Номер провадження 1-кп/243/541/2026
Номер справи 243/1180/26
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 19 » лютого 2026 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області, у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

- секретаря судового засідання ОСОБА_2

- прокурора ОСОБА_3

- обвинуваченого ОСОБА_4

- захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує функціонування електронного судочинства в Україні в залі № 4 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження за № 0001392, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 09 листопада 2025 року з Обвинувальним актом та додатками, яке надійшло з Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону 05 лютого 2026 року по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Борщовичі, Пустомитівського району, Львівської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, на утримані неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб не має, не є особою з інвалідністю, військовослужбовець за контрактом Військової частини НОМЕР_1 , офіцер служби засобів ближнього бою та розвідки озброєння логістики Командування Десантно штурмових військ Збройних сил України, У військовому званні «майор», який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 раніше не судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. ст. 15 частина 2, 115 частина 1 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Поряд із цим, відповідно до ст.ст. 3, 28, 29, 68 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, кожен має право на повагу до його гідності, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню, кожна людина має право на особисту недоторканість та кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно з витягу з Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 221 від 15 вересня 2025 року майора ОСОБА_4 , офіцера служби військових перевезень та транспортування логістики Командування Десантно-штурмових військ Збройних сил України, призначеного наказом командувача Десантно-штурмових військ Збройних сил України (по особовому складу) від 26 серпня 2025 №332 на посаду офіцера служби засобів ближнього бою та розвідки озброєння логістики ІНФОРМАЦІЯ_2 , вважати таким, що з 15 вересня 2025 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов?язків за посадою з посадовим окладом 5220 гривень на місяць, шпк «майор», Військової частини НОМЕР_1 .

Будучи військовослужбовцем, майор ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 13, 14, 16, 49, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-ХIV «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції України та інших законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету, дорожити честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, не допускати самому і стримувати інших військовослужбовців від негідних вчинків, бути дисциплінованими, зразками високої культури, скромності й витримки.

Крім того, являючись військовослужбовцем Збройних сил України, майор ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст. 20, 21, 22, 22-1 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України достеменно знав, що військовослужбовці мають право застосовувати спеціальні засоби, засоби фізичного впливу та зброю особисто або у складі підрозділу: для захисту свого здоров`я і життя, а також здоров`я і життя інших військовослужбовців і цивільних осіб від нападу, якщо іншими способами й засобами захистити їх у даній ситуації неможливо та тощо.

Проте, в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, майор ОСОБА_4 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив злочин проти життя та здоров`я особи, а саме замаху на умисне противоправне заподіяння смерті (вбивство) при наступних обставинах.

Так, приблизно о близько о близько о 06 год. 10 хв. 09 листопада 2025 року, перебуваючи у будинку АДРЕСА_2 , та будучи невдоволеним діями майора ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , начальника служби наземних систем озброєння, озброєння логістики Командування Десантно-штурмових військ Збройних сил України Військової частини НОМЕР_2 , який 09 листопада 2025 року зайшов до кімнати ОСОБА_4 , для проведення розмови, діючи з прямим умислом, маючи намір на умисне протиправне заподіяння смерті майору ОСОБА_7 , тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, без будь-яких вагань, тримаючи в правій руці ввірену йому для службового користування заряджену зброю, а саме бойову нарізну вогнепальну зброю 9-мм, пістолет ПМ « НОМЕР_3 », 1975 року виготовлення з набоями до нього, які були при ньому, запобіжник якого перебував в режимі стрільби, знаходячись у напівсидячому положенні на своєму ліжку, здійснив у стоячого навпроти нього майора ОСОБА_7 з дистанції менше ніж 1 метр 1 постріл, у результаті чого майор ОСОБА_7 отримав вогнепальне сліпе кульове поранення живота, проникаюче у черевну порожнину, з пошкодженням великої кривизни шлунку, та перелом тіла, поперечних та остистого відростків першого поперекового хребця утворилось при одному пострілі з ручної вогнепальної зброї, одиночними (компактними) снарядом (кулею), яка володіла високою кінетичною енергією та пробивною дією, можливо в зазначений термін та відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя.

Стаття 10 КПК України гарантує рівність перед законом і судом. Рівність перед судом означає рівність перед ним учасників провадження, процесуальна рівність це відсутність будь яких обмежень ( дискримінації) у процесуальних правах, наданих кримінальним процесуальним законодавством.

У справі « Надточий проти України» ЄСПЛ наголосив на дотриманні принципу рівності сторін одному із складників справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом».

Після оголошення прокурором короткого викладу Обвинувального акта, судом було встановлено особу обвинуваченого та роз`яснено йому суть обвинувачення, постановлено питання обвинуваченому про те, чи зрозуміле йому обвинувачення, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання.

На зазначене питання обвинувачений ОСОБА_4 повідомив суду, що обвинувачення йому зрозуміле, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. ст. 15 частина 2, 115 частина 1 КК України він визнає в повному обсязі, бажає давати суду показання.

У відповідності до положень ч.1 ст.349 КПК України судом було запропоновано стороні обвинувачення та стороні захисту проголосити вступні промови.

При цьому, прокурор, обвинувачений та його захисник від оголошення вступної промови відмовилися.

Судом було поставлено на обговорення питання щодо визначення обсягу доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження.

Прокурор зазначив, що враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, добровільності позиції обвинуваченого, відсутності сумнівів у тому, що обвинувачений розуміє суть обвинувачення та не оспорює фактичні обставини справи, він вважає за можливе визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, а також дослідженням доказів, що характеризують особу обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 з запропонованим прокурором обсягом та порядком дослідження доказів погодилися.

Судом у відповідності до положень ч.3 ст. 349 КПК України було з`ясовано, чи правильно розуміють учасники процесу зміст обставин, які ніким не оспорюються, та дослідження доказів щодо яких просить визнати недоцільним прокурор, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснено учасникам процесу, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому, прокурор, обвинувачений та захисник обвинуваченого зазначили, що їм зрозуміло зміст обставин, які ніким не оспорюються, та дослідження доказів щодо яких просить визнати недоцільним прокурор, їхня позиція є добровільною, та їм зрозуміло, що в подальшому вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Потерпілий ОСОБА_7 будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання, до суду не з`явився. Направив до суду Заяву, в якій вказав, що просить суд розглянути справу без його участі.

Суд бере до уваги, що у відповідності до положень ч.1 ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч.1 ст.325 КПК України якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду. Суд має право накласти грошове стягнення на потерпілого у випадках та порядку, передбачених главою 12 цього Кодексу.

Суд заслухавши думку учасників процесу, з урахуванням положень частин 2 та 3 статті 349 КПК України на місці постановив ухвалу про визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та встановлення запропонованого прокурором порядку дослідження доказів, а саме: допит обвинуваченого, дослідження доказів, що характеризують особу обвинуваченого.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. ст. 15 частина 2, 115 частина 1 КК України він визнає в повному обсязі, кримінальне правопорушення ним було вчинено саме за тих обставин, які викладені у Обвинувальному акті.

У тому, що вчинив вказане кримінальне правопорушення, він щиро розкаявся.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Судовий розгляд провадження проводився відносно обвинуваченого в межах пред`явленого обвинувачення. Зміни обвинувачення та визнання частини обвинувачення необґрунтованою судом не здійснювались, а підстав для цього не встановлено.

Згідно правового змісту норм ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стаття 62 Конституції України гарантує, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу.

При цьому саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен.

Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний суд, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлених під час судового розгляду, виключає будь яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Цей стандарт також вимагає, щоб сукупність встановлених обставин виключала будь яке інше розумне пояснення досліджуваної події, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Водночас обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи вказує на те, що аби визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі обставини, що стосуються події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги докази та встановлені на їх підставі обставини лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії події, є підставою для розумного сумніву в доведеності винуватості особи. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь який обґрунтований сумнів у версії обвинувачення був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити сукупність встановлених фактів, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням ( Постанова Верховного суду від 28 вересня 2022 року справа № 148/744/15-5, провадження № 51-5505км 19).

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 01 листопада 1996 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Суд звертає увагу на те, що кваліфікація кримінального правопорушення - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу кримінального правопорушення, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю та змістом кваліфікація кримінальних правопорушень завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.

Склад кримінального правопорушення - це сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно-небезпечне діяння як конкретне кримінальне правопорушення.

Отже, з урахуванням викладеного вище, в ході судового розгляду, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що висунуте ОСОБА_4 обвинувачення за ст. ст. 15 частина 2, 115 частина 1 КК України знайшло своє підтвердження, суд приходить до переконання, що подія кримінального правопорушення мала місце, провину обвинуваченого повністю доведено, а вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ст. ст. 15 частина 2, 115 частина 1 КК України закінчений замах на умисне вбивство, тобто на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Таку кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає правильною.

Факт здійснення ОСОБА_4 противоправних дій, а саме: Згідно з витягу з Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 221 від 15 вересня 2025 року майора ОСОБА_4 , офіцера служби військових перевезень та транспортування логістики Командування Десантно-штурмових військ Збройних сил України, призначеного наказом командувача Десантно-штурмових військ Збройних сил України (по особовому складу) від 26 серпня 2025 №332 на посаду офіцера служби засобів ближнього бою та розвідки озброєння логістики ІНФОРМАЦІЯ_2 , вважати таким, що з 15 вересня 2025 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов?язків за посадою з посадовим окладом 5220 гривень на місяць, шпк «майор», Військової частини НОМЕР_1 .

Будучи військовослужбовцем, майор ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 13, 14, 16, 49, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-ХIV «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції України та інших законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету, дорожити честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, не допускати самому і стримувати інших військовослужбовців від негідних вчинків, бути дисциплінованими, зразками високої культури, скромності й витримки.

Крім того, являючись військовослужбовцем Збройних сил України, майор ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст. 20, 21, 22, 22-1 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України достеменно знав, що військовослужбовці мають право застосовувати спеціальні засоби, засоби фізичного впливу та зброю особисто або у складі підрозділу: для захисту свого здоров`я і життя, а також здоров`я і життя інших військовослужбовців і цивільних осіб від нападу, якщо іншими способами й засобами захистити їх у даній ситуації неможливо та тощо.

Проте, в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, майор ОСОБА_4 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив злочин проти життя та здоров`я особи, а саме замаху на умисне противоправне заподіяння смерті (вбивство) при наступних обставинах.

Так, приблизно о близько о близько о 06 год. 10 хв. 09 листопада 2025 року, перебуваючи у будинку АДРЕСА_2 , та будучи невдоволеним діями майора ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , начальника служби наземних систем озброєння, озброєння логістики Командування Десантно-штурмових військ Збройних сил України Військової частини НОМЕР_2 , який 09 листопада 2025 року зайшов до кімнати ОСОБА_4 , для проведення розмови, діючи з прямим умислом, маючи намір на умисне протиправне заподіяння смерті майору ОСОБА_7 , тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, без будь-яких вагань, тримаючи в правій руці ввірену йому для службового користування заряджену зброю, а саме бойову нарізну вогнепальну зброю 9-мм, пістолет ПМ « НОМЕР_3 », 1975 року виготовлення з набоями до нього, які були при ньому, запобіжник якого перебував в режимі стрільби, знаходячись у напівсидячому положенні на своєму ліжку, здійснив у стоячого навпроти нього майора ОСОБА_7 з дистанції менше ніж 1 метр 1 постріл, у результаті чого майор ОСОБА_7 отримав вогнепальне сліпе кульове поранення живота, проникаюче у черевну порожнину, з пошкодженням великої кривизни шлунку, та перелом тіла, поперечних та остистого відростків першого поперекового хребця утворилось при одному пострілі з ручної вогнепальної зброї, одиночними (компактними) снарядом (кулею), яка володіла високою кінетичною енергією та пробивною дією, можливо в зазначений термін та відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя - підтверджується показаннями обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні та учасниками судового провадження не оспорюються.

Судом досліджені характеризуючи данні обвинуваченого ОСОБА_4 .

Із Довідки Комунального некомерційного підприємства « Обласна клінічна психіатрична лікарня м. Слов`янськ» № 1483 від 10 листопада 2025 року вбачається, що « ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою : АДРЕСА_2 за психіатричною допомогою в ДВ ОКПЛ м. Слов`янська не звертався».

Із Довідки Комунального некомерційного підприємства «Медичний центр з профілактики та лікування залежності м. Краматорськ» у м. Слов`янськ № 4/1431 від 10 листопада 2025 року вбачається, що « ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою : АДРЕСА_2 на диспансерному обліку чи під профілактичним наглядом у лікаря нарколога нашого лікувального закладу не перебуває».

Із Довідки Комунального некомерційного підприємства « Цкнтральна міська лікарня Шептицької міської ради» № 3465 від 15 грудня 2025 року вбачається, що « ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за наданням медичної допомоги до лікаря психіатра протягом 5-ти років не звертався, на обліку не перебуває ».

Із Довідки Комунального некомерційного підприємства « Цкнтральна міська лікарня Шептицької міської ради» № 3463 від 15 грудня 2025 року вбачається, що « ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за наданням медичної допомоги до лікаря нарколога протягом 5-ти років не звертався, на обліку не перебуває ».

Із Висновку судової психіатричної експертизи №6 від 15 січня 2026 року вбачається, що « ОСОБА_4 , 1996 року народження у період часу, відповідний інкримінованому правопорушенню, виявляв ознаки Розладу адаптації з переважанням емоційних порушень ( за МКХ -10 F- 43.23); В даний час ОСОБА_4 , 1996 року народження виявляє ознаки Розладу адаптації з переважанням емоційних порушень ( за МКХ -10 F- 43.23); ОСОБА_4 , 1996 року народження, у період часу відповідний інкримінованому правопорушенню, за психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними; В даний час ОСОБА_4 , 1996 року народження за психічним станом може усвідомлювати свої дії та керувати ними; В даний час ОСОБА_4 , 1996 року народження за психічним станом надання психіатричної допомоги в примусовому порядку не потребує».

Відповідно до ч.1 ст.2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

У відповідності до вимог статті 50 КК України « Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні кримінального правопорушення і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.»

Цілі покарання запобігання і попередження вважаються характеристиками кримінально-правових санкцій (рішення ЄСПЛ «Езех і Коннорс проти Сполученого Королівства».

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При визначенні міри покарання обвинуваченому у відповідності до ст. 65 КК України, суд приймає до уваги конкретні обставини вчиненого обвинуваченим, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення: сукупність усіх характеризуючих його обставин, віднесення кримінального правопорушення законодавством до особливо тяжких злочинів, характер, ступінь його суспільної небезпеки, дані про особу обвинуваченого.

Згідно роз`яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, «Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів».

п.п.2,3 «при призначенні покарання, суди повинні всебічно враховувати фактичні обставини кримінального провадження у їх сукупності та визначати тяжкість конкретних злочинів враховуючи їх індивідуальний ступінь. Визначаючи ступінь тяжкості злочину судам необхідно виходити з особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб, кількість епізодів злочинної діяльності, характер та ступінь наслідків. Отже, ступінь тяжкості злочину визначається характером того діяння, яке було вчинено у конкретному випадку. На неї впливають різні об`єктивні та суб`єктивні обставини, зокрема цінність тих суспільних відносин на які посягає винний, тяжкість наслідків (характер посягання), спосіб посягання форма й ступінь вини наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.»

Суд, призначаючи ОСОБА_4 покарання, також враховує вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч. 2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до п.1 частини 1 ст. 66 КК України, суд визнає ту обставину, що ОСОБА_4 визнав себе винним та щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення.

Щирим каяття вважається тоді, коли воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалась ( Ухвала колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 16 жовтня 2007 року).

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. (Постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к (провадження № 51-3612км18).

Розкаяння передбачає, крім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен бути підтверджений матеріалами кримінального провадження.

Активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, надання допомоги в їх затриманні, видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Тому, беззаперечно, воно має бути активним, тобто певним чином ініціативним. ( Постанова Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 07 жовтня 2020 року, справа № 347/1360/17).

