Провадження №1-кс/756/3257/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року слідчий суддя Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , представник заявника ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Оболонського УП ГУ НП у м. Києві, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна,

у с т а н о в и в:

14 листопада 2025 року до Оболонського районного суду міста Києва надійшла вищевказана скарга ОСОБА_3 .

Подану скаргу ОСОБА_3 мотивує тим, що 11.11.2025 року за адресою: м. Вишгород, вул. Симоненко, 4 В без достатньої підстави вилучено належний йому транспортний засіб Mercedes-Benz Citan, д.н.з. НОМЕР_1 , а тому просить повернути йому вказаний транспортний засіб.

У судовому засіданні ОСОБА_3 та його представник - ОСОБА_4 скаргу підтримали, просили задовольнити.

Слідчий ОСОБА_5 та прокурор ОСОБА_6 у судовому засіданні проти задоволення скарги заперечували.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши скаргу та матеріали додані в її обґрунтування, слідчий суддя встановив наступне.

Частиною першою статті 24 КПК України визначено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 303 КПК України передбачено, які рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора підлягають оскарженню під час досудового провадження.

Так, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст.169 цього Кодексу.

Під час розгляду скарги слідчим суддею встановлено, що 10.11.2025 внесено відомості до ЄРДР за № 0002745 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України.

11.11.2025 проведено огляд місця події, що знаходиться за адресою: м. Вишгород, вул. Симоненка, 4-В, корпус 5, де в присутності понятих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 виявлено та вилучено транспортний засіб Mercedes-Benz Citan, д.н.з. НОМЕР_1 .

Постановою слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві від 11.11.2025 транспортний засіб Mercedes-Benz Citan, д.н.з. НОМЕР_1 визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Оболонського УП ГУНП у м. Києві від 14.11.2025 накладено арешт на транспортний засіб Mercedes-Benz Citan, д.н.з. НОМЕР_1 .

Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема частиною 1 і 5 ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Дана стаття Конституції України визначає, що конфіскація майна може бути заснована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Разом з тим, слідчий суддя при вирішенні даної скарги, враховує, приписи ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Така позиція узгоджується із ч. 5 ст. 9 КПК України, відповідно до якої кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Згідно з ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Тобто, застосування інституту тимчасового вилучення майна можливе лише до вирішення питання про арешт такого майна або до його повернення, що свідчить про конкретне визначення законодавцем можливої наступної долі тимчасово вилученого майна.

Порядок тимчасового вилучення майна регламентовано ст. 168 КПК України, яка вказує, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду.

Відповідно до ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Аналізуючи правовий зміст ч. 7 ст. 236 і ч. 1 ст. 98 КПК України, ч. 2 ст. 168 КПК України, де вказано, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку або огляду, можливо зробити висновок про те, що речі і документи, вилучені при проведенні обшуку, мають одних з двох процесуальних статусів: 1) речі та документи, які входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на їх відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку і 2) речі та документи, які не входять до цього переліку, тобто, - тимчасово вилучене майно, яке перебуває в такому статусі відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України до вирішення питання про його арешт або повернення.

Законодавцем в ст. 169 КПК України визначено підстави повернення тимчасового вилученого майна, зокрема зазначено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

Враховуюче те, що постановою слідчого від 11.11.2025 транспортний засіб Mercedes-Benz Citan, д.н.з. НОМЕР_1 визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні № 0002745 від 10.11.2025 та ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 14.11.2025 на даний транспортний засіб накладено арешт, дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги.

Керуючись статтями 168 - 169, 170 - 173, 236, 303, 306, 307, 309, 532 КПК України, слідчий суддя -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Оболонського УП ГУ НП у м. Києві, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її проголошення.

Слідчий суддя

Повний текст ухвали проголошено 24.12.2025 о 12 год. 30 хв.