Справа № 206/4515/25
Провадження № 1-кп/206/380/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2025 Самарський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_3 по кримінальному провадженню, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000273 від 24.03.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, -

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_3

захисника-адвоката ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

15 серпня 2025 року до Самарського районного суду міста Дніпра надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_3 , оскільки строк запобіжного заходу визначений ухвалою суду від 13.10.2025 спливає. В обґрунтування якого зазначив, що ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати, а саме: про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. ст. 177 КПК України свідчить те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, санкція статті якої передбачає позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, і, у зв`язку тим, що остання вчинила особливо тяжкий злочин проти життя і здоров`я особи, є підстави вважати, що ОСОБА_3 , усвідомлюючи про покарання, яке їй загрожує, може переховуватись від прокуратури та суду. На наявність вказаного ризику також вказує та обставина, що ОСОБА_3 після скоєння кримінального правопорушення залишила місце його вчинення, вжила заходи до спотворення дійсних обставин вчиненого нею кримінального правопорушення, у тому числі знищила сліди вчиненого злочину. Щодо наявності ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України вказує та обставина, що ОСОБА_3 після скоєння кримінального правопорушення вжила заходи до приховання та знищення слідів злочину. На наявність ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст.177 КПК України, вказує те, що ОСОБА_3 , не будучи обмеженою у свободі, може вчинити спроби незаконного впливу на свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та інших свідків, потерпілого, з метою зміни ними показань та спотворення фактичних обставин події кримінального правопорушення, оскільки вони місцеві жителі та є рідними і знайомими їй особами. У поєднанні з тяжкістю злочину, у якому вона обвинувачується, та суворості покарання, яке загрожує їй у випадку доведення вини, з метою уникнення встановленої законом відповідальності, ОСОБА_3 може вчинити спроби незаконного впливу на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні шляхом погроз або застосуванням насильства, з метою відмови або зміни в подальшому ними свідчень, про що, зокрема, свідчать зухвалий спосіб вчиненого злочину. Вказані обставини виключають об`єктивну можливість застосування до ОСОБА_3 іншого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав клопотання прокурора та просив його задовольнити з наведених у ньому підстав.

Захисник-адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора та змінити ОСОБА_3 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, оскільки ризики які наведені в клопотанні не змінюється.

Обвинувачена ОСОБА_3 у судовому засіданні просила відмовити в задоволенні клопотання прокурора та змінити їй раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.

Суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, вивчивши клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, вислухавши думку сторін кримінального провадження, приходить до наступного висновку.

Статтею 8 КПК України кримінальне провадження, визначено що здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Принцип верховенства права у Кримінальному проваджені, а також, і у відповідності з ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

Відповідно до частини 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно зі змістом ст. 131 та ст. 132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

Частиною першою ст. 199 КПК України, визначено що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Ухвалою Самарського районного суду міста Дніпра від 13.10.2025 продовжено ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 10.12.2025. Частиною першою ст. 183 КПК України встановлено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Так, згідно з позицією Європейського суду з прав людини питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи. Суд, вирішуючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою, у відповідності до ст. ст. 177, 178 КПК України, враховує тяжкість покарання за ч. 1 ст. 115 КК України - позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином. Вказаний злочин скоєно проти життя та здоров`я особи, а відтак є наявні підстави для продовження ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходячи з наступного.

Про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. ст. 177 КПК України свідчить те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, санкція статті якої передбачає позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, і, у зв`язку тим, що остання вчинила особливо тяжкий злочин проти життя і здоров`я особи, є підстави вважати, що ОСОБА_3 , усвідомлюючи про покарання, яке їй загрожує, може переховуватись від органу досудового розслідування, прокуратури та суду. На наявність вказаного ризику також вказує та обставина, що ОСОБА_3 після скоєння кримінального правопорушення залишила місце його вчинення, вжила заходи до спотворення дійсних обставин вчиненого нею кримінального правопорушення, у тому числі знищила сліди вчиненого злочину; нa наявність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України вказує та обставина, що ОСОБА_3 після скоєння кримінального правопорушення вжила заходи до приховання та знищення слідів злочину; на наявність ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст.177 КПК України, вказує те, що ОСОБА_3 , не будучи обмеженою у свободі, може вчинити спроби незаконного впливу на свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та інших свідків, потерпілого, з метою зміни ними показань та спотворення фактичних обставин події кримінального правопорушення, оскільки вони місцеві жителі та є рідними і знайомими їй особами. Так ОСОБА_3 може впливати на них шляхом вмовляння, психологічними чи фізичними методами впливу, з метою схиляння їх до зміни показань та спотворення фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення (злочину), чим перешкоджатиме забезпеченню швидкого та повного розгляду кримінального провадження.

Таким чином, ризики, що були підставою для застосування відносно обвинуваченої ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на сьогодні не перестали існувати, а відтак клопотання сторони захисту та обвинуваченої ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт задоволенню не підлягають.

Крім того, вирішуючи подане клопотання суд, також, враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема, Рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, згідно якого тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини.

Дані відносно особи обвинуваченої враховуються судом, як соціальні зв`язки обвинуваченої, її вік та стан здоров`я, які при цьому не виключають можливість тримання під вартою обвинуваченої, та вони не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики, оскільки обвинувачена ОСОБА_3 обґрунтовано підозрюються у вчиненні тяжкого злочину, а тому викладене у своїй сукупності є мотивом для обмеження свободи обвинуваченій у встановленому законом порядку.

Окрім того, практика Європейського суду з прав людини, свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загально суспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Разом з тим, суд наголошує на тому, що обвинувачена не позбавлена можливості в подальшому ставити питання перед судом про зміну їй запобіжного заходу під час судового розгляду, коли перестануть існувати ризики, зазначені вище судом.

Враховуючи вищевикладене, суд, вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора та продовжити обвинуваченій ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів.

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у кримінальному провадженніпід №0000273 від 24.03.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 115 КК України - задовольнити.

Продовжитиобвинуваченій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 60 днів, тобто з 25 листопада 2025 року до 22 січня 2026 року включно до 12 год. 00хв.

В задоволенні клопотання захисника-адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченої ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту- відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1