Справа № 192/448/24
Провадження № 1-кс/192/304/25
Ухвала

Іменем України

"30" вересня 2025 р. слідчий суддя Солонянського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Солоне Дніпровського (Солонянського) району Дніпропетровської області скаргу адвоката ОСОБА_2 в інтересах потерпілого ОСОБА_3 на постанову від 14 вересня 2024року про закриття кримінального провадження № 0000060, відомості про що внесені до ЄРДР 24 березня 2023 року за ч. 1 ст. 190 КК України,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

дізнавача ОСОБА_5 ,

адвоката ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В :

Адвокат ОСОБА_2 звернувся зі скаргою в інтересах потерпілого ОСОБА_3 на постанову від 14 вересня 2024 року про закриття кримінального провадження № 0000060, відомості про що внесені до ЄРДР 24 березня 2023 року за ч. 1 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство).

На обґрунтування скарги зазначив, що постанова прийнята передчасно, є незаконною, необґрунтованою, та не відповідає вимогам кримінального матеріального та процесуального права. Вказує, що дізнавачем ну було усунуто недоліки, вказані в ухвалі слідчого судді про скасування попередньої постанови про закриття кримінального провадження, а оскаржувана постанова є повністю ідентичною скасованій. Зазначає, що у постанові не обґрунтована підстава для закриття провадження та не виконано всі необхідні слідчі дії, не виконані надані вказівки по встановленню свідків, а тому просив скасувати постанову про закриття кримінального провадження.

ОСОБА_3 до суду не з`явився. З`ясувавши думку адвоката ОСОБА_2 слідчий суддя постановив проводити розгляд скарги без участі потерпілого, оскільки його неявка не перешкоджає розгляду скарги.

У судове засідання прокурор не з`явився. Причини неявки суду не повідомив.

Дізнавач заперечував проти задоволення скарги, обґрунтовуючи свою позицію тим, що між потерпілим та ОСОБА_6 склалися цивільно-правові відносини, а тому відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

У судовому засіданні встановлено, що постановою від 14 вересня 2024 року кримінальне провадження було закрито дізнавачем СД ВП № 9 ОСОБА_5 на підставі п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України у зв`язку з тим, що стосунки між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 регулюються положеннями ЦК України.

Відповідно до ч.1 п.3 ст.303 КПК України під час досудового провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження, при цьому згідно ч.1 ст.304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності, а якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Відповідно до положень ч.2 ст.283 КПК України однією із форм закінчення досудового розслідування є закриття кримінального провадження.

Згідно п. 2 ч.1, ч. 6 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, а копія постанови дізнавача про закриття кримінального провадження надсилається заявнику, потерпілому, прокурору.

В оскаржуваній постанові вказано, що відповідно до відомостей, наданих Адміністрацією Державної прикордонної служби, ОСОБА_6 з 30 вересня 2022 року перетнула державний кордон України в напрямку виїзду, що унеможливлює проведення опитування останньої.

З досліджених матеріалів кримінального провадження з`ясовано що 31 липня 2024 року було складено план слідчих дій, а також надані відповідні доручення дізнавачем ОСОБА_5 по даному кримінальному провадженню. Проте докази повного виконання плану та доручень в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Таким чином оскаржувана постанова про закриття кримінального провадження не містить висновків дізнавача про результати проведення слідчих дії, як не містить і посилання на докази, на підставі яких дізнавач прийшов до висновку про відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, крім неможливості опитування ОСОБА_6 . Також не мотивована позиція дізнавача і про існування цивільно-правових відносин між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 .

У постанові ВС від 29 листопада 2023 року по справі 127/18013/20 вказано, що відмежовуючи шахрайство від цивільно-правових деліктів, необхідно виходити з того, що отримання майна з умовою виконання якого-небудь зобов`язання може бути кваліфіковане як шахрайство, якщо встановлено, що винна особа вже в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, а зобов`язання - не виконувати. Розмежування кримінально караного злочину від цивільно-правової угоди необхідно здійснювати не за тим, як оформлені укладені між сторонами договори, а за тим, що стало результатом цієї договірної діяльності. Якщо одна сторона, приймаючи на себе зобов`язання, не має ніяких реальних можливостей і бажання їх виконувати, йдеться про шахрайство (постанова Верховного Суду від 24 вересня 2020 року у справі № 755/10138/16-к). Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року у справі № 5-250кс16, наявність формальних (навіть належним чином оформлених) цивільно-правових відносин, за допомогою яких суб`єкт прагне завуалювати свій злочинний умисел, за наявності підстав не повинна бути перешкодою для оцінки скоєного як злочину, передбаченого ст. 190 КК. Існування між обвинуваченим та потерпілим певних цивільно-правових чи інших подібних правовідносин, які були закріплені в певному правочині, саме собою не виключає можливості кваліфікації діяння особи як шахрайства за наявності усіх необхідних елементів складу цього злочину. В окремих випадках такі відносини цілком можуть бути частиною реалізації умислу особи на заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою. Принциповим у цьому питанні є встановлення і доведення поза розумним сумнівом, що особа, умисно, з корисливих мотивів заволодіваючи чужим майном або набуваючи права на майно шляхом обману чи зловживання довірою, зокрема й беручи на себе при цьому певні зобов`язання, одразу не мала наміру їх виконувати, використовуючи певні правовідносини як спосіб реалізації умислу, спрямованого на заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою. Висновок про це може бути зроблений, у тому числі, виходячи із сукупності фактичних дій такої особи.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, а жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

При цьому згідно ст.9 цього Кодексу, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно ч.1 та ч.2, ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне одстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень п. 4 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема і обставини, які є підставою для закриття кримінального провадження.

У відповідності до ч. 2 ст.91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

При цьому, положеннями ст.92 КПК України регламентовано, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу покладається на дізнавача, слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Слідчий суддя вважає, що оскаржувана постанова про закриття кримінального провадження від 14 вересня 2024 року прийнята передчасно без виконання вимог КПК України щодо дізнання, оскільки дізнавачем не виконні в повному обсязі всі вказівки від 31 липня 2024 року та не встановлено, чи винна особа в момент заволодіння грошовими коштами ОСОБА_9 мала на меті їх привласнити, а зобов`язання з повернення грошових коштів - не виконувати, чи не мала такого умислу. Тому постанова дізнавача підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання про дотримання строку на оскарження постанови, встановленого ст. 304 КПК України, слідчий суддя зазначає, що оскільки в матеріалах кримінального провадження наявні докази про отримання адвокатом ОСОБА_2 оскаржуваної постанови лише 16 вересня 2025 року та відсутні відомості про направлення такої постанови на адресу потерпілого, тому слідчий суддя вважає, що строк на подання скарги не пропущений.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.303-307, 318-380 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу адвоката ОСОБА_2 , яка подана в інтересах потерпілого ОСОБА_3 про скасування постанови від 14 вересня 2024 року про закриття кримінального провадження № 0000060, відомості про що внесені до ЄРДР 24 березня 2023 року за ч. 1 ст. 190 КК України задовольнити.

Постанову дізнавача сектору дізнання відділення поліції № 9 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_10 від 14 вересня 2024 року про закриття кримінального провадження № 0000060, відомості про що внесені до ЄРДР 24 березня 2023 року за ч. 1 ст. 190 КК України, скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1