В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2025 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Павлограді кримінальне провадження № 0001143 від 05 липня 2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда Дніпропетровської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого останні рази:

-20.01.2017 року Павлоградським міським судом Дніпропетровської області за ч.2

ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

-14.08.2017 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської

області за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано не відбуте покарання за вироком суду від 20.01.2017 року та остаточно до відбуття призначено покарання у вигляді 2 років 20 днів позбавлення волі,

10.01.2020 року звільнений за відбуттям строку покарання,

- 06.10.2022 року Павлоградським міськраойнним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 286 Кк України до 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік,

21.02.2024 року знятий з обліку у зв`язку із закінченням іспитового строку,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України

за участі:

прокурора - ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_7 , 05.07.2025 року приблизно о 00 год. 30 хв. (більш точного часу не встановлено), в період запровадженого в Україні воєнного стану, проходив повз модульного містечка, розташованого по вул. Олександрівській, 7-А/5 м Павлограда Дніпропетровської області, де звернув увагу на відчинене вікно та припустив, що у приміщенні кімнати може знаходитись майно, яке представляє матеріальну цінність. В цей час у ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел, спрямований на таємне, повторне викрадення чужого майна, шляхом незаконного проникнення до житла.

05.07.2025 року приблизно о 00 год. 45 хв. (більш точного часу не встановлено), ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне, повторне викрадення чужого майна і звернення його на свою користь, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, переслідуючи мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, перебуваючи біля вікна кімнати, силою обох рук розірвав москітну сітку на вікні та таким чином усунув перешкоду для проникнення в приміщення кімнати. Надалі, ОСОБА_7 , скориставшись тим, що в цей час за ним ніхто не спостерігає і він діє ніким не поміченим, усвідомлюючи протиправний характер своїх намірів щодо посягання на чужу власність та її вилучення, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення майнової шкоди власнику майна та бажаючи настання таких наслідків, таємно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом проникнення до житла , в умовах воєнного стану, засунув руку в приміщення кімнати, звідки викрав з приміщення спальної кімнати, що розташована на території модульного містечка за адресою: АДРЕСА_2 мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 12C» об`єм пам`яті 3/64 Gb вартістю 2133, 33 грн. та грошові кошти в сумі 9800 грн., чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріального збитку на загальну суму 11933, 33 грн.

Після чого, з місця скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_7 зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Також, ОСОБА_7 28.07.2025 року приблизно о 23 год. 20 хв.(більш точного часу не встановлено) в період запровадженого в Україні воєнного стану, проходив повз будинку № 575 по вул. Дніпровській м. Павлограда Дніпропетровської області, звернув увагу на відчинене вікно, в якому в той момент на підвіконні кімнаті засвітився мобільний телефон. В цей час у ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел, спрямований на таємне, повторне викрадення чужого майна, шляхом незаконного проникнення до житла.

28.07.2025 року приблизно о 23 год. 25 хв. (більш точного часу не встановлено) ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне, повторне викрадення чужого майна і звернення його на свою користь, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, переслідуючи мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, перебуваючи біля вікна кімнати, за допомогою канцелярського леза розірвав москітну сітку на вікні та таким чином усунув перешкоду для проникнення в приміщення кімнати. Надалі, ОСОБА_7 , скориставшись тим, що в цей час за ним ніхто не спостерігає і він діє ніким не поміченим, усвідомлюючи протиправний характер своїх намірів щодо посягання на чужу власність та її вилучення, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення майнової шкоди власнику майна та бажаючи настання таких наслідків, таємно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом проникнення до житла, в умовах воєнного стану, засунув руку в приміщення кімнати, звідки з підвіконня спальної кімнати, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 викрав мобільний телефон «Xiaomi Redmi Note 13 Pro» об`єм пам`яті 8/256 Gb вартістю 6355 грн., чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріального збитку на вказану суму.

Після чого, з місця скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_7 зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Ознаки встановленого судом діяння відповідають ознакам кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Дії ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане із проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану.

23 вересня 2025 року між прокурором Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 та ОСОБА_7 укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України, яка надійшла до суду разом з обвинувальним актом. Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного. Дана угода укладена з письмової згоди потерпілих.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до укладеної угоди ОСОБА_7 беззастережно визнала свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, в обсязі висунутого обвинувачення.

ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що він повністю розуміє, що має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину кримінального правопорушення. Також обвинувачений пояснив, що він розуміє наслідки укладення та затвердження угоди у вигляді обмеження права оскаржити вирок згідно з положеннями статей 394 та 424 КПК України, а також відмови від судового розгляду, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, та відмову допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подавати докази, що свідчать на його користь. Також обвинувачений пояснив, що він розуміє характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним, вид покарання, який буде застосовано до нього у разі затвердження угоди. Угоду щодо визнання винуватості з прокурором він уклав добровільно, без насильства, примусу чи погроз, та без впливу будь-яких обставин, не обумовлених в угоді. Просив суд затвердити укладену між ним та прокурором угоду про визнання винуватості.

Також зазначив, що у вчиненому розкаюється. Зазначив, що крадіжки вчиняв через важке матеріальне становище, ле він добровільно все потерпілим відшкодував. Зараз працює, хоча й не офіційно.

Потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилися, просили розглядати провадження без їх участі, надали заяви про згоду з Угодою.

Також судом досліджено характеризуючі дані щодо обвинуваченого.

Прокурор, захисник у підготовчому судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просили цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену міру покарання.

В угоді передбачено, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

Розглядаючи у порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений беззастережно визнав себе винуватим, згідно зі ст. 12 КК України є кримінальним злочином, який відноситься до тяжких, в результаті вчинення якого потерпілій ОСОБА_8 було завдано матеріальну шкоду в сумі 11933, 33 грн., ОСОБА_10 - 6355 грн.

Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Тому суд приходить до висновку, що умови угоди не порушують інтереси сторін і відповідають інтересам суспільства, обвинувачений взмозі виконати взяті на себе зобов`язання та присутні фактичні підстави для визнання його винуватості у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, що встановлено під час допиту обвинуваченого.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим відповідають вимогам КПК України та КК України, суд, врахувавши викладені доводи сторін кримінального провадження, дослідивши докази, надані стороною обвинувачення, дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, та наявні всі правові та фактичні підстави для затвердження угоди.

Крім того, відповідно до укладеної угоди, сторони погодили покарання відповідно до санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді п`яти років позбавлення волі. На підставі 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком із застосуванням положень ст. 76 КК України. Обвинувачений пояснив, що він розуміє визначене покарання.

Оцінюючи узгоджене покарання на відповідність чинному КК України, суд приходить до висновку, що таке покарання з урахуванням особи обвинуваченого, пом`якшуючих обставин та обтяжуючої може бути призначено. Так, обвинувачений визнав вину повністю, розкався у вчиненому, за місцем проживання характеризується позитивно.

Щодо можливості звільнення від призначеного покарання з іспитовим строком, то суд в першу чергу враховує, що обвинувачений відшкодував завдані збитки. А в другу чергу враховує, що прокурор як сторона державного обвинувачення, та потерпілі, як безпосередньо зацікавлені особи, вважать доцільним застосувати таке звільнення.

Однак, на думку суду, іспитовий строк повинен бути максимальним та додатково на обвинуваченого необхідно покласти обов`язок прочитати роман «Хіба ревуть воли, як ясла повні?»,який розкриває зміст цінності права власності з метою формування поваги до права власності.

До набрання вироком законної сили обвинуваченому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту слід залишити без змін, оскільки існує ризик того, що під загрозою призначеного покарання останній може ухилитись від суду.

Судові витрати складають 10696, 80 грн., які під час досудового розслідування були затрачені на проведення судово-товарознавчих та дактилоскопічних експертиз.

Долю речових доказів вирішити за правилами ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 474, 475 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості між прокурором Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 та ОСОБА_7 від 23 вересня 2025 року.

Визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного остаточного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки, зобов`язавши його, згідно з п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі п.6. ч. 3 ст. 76 КК України протягом іспитового строку прочитати роман українського письменника Панаса Мирного «Хіба ревуть воли, як ясла повні?»

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо ОСОБА_7 залишити без змін у вигляді домашнього арешту.

Стягнути із ОСОБА_7 на користь держави 10696 (десять тисяч шістсот дев`яносто шість) грн. 80 коп. судових витрат за проведення експертиз.

Речові докази:

- мобільний телефон «Xiaomi Redmi 12C» об`єм пам`яті 3/64 Gb - залишити потерпілій ОСОБА_8

- договір застави, та СД диск із запимсом з камер спостереження ломбарду - зберігати в матеріалах провадження;

- мобільний телефон «Xiaomi Redmi Note 13 Pro» об`єм пам`яті 8/256 Gb - залишити потерпілій ОСОБА_9 .

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення: обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами 4,6,7 статті 474 цього Кодексу; прокурором виключно з підстав призначення покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною 4 статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок, якщо інше не передбачено законом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1