідальність за порушення встановлених правил використання надр, якщо це створило небезпеку для життя, здоров`я людей чи довкілля, а також незаконне видобування корисних копалин місцевого значення у великому розмірі або незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення.

До об`єктивна сторони вказаного злочину відноситься порушення встановлених правил охорони надр, якщо це створило небезпеку для життя, здоров`я людей чи довкілля, незаконне видобування корисних копалин місцевого значення у великому розмірі або незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення.

Всі перераховані кваліфікуючі ознаки є самостійними, тобто наявність однієї з них в діяннях винної особи є достатньою підставою для притягнення до відповідальності.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується формою вини у вигляді прямого умислу.

В даному випадку ОСОБА_9 інкриміновано порушення правил використання надр у вигляді їх самовільного видобування за допомогою спеціальної техніки у великому розмірі, загальним об`ємом 113653 м.3., що є самостійною кваліфікуючою ознакою ч.2 ст. 240 КК України, а також створення такими протиправними діяннями небезпеки для довкілля, що також є ознакою ч.2 ст.240 КК України.

Статтею 254 КК України передбачена кримінальна відповідальність за безгосподарське використання земель, якщо це спричинило тривале зниження або втрату їх родючості, виведення земель з сільськогосподарського обороту, змивання гумусного шару, порушення структури ґрунту.

Інкримінуючи ОСОБА_9 зазначене правопорушення, орган обвинувачення вказав на наявність його об`єктивної та суб`єктивної сторони у формі умисного діяння шляхом використання земель сільськогосподарського призначення для інших потреб, що призвело до суспільно-небезпечних наслідків у вигляді виведення земель з сільськогосподарського обороту .

За змістом ст. 2 КК України єдиною і достатньою підставою кримінальної відповідальності є наявність у вчиненому особою суспільно небезпечному діянні всіх ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого КК України. Тож відсутність в діянні особи хоча б однієї обов`язкової ознаки певного складу кримінального правопорушення означає відсутність усього складу кримінального правопорушення, а отже й кримінальної відповідальності за це правопорушення.

Таким чином, стороною обвинувачення в межах даного кримінального провадження було необхідно довести не тільки настання самої події кримінального правопорушення, а також причетність до неї обвинуваченого, тобто його винуватість, форму вини, мотиви та мету вчинення кримінальних правопорушень.

Проаналізувавши висновки суду першої інстанції та надану ним правову оцінку зібраним по справі доказам, колегія суддів погоджується з останніми щодо недоведеності органом обвинувачення причетності ОСОБА_9 до скоєння кримінальних правопорушень проти довкілля.

Так, в ході апеляційного перегляду було задоволено клопотання прокурора та у відповідності до ст. 404 КПК України проведено повторне дослідження доказів у справі.

Колегією суддів були досліджені протоколи огляду місця події від 24.10.2020 р., 09.11.2020 р., 29.12.2020 р., 17.01.2022 р. та оглянуті приєднані до них фототаблиці, які містять зображення відкритої ділянки місцевості, розташованої в північному напрямку від вул. 40 річчя Перемоги в с. Зеленківка Чутівського району.

Зображена на фототаблицях ділянка місцевості має котловани, заповнені водою. Поблизу них розташовані вагончики, які позначені як загальне зображення місця проживання працівників, а також поряд знаходиться спеціальне обладнання у вигляді генераторів та великих ємкостей.

На іншій фототаблиці, приєднаній до протоколу огляду місця події зображена спеціальна техніка у вигляді екскаваторів та вантажного автомобіля з позначеними на них іншомовними написами.

Також в ході апеляційного розгляду колегія суддів досліджувала докази у вигляді експертних висновків за результатами проведення земельно- технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою. Згідно останніх при проведенні дослідження встановлено чотири котловани заповнені водою, по периметру яких наявні земляні насипи. Зазначені котловани знаходяться в межах земельних ділянок - :00:001:0406, :00:001:0417, :00:001:0415, :00:001:0408, :00:001:0412, :00:001:0405, :00:001:0410, :00:001:0418, :00:001:0409, :00:001:0414.

У відповідності до висновків експерта за результатами проведення судової інженерно-екологічної експертизи встановлено факт зняття, перенесення верхніх шарів ґрунту, видобуток корисних копалин місцевого значення на земельних ділянках з кадастровими номерами :00:001:0406, :00:001:0417, :00:001:0415, :00:001:0408, :00:001:0412, :00:001:0405, :00:001:0410, :00:001:0418, :00:001:0409, :00:001:0414.

Зняття та перенесення верхнього шару ґрунту, видобуток корисних копалин місцевого значення на вказаних земельних ділянках призвело до зміни рельєфу місцевості, зміни будови ґрунту, перемішування різних ґрунтових відмін та спричинило втрату родючості здатності земельних ділянок задовольняти потреби рослин у факторах життя в достатніх кількостях для їх нормального розвитку; виведення земель з сільськогосподарського призначення, припинення та неможливого подальшого використання ділянок за цільовим призначенням; порушення структури ґрунту, втраті його фізичних, хімічних, біологічних властивостей, а також природного рослинного покриву, що в сукупності призвело до деградації земельних ділянок та створило небезпеку для довкілля.

Згідно листа Державної служби геології та надр України інформація щодо наявності діючих спеціальних дозволів на користування ділянкою надр в межах земельних ділянок з кадастровими номерами :00:001:0406, :00:001:0417, :00:001:0415, :00:001:0408, :00:001:0412, :00:001:0405, :00:001:0410, :00:001:0418, :00:001:0409, :00:001:0414, що розташовані за межами с. Зеленківка Чутівського району по даним бази станом на 14.12.2020 р. відсутня.

За повідомленням Держгеокадастру у Полтавській області для розгляду та погодження до відділу надійшли «Робочі документи» у вигляді «Робочого проекту землеустрою», замовником якого був ОСОБА_9 .

Інформація щодо використання зазначених земель у відділі відсутня.

Також зазначено, що представники підприємства «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНІШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШАРКЕТІ» з метою отримання дозволу на здійснення земельних робіт на вказаних земельних ділянках до відділу не звертались.

За повідомленням Департаменту екології та природних ресурсів ПОДА департаментом погоджено замовнику ФОП ОСОБА_18 4 робочих проекти землеустрою щодо поліпшення сільськогосподарських угідь та рекультивації порушених земель сільськогосподарського призначення (для ведення особистого селянського господарства) за межами населених пунктів на території Зеленківської сільської ради Чутівського району Полтавської області.

Зазначено, що представники «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНІШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШАРКЕТІ», а також інші фізичні чи юридичні особи з метою отримання дозволу на здійснення земельних робіт на вказаних земельних ділянках, зокрема зняття ґрунтового покриву, не звертались.

Таким чином, аналізуючи зміст пред`явленого ОСОБА_9 обвинувачення, колегія суддів прийшла до висновку, що з досліджених матеріалів кримінального провадження не вбачається причетність останнього до їх скоєння, оскільки зібрані по справі докази в їх сукупності, у відповідності до стандарту доведення «поза розумним сумнівом» не доводять наявності в його діях складу інкримінованих діянь проти довкілля.

Зазначені обставини свідчать про те, що стороною обвинувачення не доведено належними та допустимим доказами причетність до скоєння зазначених в обвинувальному акті злочинів проти довкілля саме обвинуваченого ОСОБА_9 , що в розумінні ч.1 ст. 373 КПК України є підставою для виправдувального вироку у зв`язку з не доведеністю вчинення ним кримінальних правопорушень в яких він обвинувачується.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність в діях обвинуваченого складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 254 КК України (в редакції від 19 грудня 2019 року), за ч. 2 ст. 239 1 КК України, за ч. 2 ст. 240 КК України (в редакції від 18 лютого 2016 року).

Крім зазначеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 з ч.2 ст. 286-1 КК України на ч.2 ст. 286 КК України з огляду на недоведеність такої кваліфікуючої ознаки як вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

При цьому, суд у відповідності до ч.4 ст. 95 КПК України обґрунтовував свої висновки доказами, безпосередньо добутими в ході судового розгляду, до яких відносяться покази допитаних в судових засіданнях свідків.

З огляду на положення ч.4 ст.95 КПК України суд правильно не прийняв до уваги покази свідка ОСОБА_16 , які вона надавала під час досудового розгляду, а поклав в основу своїх висновків покази свідків безпосередньо допитаних під час розгляду справи в суді, які пояснили, що бачили як після наїзду на велосипедиста ОСОБА_9 почав вживати спиртне, пояснюючи це тим, що злякався.

Суд прийняв до уваги те, що позиція обвинуваченого щодо вжиття ним алкогольних напоїв вже після скоєної дорожньої пригоди була послідовна та незмінна, тоді як органом обвинувачення така версія останнього спростована не була та відповідно не було надано суду достатньо переконливих та належних доказів, які б доводили факт перебування водія ОСОБА_9 в стані алкогольного сп`яніння на час скоєння ним ДТП.

При цьому, суд першої інстанції вірно зазначив, що наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставами для розумного сумніву в доведеності вини особи, про шо висловлювався касаційний суд в своїх Постановах (постанови Верховного Суду у справах №187/686/15-к від 15.11.2018, 712/13435/16-к від 06.12.2018, №264/5873/15-к).

Доводи апеляційної скарги прокурора вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять посилань на обставині, які б свідчили про їх помилковість.

Так, твердження прокурора про те, що обвинувачений під приводом поліпшення сільськогосподарських угідь та рекультивації порушених земель провів роботи, які не передбачені робочими проектами землеустрою, а саме зняв родючий шар ґрунту, здійснив видобуток олігомікотових пісків та сильно карбонатної бурої глини, в результаті чого на місці його ділянок утворився котлован, виповнений водою не доводиться зібраними по спорові доказами в частині причетності ОСОБА_9 до скоєння вищевказаних правопорушень.

Так, зібраними по справі доказами з дотриманням стандарту «поза розумним сумнівом» повністю доведено сам факт скоєння кримінальних правопорушень проти довкілля, в яких обвинувачується ОСОБА_9 , але разом з цим органом обвинувачення не доведено належними та допустимим доказами той факт, шо зазначені діяння вчинені саме ним.

В даному випадку, зібрані органом обвинувачення в кримінальному провадженні докази фактично фіксують вже наслідки протиправної діяльності в сфері довкілля. До таких доказів, які також були повторно досліджені судом апеляційної інстанції, необхідно віднести протоколи огляду місця подій та приєднані до них фототаблиці, висновки проведених в ході розслідування земельно технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою, експертизи за результатами проведення судової інженерно-екологічної експертизи, висновки експертизи з дослідження речовин та матеріалів.

Наявність у власності обвинуваченого земельних ділянок та замовлення ним чотирьох проектів землеустрою з поліпшення сільськогосподарських угідь та рекультивації порушених земель, без надання інших доказів його причетності до скоєного, само по собі не доводить винуватість останнього, оскільки між самим фактом належності обвинуваченому земельних ділянок та здійснених на них протиправних земельних робіт, відсутній причинно наслідковий зв`язок з наслідками, визначеними диспозиціями ч.2 ст. 239-1, ч.2 ст. 240 та ч. 1 ст. 254 КК України, суб`єктивна сторона яких передбачає наявність прямого умислу.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про відсутність достатніх правових підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора в цій частині, оскільки окрім доведення самої події кримінального правопорушення, органом обвинувачення не було зібрано достатньо належних та переконливих доказів, які б у відповідності до стандарту доведення «поза розумним сумнівом» доводили винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 у їх вчиненні, із зазначенням форми вини, мотивів та мети вчинення, як того вимагають положення ст. 91 КПК України.

Також відхиляються колегією суддів доводи апеляційної скарги прокурора в частині кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст. 286-1 КК України, правильність якої, на думку апелянта, повністю доводиться зібраними досудовим розслідування доказами, яким суд першої інстанції дав невірну правову оцінку, його висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, в ході проведення якого було доведено факт керування ОСОБА_9 транспортним засобом на час скоєння ДТП в стані алкогольного сп`яніння.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо не спростування органом обвинувачення версії водія ОСОБА_9 про те, що ним вживались алкогольні напої вже після скоєної дорожньої пригоди, оскільки для кваліфікації дій особи за ч.2 ст. 286-1 КК України необхідно доведення факту перебування в стані сп`яніння саме в момент вчинення злочину.

Зазначену обставину підтвердили допитані в порядку ч.4 ст.95 КПК України свідки, покази яких суд прийняв до уваги як безпосередньо сприйняті та вказав на те, що зазначеній версії ОСОБА_9 обвинувачення не змогло надати розумного пояснення, що стало підставою для розумного сумніву у суду щодо правильності кваліфікації його дій за ч.2 ст. 286-1 КК України.

Одночасно з цим, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та приходить до висновку про правильність обраного судом першої інстанції додаткової міри покарання у вигляді позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, що відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Будь-яких вмотивованих та таких, що заслуговують на увагу підстав для не застосування до нього як водія додаткової міри покарання, апелянтом не наведено, а відтак вирок суду в цій частині є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни колегія суддів не вбачає.

Таким чином, встановивши відсутність істотних порушень вимог норм кримінального процесуального закону, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування прийнятого судом першої інстанції з дотриманням вимог закону рішення про виправдання обвинуваченого ОСОБА_9 та визнання його винним в скоєнні правопорушення з правовою кваліфікацією ч.2 ст. 286 КК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та начальника Чутівського відділу Диканської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Чутівського районного суду Полтавської області від 13 лютого 2025 року по об`єднаним кримінальним провадженням, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000262 та №0000384 відносно ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді : ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4