В судовому засіданні ОСОБА_4 повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. ст. 15 частина 2, 115 частина 1 КК України, докладно розповів про відомі йому події вчинення кримінального правопорушення. Критично поставився до вчиненого та пояснив, що дійсно засуджує свій вчинок, визнає його антигромадський характер і готовий нести відповідальність.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до частини 1 статті 67 КК України судом не встановлено.

Висновок органу пробації не має для суду наперед встановленої сили, оскільки досудова доповідь органом пробації складається лише з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує особу обвинуваченого, а у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 така інформація відображена у достатньому обсязі.

Суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, приймає до уваги ті обставини, що ОСОБА_4 є осудним, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, вперше вчинив кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину, позитивно характеризується за місцем постійного мешкання та служби, особу винного, суд враховує також ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також враховує характер вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, спосіб його вчинення, суспільну небезпеку.

Згідно з вимогами КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 12 червня 2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання , призначене судом, має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Наведені обставини у своїй сукупності, свідчать про те, що виправити обвинуваченого ОСОБА_4 та запобігти його злочинній діяльності не можливо без його ізоляції від суспільства, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що обвинувачений має бути засудженим за ст.ст. 15 частина 2, 115 частина 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції інкримініруємої статті Особливої частини Кримінального кодексу України.

Європейський суд у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року ( заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Конкретні обставини справи свідчать, що досягнення мети покарання, яка полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його до кримінально-виконавчої установи закритого типу, неможливе без його реального відбування. Отже суд дійшов висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та не є надто суворим чи м`яким.

Відомості, які б спростовували даний висновок суду, відсутні, вибір заходу примусу та порядок його узгоджується із позицією сторони обвинувачення, висловленої у судових дебатах.

При цьому, суд вважає за неможливе застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 вимог ст. 69 КК України, виходячи з наступного.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Суд зауважує, що частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Аналогічну позицію виклав Верховний Суд у Постанові від 03 лютого 2021 року у справі № 629/2739/18, провадження № 51-3479 км 20.

Згідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Підстав для застосування норм ст. 69-1 даного Кодексу до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дана правова норма має змогу бути застосована, оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Значення покарання в боротьбі зі злочинністю визначається не його жорстокістю, а неминучістю, своєчасністю, справедливістю і невідворотністю його застосування за кожний вчинений злочин. Роль і значення покарання багато в чому залежить від обґрунтованості його призначення і реалізації.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справах «Ювченко та інші проти України» ( рішення від 09 квітня 2020 року) та в справі «Скачкова та Рижа проти України» ( рішення від 16 липня 2020 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу « законності» і воно не було свавільним».

У справі « Белане Надь проти Угорщини» ( рішення від 13 грудня 2016 року) та у справі «Садоха проти України» ( рішення від 11 липня 2019 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити « особистий надмірний тягар для особи».

09 листопада 2025 року ОСОБА_4 було затримано на підставі статті 208 КПК України і на підставі Ухвали слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11 листопада 2025 року обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, дія якого була продовжена судом. Судом встановлено, що ризики передбачені статтею 177 КПК України на даний час не відпали, враховуючи, що особа засуджується до реального покарання у виді позбавленні волі, з метою запобігти ризикам ухилитись від суду та відбування покарання, суд приходить до висновку, що до вступу вироку в законну силу запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 слід залишити без змін, оскільки існує ризик перешкоджання кримінальному провадженню шляхом ухилення від виконання судового рішення.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 118 КПК України витрати на залучення експертів є процесуальними витратами.

Відповідно до ч.2 ст. 122 КПК України «Залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

У відповідності з вимогами ч.2 ст. 124, п.2 ч.4 ст. 374 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, рішення про відшкодування процесуальних витрат у разі визнання особи винуватою зазначається у резолютивній частині вироку.

Згідно Довідки Донецького Науково дослідного Експертно Криміналістичного Центру МВС України витрати на проведення судової експертизи дослідження вибухових речовин, продуктів вибуху та пострілу за Висновком № СЕ-19/105-25/16713 ФХВР від 10 грудня 2025 року, проведеної в кримінальному провадженні № 0001392, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 листопада 2025 року складають 3565 грн 60 коп.

