Справа № 559/2269/24
номер провадження 1-кп/558/57/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2025 року селище Демидівка

Демидівський районний суд Рівненської області, в складі: судді одноособово ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження за № 0000270, по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Озеряни Дубенського району Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , з базовою загальною середньою освітою, неодруженого, не працюючого, на утриманні має одну неповнолітню дитину, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,

сторони судового провадження: прокурор ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисник адвокат ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_3 , суд, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 , будучи військовозобов`язаним та перебуваючи 15 березня 2024 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , відмовився від отримання повістки про відправку 16 березня 2024 року о 08:00 годині на військову службу під час загальної мобілізації у складі команди НОМЕР_1 , яку йому було вручено відповідно до Указу Президента України №69/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію». Зміст повістки ОСОБА_3 також було в подальшому доведено усно. Разом з тим, ОСОБА_3 пройшов обстеження та медичний огляд, що підтверджується довідкою ВЛК №1/56 від 15 березня 2024 року, відповідно до якої ОСОБА_3 визнаний придатним до військової служби.

В подальшому, діючи умисно, будучи належним чином попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення від призову за мобілізацією, всупереч вимогам Указу Президента України №69/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію», військовозобов`язаний ОСОБА_3 не з`явився 16 березня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та не повідомив причину неявки, у зв`язку з чим своїми неправомірними діями ухилився від призову на військову службу під час загальної мобілізації.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ст. 336 КК України, як ухилення військовозобов`язаного від призову на військову службу під час мобілізації.

Зазначену кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_3 , суд вважає вірною.

ОСОБА_3 в судовому засіданні вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та підтвердив обставини вчинення ним кримінального правопорушення, що вказані в обвинувальному акті.

ОСОБА_3 дав показання про те, що він дійсно викликався до ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження обстеження та медичного огляду, комісією був визнаний придатним до військової служби. Він повідомляв працівникам ІНФОРМАЦІЯ_2 , що має на утриманні троє неповнолітніх дітей, а тому має право на відстрочку від проходження військової служби. Проте, такі обставини не були враховані та йому працівники ІНФОРМАЦІЯ_2 намагалися вручити бойову повістку на відправку на військову службу на 08:00 годину 16 березня 2024 року. Від отримання такої повістки він відмовився, оскільки вважає, що має право на відстрочку. Повістка йому була зачитана вголос працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дії працівників ІНФОРМАЦІЯ_2 вважає неправомірними щодо вручення йому бойової повістки, а тому отримувати повістку відмовився.

Вина обвинуваченого в інкримінованому кримінальному правопорушенні об`єктивно доведена зібраними та перевіреними в ході судового розгляду доказами.

Допитана в судовому засіданні, як свідок ОСОБА_7 дала показання про те, що з ОСОБА_3 спільно проживає та 30 листопада 2023 року в них народилася дочка ОСОБА_8 . Крім того, від першого шлюбу в неї є двоє неповнолітніх дітей, які проживають з ними. ОСОБА_3 піклується, як про її дітей від першого шлюбу, так і про їх спільну дочку, він забезпечує матеріально усіх трьох дітей, займається їх вихованням. ОСОБА_3 викликався в ІНФОРМАЦІЯ_3 , проходив військово-лікарську комісію. Їй відомо, що ОСОБА_3 не отримував бойової повістки та не з`явився 16 березня 2024 року в ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вважає, що працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 не враховано те, що на утриманні ОСОБА_3 перебуває троє неповнолітніх дітей. Батько її двох старших дітей з ними не спілкується, не надає їй матеріальної допомоги на утримання дітей. До суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей від першого шлюбу, до батька дітей вона не зверталась.

Свідок ОСОБА_9 дав показання про те, що в той час він ніс службу в ІНФОРМАЦІЯ_4 , та за вказівкою тимчасово виконуючого обов`язки заступника начальника начальника мобілізаційного відділення ОСОБА_10 він фіксував за допомогою відеокамери те, як вручалася повістка ОСОБА_3 . Так, 15 березня 2024 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 тимчасово виконуючим обов`язки заступника начальника начальником мобілізаційного відділення ОСОБА_10 вручалася ОСОБА_3 бойова повістка про необхідність явки на відправку для проходження військової служби під час мобілізації на 08:00 годину 16 березня 2024 року. ОСОБА_3 відмовився отримувати таку повістку, а тому повістка була вголос зачитана ОСОБА_10 про необхідність його прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 08:00 годину 16 березня 2024 року. ОСОБА_3 відмовився отримувати повістку та проставляти підпис про її отримання.

Свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_10 дали показання, аналогічні показанням свідка ОСОБА_9 .

Судом встановлено, що ОСОБА_3 узятий на військовий облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_2 з 4 лютого 2019 року (а.п. 36).

Із змісту заяви ОСОБА_3 від 14 березня 2023 року, Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних (а.п. 29, 30) встановлено, що ОСОБА_3 14 березня 2023 року був ознайомлений з законодавством, що регулює порядок організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, а також про адміністративну та кримінальну відповідальність за порушення таких правил.

Відповідно до картки №1/56 обстеження та медичного огляду від 15 березня 2024 року (а.п. 31, 32) ОСОБА_3 визнаний придатним до військової служби.

Згідно з довідкою військово-лікарської комісії №1/56 від 15 березня 2024 року проведено медичний огляд ВЛК та ОСОБА_3 визнано придатним до військової служби (а.п. 33).

Дослідженою розпискою (а.п. 34), актом від 15 березня 2024 року (а.с. 35), протоколом огляду відеозапису від 20 червня 2024 року та відеозаписом (а.п. 38-41) встановлено, що ОСОБА_3 був повідомлений про надання йому бойової повістки на призов та його обов`язок з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 16 березня 2024 року о 08:00 годині для відправлення у військову частину. Від отримання бойової повістки ОСОБА_3 відмовився, бойова повістка була йому зачитана вголос.

Згідно поіменного списку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_2 направлених до в/ч НОМЕР_1 , ОСОБА_3 16 березня 2024 року для відправлення у військову частину не прибув (а.п. 37).

Досліджені в судовому засіданні письмові докази підтверджують показання обвинуваченого та свідків, є такими, що зібрані у відповідності до вимог діючого кримінального процесуального законодавства.

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст. 91 КПК України, вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

В ході розгляду кримінального провадження, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами судового провадження наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, у межах пред`явленого обвинувачення, безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Обвинуваченим ОСОБА_3 та його захисником адвокатом ОСОБА_6 не надано до суду доказів, що підтверджували б обставини, що на думку обвинуваченого є підставою для відстрочки від мобілізації, а саме: те, що обвинувачений має троє неповнолітніх дітей.

Дослідженими доказами встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 є батьком малолітньої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . В судовому засіданні обвинувачений підтвердив, що інших дітей не має (не є батьком інших дітей).

Судом, дослідженими доказами беззаперечно встановлено, що співмешканка обвинуваченого ОСОБА_3 ОСОБА_7 має двоє неповнолітніх дітей від попереднього шлюбу, проте, обвинувачений ОСОБА_3 не є їх батьком, що підтверджується свідоцтвами про народження ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а також показаннями свідка ОСОБА_7 , наданими в судовому засіданні.

Ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Як зазначено у ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися, зокрема: військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях.

Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України (ухилення від призову за мобілізацією), проявляється у формі бездіяльності - ухилення від виконання певного обов`язку будь-яким способом. Ухилення від призову за мобілізацією у формі бездіяльності полягає у неявці до місця, визначеного у повістці або наказі військового комісара, зокрема до військового комісаріату для відправлення до військової частини. Кримінальне правопорушення є закінченим з моменту неявки військовозобов`язаного до такого місця.

У п. 69 Положення про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 березня 2002 року № 352 зазначено, що відповідно до результатів медичного огляду призовника, його особистих якостей, рівня освіти, а також матеріального і соціального стану призовника та членів його сім`ї районна (міська) призовна комісія виносить одне з рішень про: придатність до військової служби і призов на строкову військову службу з призначенням до виду (роду) військ (сил) Збройних Сил, інших військових формувань, а також визначає строк відправлення його у військову частин.

Судом установлено, що 15 березня 2024 року ОСОБА_3 пройшов медичний огляд ВЛК та був визнаний придатним до військової служби (підтверджується довідкою ВЛК), однак на 08:00 годину 16 березня 2024 року за повісткою прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 у час вказаний у повістці, не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Відомостей про те, що в обвинуваченого ОСОБА_3 були наявні поважні причини за наявності яких 16 березня 2024 року він не з`явився на місце збору для відправки для проходження військової служби у зв`язку з мобілізацією, суду не надано.

Факт вручення (оголошення) бойової повістки, відмови від її отримання та неприбуття за викликом обвинуваченим визнається та не оспорюється.

Отже, ОСОБА_3 , будучи обізнаним та маючи об`єктивну можливість прибути у визначений час, тобто на 08:00 годину 16 березня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 для відправлення на проходження військової служби за мобілізацією, не прибув, чим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації.

Оцінюючі докази в їх сукупності, суд вважає їх достовірними, достатніми та переконливими для визнання обвинуваченого ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, як ухилення військовозобов`язаного від призову на військову службу під час мобілізації.

При призначенні покарання, суд, відповідно до вимог ст. 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ст. 336 КК України відноситься до категорії не тяжких злочинів.

Обставини, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлені.

При призначенні покарання суд враховує особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра чи нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, офіційно не працює, має на утриманні малолітню дитину.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При обранні виду та міри покарання для обвинуваченого суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання, суд враховує ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення та той факт, що на території України введений воєнний стан, а тому дана категорія кримінальних правопорушень викликає значний суспільний резонанс, у зв`язку з чим призначення судом покарання із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України не сприятиме його меті - виправленню та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, що повністю узгоджується з Постановою колегії суддів Третьої судової палати ККС ВС від 05.02.2024 року у справі №625/67/23 (провадження № 51-4983 км 23).

Аналогічна позиція також викладена у Постанові колегії суддів Третьої судової палати ККС ВС від 15.11.2023 року у справі № 641/1067/23 (провадження № 51-5308км23), у якій зазначено, що з урахуванням ситуації, яка склалася в країні зі збройною агресією рф та конституційним обов`язком кожного громадянина по захисту Батьківщини, вчинений військовозобов`язаним умисний нетяжкий злочин представляє значну суспільну небезпечність, тому звільнення останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням створює в очах громадян та суспільства в цілому негативне враження безладдя та безкарності, тим паче під час введеного на всій території України воєнного стану та мобілізації.

Встановлені у цьому кримінальному провадженні обставини не дають підстав для застосування ст. 69 КК України та призначення більш м`якого покарання для обвинуваченого ОСОБА_3 , ніж передбачено законом, оскільки в такому разі буде досягнута мета злочину, якої прагне досягнути особа, яка ухиляється від призову.

В силу вимог ч.ч. 2, 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

З цих підстав, суд приходить до висновку про призначення ОСОБА_3 покарання в межах санкції, передбаченої ст. 336 КК України, ближче до його меншої межі.

Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Під час досудового розслідування кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід не застосовувався, підстав для застосування на час до набрання вироком законної сили запобіжного заходу, немає.

Відповідно до викладеного та керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, ст.ст. 12, 336 КК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (Три) роки.

Строк відбування покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_3 в порядку виконання вироку.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 не застосовувати.

Речові докази: рапорт №3512/1 від 20 березня 2024 року; заяву №2525/1/2 від 14 березня 2023 року; повістку на відправку ОСОБА_3 о 08:00 годині 16 березня 2024 року; правила військового обліку та відповідальності за порушення законодавства; картку №1/56 обстеження та медичного огляду; довідку ВЛК №1/56 від 15 березня 2024 року; акт №3348/1 від 15 березня 2024 року; оригінал відеозапису на якому зафіксовано факт відмови в отриманні повістки ОСОБА_3 , що збережений на оптичний носій інформації DVD-R-диск, - залишити при матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу через Демидівський районний суд Рівненської області до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти діб з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_14