ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1036/26 Справа № 213/4507/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року м. Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Кривому Розі Дніпропетровської області апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 грудня 2025 року, якою продовжено строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та визначено розмір застави ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, у кримінальному провадженні № 0000452,

в с т а н о в и л а :

у провадженні Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000452, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України.

У межах зазначеного кримінального провадження судом першої інстанції за клопотанням прокурора було розглянуто питання щодо продовження строку застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а також клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу.

За результатами розгляду клопотань ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 грудня 2025 року продовжено строк застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а також визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 757 000 гривень.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням у частині визначення розміру застави, захисник адвокат ОСОБА_6 , діючи в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі сторона захисту, не заперечуючи можливість подальшого застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначає, що визначений судом першої інстанції розмір застави як альтернативного запобіжного заходу є, на думку апелянта, завідомо непомірним для обвинуваченого та фактично позбавляє його реальної можливості скористатися альтернативою триманню під вартою.

Обґрунтовуючи наведені доводи, захисник посилається на те, що обвинувачений до затримання здійснював трудову діяльність водія таксі за договором оферти через додаток ТОВ «УКЛОН УКРАЇНА», при цьому мав нестабільний та змінний дохід, який залежав від кількості замовлень та умов роботи, а інших джерел доходу не мав.

Сторона захисту зазначає, що обвинувачений не має грошових заощаджень, депозитних рахунків чи майна, за рахунок реалізації якого він міг би внести заставу у визначеному судом першої інстанції розмірі, а тривала відсутність можливості її внесення, на переконання апелянта, свідчить про неспівмірність такого розміру застави його майновому стану.

Крім того, в апеляційній скарзі зазначається, що суд першої інстанції, визначаючи розмір застави, не навів достатнього обґрунтування щодо платоспроможності обвинуваченого та не зазначив, які саме обставини і докази стали підставою для висновку про можливість внесення ним застави у встановленому розмірі, що, на думку апелянта, суперечить вимогам ч. 4 ст. 182 КПК України.

Також сторона захисту посилається на практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої альтернативність запобіжного заходу у вигляді застави має бути реальною, а визначення завідомо непомірного її розміру нівелює саму сутність такого запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Учасники судового розгляду про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, клопотань про бажання приймати участь у судовому засіданні на адресу апеляційного суду не надходило, а тому колегія суддів вважає за можливе проводити судове засідання за відсутністю учасників провадження.

Дослідивши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, зваживши доводи апеляційної скарги, колегією суддів зауважується про наступне.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримався в повному обсязі, з огляду на таке.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено право кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність такого позбавлення свободи та прийняти рішення про звільнення, якщо воно є незаконним.

Як убачається з матеріалів судового провадження, у провадженні Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження № 0000452 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України.

У межах зазначеного кримінального провадження суд першої інстанції, діючи відповідно до положень ст. 331 КПК України, за клопотанням сторони обвинувачення розглянув питання щодо продовження строку застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а також клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, а також провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку та за нововиявленими або виключними обставинами.

За приписами ч. 2 ст. 422-1 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребує з суду першої інстанції відповідні процесуальні документи, визначені цією нормою закону.

З урахуванням положень ст. 23 КПК України, відповідно до яких суд досліджує докази безпосередньо, а відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані доказами, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку не наділений повноваженнями щодо самостійного дослідження доказів у кримінальному провадженні та надання їм оцінки по суті.

Отже, апеляційний суд не вправі підміняти собою суд першої інстанції у питанні оцінки обґрунтованості висновків щодо наявності ризиків, які стали підставою для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою та визначення розміру застави, а перевіряє законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги.

Приймаючи рішення про продовження щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, суд першої інстанції врахував характер та ступінь суспільної небезпеки інкримінованих кримінальних правопорушень, їх умисний характер, вчинення у складі злочинної організації, а також наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і відомості про особу обвинуваченого.

Зважаючи на тяжкість можливого покарання, яке може загрожувати ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховування обвинуваченого від суду.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року зазначено, що врахування тяжкості злочину має раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дозволяє прогнозувати її поведінку з огляду на загрозу суворого покарання.

Аналогічна правова позиція викладена ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії», у якій Суд наголосив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінці ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Крім того, апеляційний суд погоджується з наявністю ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на те, що у кримінальному провадженні ще не допитані всі свідки, а отже, перебуваючи на свободі, обвинувачений може мати реальну можливість впливу на них.

Водночас колегія суддів враховує, що відповідно до принципу презумпції невинуватості вина особи встановлюється лише обвинувальним вироком суду, однак це не виключає можливості оцінки ризику вчинення іншого кримінального правопорушення з огляду на характер та спрямованість інкримінованих діянь.

При цьому колегія суддів бере до уваги доводи сторони захисту щодо наявності у обвинуваченого соціальних зв`язків, постійного місця проживання та відсутності судимостей, однак зазначає, що ці обставини самі по собі не спростовують наявності встановлених судом ризиків та не виключають необхідності подальшого застосування запобіжного заходу.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні застосовуються з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного або обвинуваченого. Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим із таких запобіжних заходів, як особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, оскільки при його застосуванні особу позбавляють свободи.

Водночас такий запобіжний захід, порівняно з більш м`якими, за наявності передбачених законом підстав може бути єдиним дієвим та обґрунтованим засобом забезпечення виконання завдань кримінального провадження, зокрема в умовах воєнного стану, коли забезпечення правопорядку в державі істотно ускладнено, а загрози життю, здоров`ю та основоположним правам і свободам осіб є підвищеними.

Матеріали кримінального провадження не містять відомостей про наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 такого стану здоров`я, який би унеможливлював його тримання під вартою.

З урахуванням наведеного, беручи до уваги суспільний інтерес, який за умов дотримання принципу презумпції невинуватості може виправдовувати відступ від принципу поваги до особистої свободи, гарантованого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним, зокрема, у пункті 60 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Боротюк проти України», апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності подальшого застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів вважає, що за встановлених у цій справі обставин застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечило б належного запобігання існуючим ризикам та належної процесуальної поведінки обвинуваченого, що узгоджується з вимогами кримінального процесуального закону та правовими позиціями Європейського суду з прав людини.

Що стосується доводів захисника з приводу розміру альтернативного запобіжного заходу, апеляційний суд доходить таких висновків.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і повинен достатньою мірою гарантувати виконання покладених на нього обов`язків та не бути завідомо непомірним.

Згідно з п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, встановлюється у межах від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як убачається з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції, визначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 757 000 гривень, діяв у межах, прямо передбачених кримінальним процесуальним законом.

На підставі системного аналізу наведених норм КПК України колегія суддів зазначає, що саме суд наділений дискреційними повноваженнями щодо визначення такого розміру застави, який з урахуванням конкретних обставин справи здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти встановленим ризикам.

Визначаючи розмір застави, суд першої інстанції врахував характер та ступінь суспільної небезпеки інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, їх умисний характер, вчинення у складі злочинної організації, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відомості про особу обвинуваченого.

За таких обставин колегія суддів не знаходить підстав вважати, що визначений судом першої інстанції розмір застави є завідомо непомірним або таким, що не відповідає вимогам ст. 182 КПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити таку ухвалу без змін.

З огляду на викладене, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, а ухвала Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 грудня 2025 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 183, 370, 403, 405, 407, 419, 422 КПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 грудня 2025 року, якою продовжено строк застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 757 000 гривень, у кримінальному провадженні № 0000452, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді