Справа № 468/2571/25
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К

іменем УКРАЇНИ

17.12.2025 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Баштанка кримінальне провадження №0000245 по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва Миколаївської області, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_3 протягом останніх 4-х років проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_6 однією сім`єю в будинку АДРЕСА_1 , де ведуть спільний побут, мають взаємні права і обов`язки та відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України (далі СК України) вважаються сім`єю, на яку, окрім іншого поширюються вимоги п.7 ч.2 ст. 3 Закону України «Про запобігання домашньому насильству».

Під сімейними відносинами розуміються суспільні відносини, що врегульовані нормами сімейного права. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 СК України сімейний кодекс, серед іншого, регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між батьками та дітьми. Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Між тим, ОСОБА_3 , в порушення вимог ст. 28 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання домашньому насильству», у період часу з липня 2024 року по теперішній час, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, передбачаючи їх настання, маючи прямий умисел, спрямований на вчинення домашнього насильства, систематично вчиняв дії психологічного характеру (насильство) відносно своєї матері ОСОБА_6 за місцем їх спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 за наступних обставин.

Так, 12.07.2024 року близько 17.30 год. ОСОБА_3 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї матері ОСОБА_6 за місцем їх спільного проживання за вище вказаною адресою шляхом висловлювання на адресу останнє під час сварки образ грубою нецензурною лайкою, приниження та погрози застосування фізичної розправи, внаслідок чого могла бути заподіяна шкода психічному здоров`ю потерпілої.

За вказані протиправні дії відносно ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, який скеровано до суду та за результатами судового розгляду якого постановою Баштанського районного суду Миколаївської області від 01.08.2024 року його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 170 (сто сімдесят) гривень.

Крім того, 05.12.2024 року близько 16.25 год. ОСОБА_3 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї матері ОСОБА_6 за місцем їх спільного проживання за вище вказаною адресою шляхом висловлювання на адресу останнє під час сварки образ грубою нецензурною лайкою, внаслідок чого могла бути заподіяна шкода психічному здоров`ю потерпілої.

За вказані протиправні дії відносно ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, який скеровано до суду та за результатами судового розгляду якого постановою Баштанського районного суду Миколаївської області від 13.03.2025 року його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, провадження у справі відносно нього закрито в силу малозначності правопорушення та суд обмежився усним зауваженням.

Також 12.12.2025 року о 07:30 год. ОСОБА_3 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї матері ОСОБА_6 за місцем їх спільного проживання за вище вказаною адресою шляхом висловлювання на адресу останнє під час сварки образ грубою нецензурною лайкою, принижував її чести та гідність, висловлював погрози фізичною розправою, внаслідок чого могла бути заподіяна шкода психічному здоров`ю потерпілої.

За вказані протиправні дії відносно ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, який скеровано до суду та за результатами судового розгляду якого постановою Баштанського районного суду Миколаївської області від 23.04.2025 року його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шістдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 1020 гривень.

Разом з тим, після неодноразового притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства психологічного характеру відносно потерпілої, ОСОБА_3 належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та вкотре вчинив домашнє насильство.

Так, 05.07.2025 року близько 07.:30 год., більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_3 перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де також перебувала його матір ОСОБА_6 , які спільно проживають тривалий час. В цей час у ОСОБА_3 виник протиправний умисел, спрямований на вчинення домашнього насильства, реалізуючи який останній вчинив сварку із своєю матір`ю ОСОБА_6 , в ході якої став ображати її грубою нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, тим самим своїми умисними протиправними діями призвів до виникнення у потерпілої стану дискомфорту, викликав у неї почуття страху, підвищення рівня тривожності, спричинив емоційну нестійкість та завдав шкоду її психічному здоров`ю у формі тривоги, страху за себе, приниження, зниження фону настрою, що зумовило психотравмувальний вплив.

Внаслідок умисного систематичного вчинення психологічного насильства ОСОБА_3 спричинив шкоду психічному здоров`ю своєї матері ОСОБА_6 , що виразилось у змінах в її емоційному стані, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню та виникли внаслідок насильства в сім`ї.

Таким чином ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних, що призвело до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи.

14.11.2025 року між прокурором та обвинуваченим за участю його захисника укладена угода про визнання винуватості відповідно до ст. 472 КПК України.

Згідно з даною угодою сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 126-1 КК України, та щодо істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному діянні. Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести обвинувачений у виді трьох років пробаційного нагляду з покладанням обов`язків, передбачених ст. 59-1 КК України та обмежувальних заходів, визначених ст. 91-1 КК України.

Вказані вид та міра покарання визначені сторонами угоди з врахуванням особи обвинуваченого, визнання ним своєї вини, характеру і тяжкості обвинувачення. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Прокурор, обвинувачений, його захисник та потерпіла підтримали угоду про визнання винуватості та вважають, що є всі підстави для її затвердження судом та визначення погодженого сторонами угоди покарання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.

В абзаці другому пункту третього ч.4 ст. 469 КПК України, зазначено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Відповідно до ч. 5 ст. 469 КПК України, укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Судом встановлено в судовому засіданні, що обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України КК України, яке згідно зі ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

Обставиною, яка відповідно ст. 66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_3 є щире каяття.

Обставиною, яка відповідно ст. 67 КК України обтяжує покарання ОСОБА_3 є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Суд не визнає вказану в обвинувальному акті обставину вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах такою, що обтяжує покарання обвинуваченого, оскільки вказана обставина є кваліфікуючою ознакою складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом та беззаперечно погоджується на це.

Міра покарання, узгоджена сторонами угоди про визнання винуватості, відповідає санкції ст. 126-1 КК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

Виходячи з викладеного, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який визнає свою вину повністю та щиро покаявся у вчиненому, те, що потерпіла надала заяву про відсутність претензій до обвинуваченого та не заперечує проти укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та ОСОБА_3 , в тому числі щодо виду і міри покарання, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди від 14.11.2025 року про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання у вигляді 3 трьох років пробаційного нагляду з покладанням обов`язків, передбачених ч.2 ст. 59-1 КК України та обов`язку проходження програми для кривдників строком на 2 (два) місяці відповідно до п. 5 ч.1 та ч. 3 ст. 91-1 КК України. Можливість визначення такого строку обмежувального заходу узгоджується з практикою Верховного Суду, викладеною у постанові від 25 червня 2024 року по справі № 167/871/23.

Відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

У зв`язку із зазначеним, з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави витрати за проведення експертизи в сумі 13 371 грн.

Керуючись ст. 126-1 КК України, ст. ст. 373, 374, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду від 14.11.2025 року між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 про визнання винуватості.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, і призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання у виді 3 (трьох) років пробаційного нагляду, поклавши такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Покласти на ОСОБА_3 на підставі ч. 1 ст. 91-1 КК України обов`язок проходження програми для кривдників строком на 2 (два) місяці.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати за проведення експертних досліджень в сумі 13 371 (тринадцять тисяч триста сімдесят одна) гривня.

На вирок може бути подана апеляційна скарга з підстав, передбачених ч.4 ст. 394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

суддя: