Справа № 136/148/26
Провадження №11-сс/801/148/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: Іванець
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Вінниці судове провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Липовецького відділу Немирівської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 06.02.2026, якою підозрюваному

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Андрушівка Погребищенського району Вінницької області, українця, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей немає, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000012 від 06.01.2026 за ч. 1 ст. 307 КК України обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із покладеними обов`язками,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 06.02.2026 відмовлено у задоволені клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 60 днів, тобто до 05.04.2026, заборонивши йому залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , із покладеними обов`язками, передбаченими ч. 5 ст. 194 КПК України.

Своє рішення слідчий суддя мотивує тим, що в ході судового розгляду встановлено: ОСОБА_7 є особою молодого віку, має постійне місце проживання, де проживає разом із батьками, братом, сестрами та племінниками, у зв`язку з чим має стійкі соціальні зв`язки. Раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно. Водночас сукупність наявних даних свідчить про обґрунтованість підозри та існування ризиків, передбачених законом, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що такі відомості є достатніми для застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту. За таких обставин застосування тримання під вартою було б невиправдано суворим і не відповідало б принципу пропорційності, тоді як обраний запобіжний захід забезпечить досягнення мети кримінального провадження та гарантує його дієвість.

Так, не погодившись із даною ухвалою слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 06.02.2026 прокурор у кримінальному провадженні прокурор Липовецького відділу Немирівської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що оскаржувана ухвала є незаконною та підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а також невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначає, що під час досудового розслідування встановлено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, а саме незаконного придбання, зберігання з метою збуту та незаконного збуту наркотичних засобів. При цьому підозра підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема показаннями свідка, протоколами слідчих (розшукових) дій, результатами негласних слідчих (розшукових) дій, протоколами обшуку та висновком експерта, відповідно до якого вилучена речовина є наркотичним засобом канабісом, обіг якого обмежено.

Прокурор наголошує, що інкриміноване підозрюваному кримінальне правопорушення відповідно до положень ст. 12 КК України є умисним тяжким злочином, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від чотирьох до восьми років, а тому, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, суворість можливого покарання є суттєвим чинником при оцінці ризиків.

Також, у своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що органом досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризиків переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків, а також вчинення інших кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів.

Крім того прокурор зазначає, що, перебуваючи на волі, ОСОБА_7 може з метою уникнення кримінальної відповідальності переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також здійснювати тиск на свідків у даному кримінальному провадженні, у тому числі на особу, яка виступала «покупцем» та надала щодо нього послідовні показання.

Більше того, звертає увагу, що підозрюваний не має постійного місця роботи, не одружений, утриманців не має, що, на думку сторони обвинувачення, свідчить про відсутність стійких соціальних зв`язків та постійного джерела доходу, а відтак про реальну можливість продовження злочинної діяльності з метою отримання коштів.

У апеляційній скарзі також вказується, що слідчий суддя дійшов помилкового висновку про можливість запобігання зазначеним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема цілодобового домашнього арешту, оскільки такий захід, з огляду на характер інкримінованого злочину та встановлені ризики, не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Посилаючись на положення ст. 177 КПК України та практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справах «Ілійков проти Болгарії», «Бекчієв проти Молдови» та «Клоот проти Бельгії», зазначає, що тримання під вартою у даному випадку є виправданим з огляду на перевагу суспільного інтересу над принципом поваги до особистої свободи.

З урахуванням викладеного вважає, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених п.п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому наполягає на скасуванні оскаржуваної ухвали та застосуванні до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку прокурора ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу, просив скасувати ухвалу слідчого судді та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, думки захисника ОСОБА_6 та підозрюваного ОСОБА_7 , які заперечували щодо задоволення вказаної апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, прийшла до висновку, що апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Указаним вимогам ухвала слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 06.02.2026 відповідає.

Оскільки кожна кримінальна справа має унікальні фактичні обставини, суд не має права діяти за шаблоном чи формально, а зобов`язаний ухвалювати рішення, які є персоніфікованими, із врахуванням індивідуальних особливостей справи, конкретного підозрюваного та специфіки доводів сторін у межах відповідного провадження.

Судом апеляційної інстанції з матеріалів судової справи було встановлено, що ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне зберігання наркотичних засобів з метою збуту, а також їх незаконний збут, достовірно знаючи, що канабіс є наркотичними засобами обіг якого обмежено, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, пов`язаних із порушенням правил обігу наркотичних засобів, у порушення вимог ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 та ст. 3 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин та зловживання ними» від 15.12.2005, діючи умисно та не маючи відповідної ліцензії, у невстановлений органом досудового розслідування час та невстановленому місці незаконно придбав наркотичні речовини обіг яких обмежено, які зберігав при собі з метою збуту.

Так, із метою реалізації злочинного умислу, спрямованого на незаконний збут наркотичного засобу ОСОБА_7 21.01.2026 у денний час домовився із «покупцем» - ОСОБА_9 , (особа зі зміненими анкетними даними) про продаж наркотичного засобу за грошові кошти в сумі 500 гривень.

У подальшому, 21.01.2026 приблизно о 15:00 год, більш точного часу органом досудового розслідування не встановлено, знаходячись у с. Андрушівка Вінницького району Вінницької області по вул. Речмедіна, ОСОБА_7 зустрівся з покупцем ОСОБА_9 , який діяв під контролем правоохоронних органів.

Усвідомлюючи незаконність своїх дій та діючи з прямим умислом, за грошову винагороду у сумі 500 гривень, ОСОБА_7 збув ОСОБА_9 згорток із прозорого полімерного матеріалу із речовиною рослинного походження, у висушеному та подрібненому стані зеленого кольору із характерним запахом коноплі, яка, згідно з висновком експерта № СЕ-19/102-26/1440-НЗПРАП від 27.01.2026, є наркотичним засобом, обіг якого обмежено - канабісом, загальною масою у перерахунку на висушену речовину 4,92 г.

Крім того, 05.02.2026 слідчими слідчого відділення відділу поліції № 4 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області, на підставі ухвали слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області ОСОБА_10 у справі № 136/148/26, було проведено обшук житлового будинку та підсобних приміщень (зокрема погребу, хліва, гаража, горищних приміщень тощо), в якому фактично проживає ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 .

У ході проведення обшуку виявлено та вилучено: два паперові згортки з речовиною рослинного походження зеленого кольору у висушеному та подрібненому стані із характерним запахом коноплі, один із яких масою орієнтовно 1-2 грами, інший 7-10 грамів.

Виявлені та вилучені предмети за своїми зовнішніми ознаками, способом зберігання, кількістю та характерним запахом можуть свідчити про зберігання наркотичного засобу з метою подальшого збуту, що підтверджується також матеріалами досудового розслідування, здобутими раніше у межах даного кримінального провадження.

Відомості про вчинене кримінальне правопорушення слідчими слідчого відділення відділу поліції № 4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000034 від 05.02.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

05.02.2026 вказані кримінальні провадження об`єднані в одне провадження та присвоєно єдиний номер досудового розслідування № 0000012.

Вказані дії ОСОБА_7 органами досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 307 КК України - тобто незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів.

05.02.2026 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

Того ж дня о 18 годині 16 хвилин ОСОБА_7 було затримано відповідно до ст..208 КПК України.

Підозра ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України обґрунтовується наступними доказами:

-рапорт о/у СКП ОСОБА_11 зареєстрованого 05.01.2026 в ЄО № 114;

-протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 06.01.2026, який дав покази з приводу придбання у ОСОБА_7 21.01.2026 наркотичних засобів за ціною 500 грн;

-протокол добровільної видачі та огляду предмета від 21.01.2026 під час якого ОСОБА_9 добровільно видав придбані за 500 грн. у ОСОБА_7 наркотичні засоби;

-висновком експерта № СЕ-19/102-26/1440-НЗПРАП від 27.01.2026, відповідно до якого вилучена у ОСОБА_9 речовина є наркотичним засобом канабісом, обіг якої обмежено, масою 4,92 г.;

-протоколом про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо- та відео контролю від 29.01.2026, під час якого зафіксовано спілкування ОСОБА_7 з ОСОБА_9 щодо домовленостей про незаконний збут наркотичного засобу, узгодження його вартості та умов передачі;

-протокол обшуку від 05.02.2026, відповідно до якого під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 було виявлено та вилучено два згортки з речовиною рослинного походження, у висушеному та подрібненому стані, зеленого кольору, із зовнішніми ознаками, схожими на рослину коноплі, один масою близько 1-2 грама, інший - масою близько 7-10 грам, що за своїми характеристиками можуть бути наркотичним засобом, обіг якого обмежено;

-рапортом слідчого від 05.02.2026, складеним у ході досудового розслідування, про виявлення обставин, які свідчать про вчинення ОСОБА_7 нового кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосовування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених ч. 6 та 7 ст. 176 цього Кодексу (ч. 1 ст. 183 КПК України).

Так, наведені у клопотанні обставини свідчать про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, однак їх інтенсивність та характер не є такими, що об`єктивно потребують ізоляції підозрюваного від суспільства. Суд, оцінюючи сукупність наданих доказів, дійшов висновку, що мета запобіжного заходу може бути досягнута без застосування тримання під вартою, а саме шляхом цілодобового контролю за місцем проживання підозрюваного.

Домашній арешт як запобіжний захід відповідає принципу пропорційності, закріпленому у ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та дозволяє ефективно обмежити можливість підозрюваного ухилятися від органів досудового розслідування або впливати на свідків, не пов`язуючи це із надмірним втручанням у його право на свободу. Такий захід забезпечує баланс між інтересами правосуддя та правами людини, дозволяючи державі контролювати поведінку особи без її фізичної ізоляції.

Колегія суддів звертає увагу, що сам по собі факт тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення та суворість можливого покарання, на які посилається прокурор, не є безумовною та достатньою підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Зазначені обставини можуть враховуватися судом лише у сукупності з іншими даними, що свідчать про реальність, а не абстрактність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та за умови доведення неможливості їх нейтралізації шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Такий підхід узгоджується з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суворість можливого покарання не може автоматично обумовлювати тримання особи під вартою, без наведення конкретних і достатніх підстав, що підтверджують необхідність саме такого обмеження права на свободу.

Крім того, суд враховує, що підозрюваний щиро розкаявся та визнав вину у повній мірі, є особою молодого віку, має постійне місце проживання, де проживає разом із батьками, братом, сестрами та племінниками, тобто має міцні та стійкі соціальні зв`язки, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно. Ці обставини є такими що істотно знижують ризик його переховування чи продовження злочинної діяльності. За таких умов домашній арешт є не лише достатнім, а й ефективним запобіжним заходом для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Також орган Національної поліції, який здійснює контроль за виконанням ухвали про домашній арешт, наділений повноваженнями проводити перевірки місця проживання, застосовувати електронні засоби контролю та вимагати пояснення щодо виконання покладених обов`язків. Це створює реальні процесуальні гарантії дотримання встановлених судом обмежень і дозволяє забезпечити дієвість процесу без необхідності тримання особи під вартою.

Доводи апеляційної скарги прокурора про існування ризиків переховування від слідства та впливу на свідків не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки самі по собі ці ризики є декларативними і не підкріплені конкретними доказами, що підозрюваний уже вчиняв або мав намір вчиняти дії, спрямовані на перешкоджання кримінальному провадженню.

Водночас доводи апеляційної скарги щодо наявності ризику вчинення підозрюваним інших кримінальних правопорушень не підтверджені конкретними належними та допустимими доказами. Сам по собі характер інкримінованого кримінального правопорушення, за відсутності відомостей про попередні судимості підозрюваного та будь-яких даних, які б свідчили про його схильність до продовження злочинної діяльності, не може бути підставою для висновку про реальність такого ризику в умовах застосування до нього суворого процесуального контролю.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту є достатнім та співмірним способом забезпечення його належної процесуальної поведінки. Такий захід дозволяє ефективно контролювати виконання покладених на підозрюваного обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України, не порушуючи принципу пропорційності, закріпленого у ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та відповідає вимогам ст.ст. 177, 178, 183, 194 КПК України. Доводи апеляційної скарги прокурора не містять обставин, які б спростовували висновки суду першої інстанції або свідчили про необхідність застосування більш суворого запобіжного заходу.

Отже, апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 06.02.2026 без змін.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Липовецького відділу Немирівської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 06.02.2026 про обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000012 від 06.01.2026 за ч. 1 ст. 307 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3