Згідно Довідки Донецького Науково дослідного Експертно Криміналістичного Центру МВС України витрати на проведення судової молекулярно генетичної експертизи за Висновком № СЕ-19/105-25/16204 БД від 15 грудня 2025 року, проведеної в кримінальному провадженні № 0001392, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 листопада 2025 року складають 1715 грн 88 коп.

Згідно Довідки Донецького Науково дослідного Експертно Криміналістичного Центру МВС України витрати на проведення судової експертизи зброї за Висновком № СЕ-19/105-25/15917 БЛ від 04 грудня 2025 року, проведеної в кримінальному провадженні № 0001392, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 листопада 2025 року складають 12479 грн 60 коп.

У відповідності до вимог частини 4 статті 174 КПК України «Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові».

У відповідності до положення ч.4 ст.174 КПК України та для можливості вирішення питання по речовим доказам, скасувати арешт майна, накладений ухвалами слідчого судді.

Скасувати арешт майна, накладений Ухвалою слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 листопада 2025 року на предмети, а саме:

-предмет, зовні схожий на пістолет ПМ з маркуванням « НОМЕР_4 », поміщено до сейф пакету №PSP2089994;

-6 (шість) предметів, зовні схожих на набої з маркуванням «9мм МАК», поміщено до сейф пакету №PSP1149086;

-1 (один) предмет, зовні схожий на гільзу з маркуванням «9мм МАК», поміщено до сейф пакету№PSP1149084;

-футболку сірого кольору, на якій мається пляма речовини бурого кольору, поміщено до сейф пакету №SUD3064555;

-мобільний телефон «Sigma», в корпусі сірого чорного кольору, IMEI1: НОМЕР_5 , IMEI2: НОМЕР_6 , поміщено до сейф пакету №PSP1149087;

-змив на марлевий тампон з рукоятки, змив на марлевий тампон зі спускового гачку, змив на марлевий тампон з затвору, змив на марлевий тампон, змив на марлевий тампон з запобіжника предмета, зовні схожого на пістолет ПМ з маркуванням « НОМЕР_4 » поміщено до паперового конверту, клапан якого запечатано стрічкою-пломбою №NPU-0462813;

-1 (один) предмет зовні схожий на патрон з маркуванням «603 9ММ МАК», поміщено до сейф пакету№PSP1148270;

-1 (один) предмет, зовні схожий на кулю від патрону 9мм., загорнуто в аркуш паперу та поміщено до сейф пакету №PSP1149081.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Питання про речові докази слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 369-370, 373, 374, 475 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст. 15 частина 2, 115 частина 1 КК України і призначити йому покарання за цією статтею кримінального закону у виді позбавлення волі на строк сім років, з ізоляцією засудженого та поміщенням його до кримінально виконавчої установи закритого типу.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_8 обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України, в редакції, чинній на теперішній час, зарахувати обвинуваченому ОСОБА_8 у строк відбуття призначеного покарання строк тримання під вартою під час досудового слідства та судового розгляду кримінального провадження з 09 листопада 2025 року до дня набрання вироком законної сили включно із розрахунку, що один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

Захід забезпечення кримінального провадження ОСОБА_8 до набрання вироком чинності, залишити без змін «тримання під вартою» із триманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_4 з дислокацією у АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Борщовичі, Пустомитівського району, Львівської області, РНОКПП: НОМЕР_7 , військовослужбовець за контрактом Військової частини НОМЕР_1 , офіцер служби засобів ближнього бою та розвідки озброєння логістики Командування Десантно штурмових військ Збройних сил України, У військовому званні «майор», який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на користь держави витрати на проведення судової експертизи дослідження вибухових речовин, продуктів вибуху та пострілу за Висновком № СЕ-19/105-25/16713 ФХВР від 10 грудня 2025 року, проведеної в кримінальному провадженні № 0001392, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 листопада 2025 року - 3565 грн 60 коп ( три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять грн. 60 коп).

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Борщовичі, Пустомитівського району, Львівської області, РНОКПП: НОМЕР_7 , військовослужбовець за контрактом Військової частини НОМЕР_1 , офіцер служби засобів ближнього бою та розвідки озброєння логістики Командування Десантно штурмових військ Збройних сил України, У військовому званні «майор», який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на користь держави витрати на проведення судової молекулярно генетичної експертизи за Висновком № СЕ-19/105-25/16204 БД від 15 грудня 2025 року, проведеної в кримінальному провадженні № 0001392, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 листопада 2025 року - 1715 грн 88 коп ( одна тисяча сімсот п`ятнадцять грн. 88 коп).

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Борщовичі, Пустомитівського району, Львівської області, РНОКПП: НОМЕР_7 , військовослужбовець за контрактом Військової частини НОМЕР_1 , офіцер служби засобів ближнього бою та розвідки озброєння логістики Командування Десантно штурмових військ Збройних сил України, У військовому званні «майор», який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на користь держави витрати на проведення судової експертизи зброї за Висновком № СЕ-19/105-25/15917 БЛ від 04 грудня 2025 року, проведеної в кримінальному провадженні № 0001392, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 листопада 2025 року - 12479 грн 60 коп ( дванадцять тисяч чотириста сімдесят дев`ять грн. 60 коп).

Скасувати арешт майна, накладений Ухвалою слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 листопада 2025 року на предмети, а саме:

-предмет, зовні схожий на пістолет ПМ з маркуванням « НОМЕР_4 », поміщено до сейф пакету №PSP2089994;

-6 (шість) предметів, зовні схожих на набої з маркуванням «9мм МАК», поміщено до сейф пакету №PSP1149086;

-1 (один) предмет, зовні схожий на гільзу з маркуванням «9мм МАК», поміщено до сейф пакету№PSP1149084;

-футболку сірого кольору, на якій мається пляма речовини бурого кольору, поміщено до сейф пакету №SUD3064555;

-мобільний телефон «Sigma», в корпусі сірого чорного кольору, IMEI1: НОМЕР_5 , IMEI2: НОМЕР_6 , поміщено до сейф пакету №PSP1149087;

-змив на марлевий тампон з рукоятки, змив на марлевий тампон зі спускового гачку, змив на марлевий тампон з затвору, змив на марлевий тампон, змив на марлевий тампон з запобіжника предмета, зовні схожого на пістолет ПМ з маркуванням « НОМЕР_4 » поміщено до паперового конверту, клапан якого запечатано стрічкою-пломбою №NPU-0462813;

-1 (один) предмет зовні схожий на патрон з маркуванням «603 9ММ МАК», поміщено до сейф пакету№PSP1148270;

-1 (один) предмет, зовні схожий на кулю від патрону 9мм., загорнуто в аркуш паперу та поміщено до сейф пакету №PSP1149081.

Речові докази по справі: а саме: - предмет, зовні схожий на пістолет ПМ з маркуванням « НОМЕР_4 », який загорнуто до аркуша паперу та два предмети, зовні схожі на магазини до пістолету ПМ, які поокремо загорнуто до аркуша паперу, поміщено до сейф пакету №PSP2089994 ; 6 ( шість ) предметів, ззовні схожих на набої з маркуванням «9мм МАК», які загорнуто до аркуша паперу, та 8 (вісім) предметів, ззовні схожих на набої з маркуванням «9мм МАК», які загорнуто до аркуша паперу, поміщено до сейф пакету №PSP1149086;1 ( один) предмет, ззовні схожий на гільзу з маркуванням «9мм МАК», поміщено до сейф пакету №PSP1149084, 1 ( один) предмет, зовні схожий на кулю від патрону 9мм., загорнуто в аркуш паперу та поміщено до сейф пакету №PSP1149081, які залучено до матеріалів кримінального провадження № 0001392, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 листопада 2025 року у якості речових доказів на підставі Постанови слідчого від 09 листопада 2025 року, що зберігаються у камері речових доказів, що зберігаються у Камері схову при ВП№4 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області за Квитанцією №668 - у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України повернути Військовій частині НОМЕР_1 Збройних сил України.

Речові докази по справі: а саме: футболку сірого кольору, на якій мається пляма речовини бурого кольору, поміщено до сейф пакету №SUD3064555; мобільний телефон «Sigma», в корпусі сірого чорного кольору, IMEI1: НОМЕР_5 , IMEI2: НОМЕР_6 , поміщено до сейф пакету №PSP1149087, змив на марлевий тампон з рукоятки, змив на марлевий тампон зі спускового гачку, змив на марлевий тампон з затвору, змив на марлевий тампон, змив на марлевий тампон з запобіжника предмета, зовні схожого на пістолет ПМ з маркуванням « НОМЕР_4 », поокремо було загорнутно до паперових аркушів та поміщено до паперового конверту, клапан якого запечатано стрічкою-пломбою №NPU-0462813, які залучено до матеріалів кримінального провадження № 0001392, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 листопада 2025 року у якості речових доказів на підставі Постанови слідчого від 09 вересня 2025 року, що зберігаються у камері речових доказів, що зберігаються у Камері схову при ВП№4 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області за Квитанцією №№669 -670 - у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України знищити.

Речові докази по справі: а саме: змиви з обох долонь на марлевий тампон, які було поміщено до паперового конверту з пломбою NPU -0462816, які залучено до матеріалів кримінального провадження № 0001392, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 листопада 2025 року у якості речових доказів на підставі Постанови слідчого від 09 листопада 2025 року, що зберігаються у камері речових доказів, що зберігаються у Камері схову при ВП№4 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області за Квитанцією № 713 - у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України знищити.

Речові докази по справі: а саме: три марлеві тампони в паперових згортках, упаковані в сейф пакет Експертної служби МВС України № 6711373, які залучено до матеріалів кримінального провадження № 0001392, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 листопада 2025 року у якості речових доказів на підставі Постанови слідчого від 16 грудня 2025 року, що зберігаються у камері речових доказів, що зберігаються у Камері схову при ВП№4 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області за Квитанцією № 714 - у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України знищити.

Речові докази по справі: а саме: мобільний телефон марки « Xiaomi redmi» в чохлі сірого кольору, imei: НОМЕР_8 , який було поміщено до сейф - пакету PSP1149082, які залучено до матеріалів кримінального провадження № 0001392, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 листопада 2025 року у якості речових доказів на підставі Постанови слідчого від 10 листопада 2025 року, що зберігаються у камері речових доказів, що зберігається у власника ОСОБА_4 на підставі Розписки від 10 листопада 2025 року - у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України залишити у власності ОСОБА_4 .

Речові докази по справі: а саме: зразки букального епітелію, які поміщені до паперового конверту, які залучено до матеріалів кримінального провадження № 0001392, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 листопада 2025 року у якості речових доказів на підставі Постанови слідчого від 09 листопада 2025 року, що зберігаються у камері речових доказів, що зберігаються у Камері схову при ВП№4 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області за Квитанцією № 715 - у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України знищити.

Речові докази по справі: а саме: зразок букального епітелію ОСОБА_4 , які поміщені до паперового конверту, які залучено до матеріалів кримінального провадження № 0001392, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 листопада 2025 року у якості речових доказів на підставі Постанови слідчого від 07 січня 2026 року, що зберігаються у камері речових доказів, що зберігаються у Камері схову при ВП№4 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області - у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України знищити.

Речові докази по справі: а саме: 9-мм пістолет Макарова (ПМ) серійний номер « НОМЕР_3 » промислового виробництва ( 1975 р.в.), два магазини, дванадцять патронів калібру 9х18мм, одна гільза патрону калібру 9х18мм, одна куля патрону калібру 9х18мм, які залучено до матеріалів кримінального провадження № 0001392, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 листопада 2025 року у якості речових доказів на підставі Постанови слідчого від 09 грудня 2025 року, що зберігаються у камері речових доказів, що зберігаються у Камері схову при ВП№4 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області за Квитанцією №184 - у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України повернути Військовій частині НОМЕР_1 Збройних сил України.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Дніпровського апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_4 в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Вирок постановлено, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Головуючий суддя ОСОБА_1