УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2025 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду клопотання старшого слідчого СВ Управління СБ України в Рівненській області капітана юстиції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий, у рамках кримінального провадження № 0000076 від 08.04.2025 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 263 КК України, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 14 ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 258 КК України та за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 113 КК України, звернувся до суду з клопотанням, погодженим прокурором відділу Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_6 у якому просить накласти арешт на майно підозрюваної ОСОБА_4 з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

В обґрунтування клопотання зазначає, що ОСОБА_4 , діючи умисно, достовірно знаючи про введений в Україні воєнний стан, усвідомлюючи, що в умовах збройної агресії російської федерації проти України будь-які вибухи, в тому числі, в густонаселених місцях, можуть привести до паніки серед цивільного населення, його залякування та порушення громадської безпеки, не пізніше 03.07.2025, за грошову винагороду в розмірі не менше 20 000 грн, погодилась на пропозицію невстановленої особи, яка використовує персональний акаунт у соціальній мережі «Facebook» з назвою « ОСОБА_7 » та месенджері «Telegram» з назвою «Dzhoker», віднайти рюкзак з саморобним вибуховим пристроєм, для здійснення в подальшому терористичного акту шляхом вибуху.

У подальшому, ОСОБА_4 , об 11 год 06.07.2025, слідуючи інструкціям вищевказаної невстановленої особи, отриманими у соціальній мережі «Facebook», в чагарниках за географічними координатами Lat 50.628896? Long 26.245407?, поблизу будинків №64А та №66 по вул. Небесної Сотні в м. Рівне, віднайшла зазначений рюкзак.

Надалі, ОСОБА_4 , оглянувши вміст рюкзаку та переконавшись про наявність в ньому саморобного вибухового пристрою, у порушення постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 24.01.1995, а також «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України № 622 від 21.08.1998 та «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою КМУ № 576 від 12.10.1992, на виконання вказівки вищевказаної невстановленої на даний час особи, о 12 год 32 хв 06.07.2025 перемістила саморобний вибуховий пристрій, тримаючи його при собі, до готельно-ресторанного комплексу «4х4», розташованого за адресою: Рівненська область, Рівненський район, с. Колоденка, вул. Рівненська, 1а.

Продовжуючи свою протиправну діяльність, о 13 год 22 хв 06.07.2025 ОСОБА_4 , перебуваючи у кімнаті № 19 зазначеного готельно-ресторанного комплексу, діючи умисно, виконуючи вказівки невстановленої особи, яка використовує персональні акаунти у соціальних мережах «Facebook» з назвою « ОСОБА_7 » та в «Telegram» з назвою «Dzhoker», підготувала вказаний саморобний вибуховий пристрій для дистанційної активації шляхом з`єднання швидкозмінної клеми з акумулятором та двох швидкороз`ємних клем, які були змонтовані шляхом приєднання до мобільних пристроїв та електродетонаторів, чим привела його до бойового стану.

У подальшому, ОСОБА_4 усвідомлюючи, що вказаний вибуховий пристрій може бути приведено в дію телефонним дзвінком, на наявні в ньому термінали мобільного зв`язку, залишила його у кімнаті № 19, після чого залишила вказаний готельно-ресторанний комплекс.

Відповідно до висновку експерта № КСЕ-19/118-25/12355 від 29.09.2025, надані на експертизу об`єкти, вилучені 06.07.2025 у ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , до їх розрядження (переведення в безпечний стан) спеціалістами вибухотехніками, являли собою скомпонований заряд саморобної вибухової речовини, придатної до здійснення вибуху, з непрацюючим (імітацією) підривним механізмом.

Таким чином, ОСОБА_4 виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

06.07.2025 ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України, а 07.07.2025 останній повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15 ч. 2 ст. 258 КК України.

Крім того, 23.10.2025 ОСОБА_4 повідомлено про нову підозру, а саме у закінченому замаху на придбання та носіння вибухового пристрою без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 263 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні даних кримінальних правопорушень підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами, в їх сукупності, а саме: повідомленням про злочин № 67/2/2/1-107 від 06.07.2025, протоколами обшуків від 06.07.2025, показаннями свідка ОСОБА_8 від 06.07.2025, показаннями свідка ОСОБА_9 від 08.07.2025, відповіддю про виконання доручення №67/2/2/1-109, іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Відповідно до даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, квартира за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_9 (1/8), ОСОБА_10 (1/8), ОСОБА_11 (1/8), ОСОБА_12 (1/8), ОСОБА_13 (1/8), ОСОБА_9 (1/8), ОСОБА_14 (1/8) та ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт громадянина України, серія та номер: НОМЕР_2 , виданий 13.09.1999, видавник: Рівненський РВ УМВС України в Рівненській області.

Покликаючись на вищевикладене, санкції ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 258 КК України, слідчий вказує на необхідність накладення арешту на вказане майно підозрюваної, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

З урахуванням неявки заяви слідчого, відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Згідно ч. 2 ст. 172 КПК України з метою забезпечення арешту майна клопотання слідчого розглядається без повідомлення власника майна.

Дослідивши матеріали клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що у провадженні СВ УСБУ в Рівненській області перебувають матеріали кримінального провадження, № 0000076 від 08.04.2025 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 263 КК України, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 14 ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 258 КК України та за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 113 КК України.

У рамках вказаного кримінального провадження, за вищевказаних обставин, 07.07.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15 ч. 2 ст. 258 КК України.

Крім того, 23.10.2025 ОСОБА_4 повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 263 КК України.

Відповідно до даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, квартира за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_9 (1/8), ОСОБА_10 (1/8), ОСОБА_11 (1/8), ОСОБА_12 (1/8), ОСОБА_13 (1/8), ОСОБА_9 (1/8), ОСОБА_14 (1/8) та ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт громадянина України, серія та номер: НОМЕР_2 , виданий 13.09.1999, видавник: Рівненський РВ УМВС України в Рівненській області.

Відповідно до п. 8 глави 2.6. «Арешт майна» Узагальнення вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження арешт може бути накладено на: нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права; майно у вигляді речей, документів, грошей, якщо вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК, а саме: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та (або) є доходами від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із видів забезпечення кримінального провадження. Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до статей 94, 132, 173 КПК України при вирішення питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального правопорушення, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і в клопотанні слідчого (прокурора), який звертається з проханням про арешт майна, оскільки згідно зі статтею Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно з частиною першою статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Одночасно з цим, вимоги ч.1 ст. 173 КПК України та абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України слід застосовувати у сукупності із приписами ч. 11 ст. 170 КПК України. Так, заборона або обмеження користування, розпорядження майном застосовується лише у разі, коли вже існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. В той же час, для накладення арешту шляхом заборони відчуження об`єкту (зміни власника) достатньо встановити наявність у особи правомочності відчужити та можливості приховати, пошкодити, зіпсувати, знищити, перетворити відповідне майно.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

З метою всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального правопорушення, є необхідність у накладенні арешту на вищевказане майно підозрюваного, відносно якого існує сукупність підстав застосування конфіскації майна як виду покарання, відповідно до санкції статті ст. 258 КК України, із забороню відчуження та розпорядження будь-яким чином вказаним майном, оскільки незастосування вказаних заходів може призвести до зникнення, втрати відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Відповідно до ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи викладене, санкцію ч. 2 ст. 15 ст. 258 КК України, що передбачає конфіскацію майна, слідчий суддя з урахуванням п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, приходить до висновку про задоволення клопотання слідчого, з метою забезпечення конфіскації майна, як можливого призначення виду покарання ОСОБА_4 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170-173,395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задоволити.

Накласти арешт на 1/8 частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка відповідно до даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт громадянина України, серія та номер: НОМЕР_2 , виданий 13.09.1999, видавник: Рівненський РВ УМВС України в Рівненській області, встановивши заборону володіння, користування та відчуження відповідного майна, до прийняття кінцевого рішення у кримінальному провадженні.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути скасована судом, що накладав арешт.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя