Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

16 жовтня 2025 року м. Рівне

Справа № 569/9979/25

Провадження № 11-кп/4815/697/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю :

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 22 вересня 2025 року, якою продовжено ОСОБА_5 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 Кримінального кодексу України (далі КК), запобіжний захід у виді тримання під вартою, у кримінальному провадженні №0000045,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 22 вересня 2025 року частково задоволено клопотання прокурора ОСОБА_4 та продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 , котрий народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 20 листопада 2025 року включно, з одночасним визначенням застави - 400 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 211 200 грн, у разі внесення якої на обвинуваченого буде покладено ряд процесуальних обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

У задоволені клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 22 вересня 2025 року та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотанні прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрати обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

На обґрунтування цих вимог зазначив, що прокурором у клопотанні не наведено обставин, які б свідчили, що наявні ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики. Вказано також на тривалий термін перебування ОСОБА_5 під вартою, а саме з 27 липня 2023 року, що суперечить нормам міжнародного права та практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Захисник вважає пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення необґрунтованим, вказуючи на те, що в обвинувальному акті не зазначено жодного нормативного акта, яким встановлений «комплекс дій відповідно до встановленого законодавством алгоритму для призову військовозобов`язаних осіб на військову службу за мобілізацією під час воєнного стану», протидія якому інкримінується його підзахисному. Вказано, що оскільки ні ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» на час перебування ОСОБА_5 на посаді керівника ІНФОРМАЦІЯ_2 , ні жодним іншим нормативним правовим актом, не було регламентовано діяльність щодо призову громадян на військову службу від час мобілізації на особливий період, жодного закону ОСОБА_5 порушено не було. Також стороною обвинувачення не встановлено ким і коли було прийнято рішення, які вказані у підозрі особи військовозобов`язані повинні були проходити військову службу за мобілізацією, хто конкретно з військовозобов`язаних та в який спосіб ухилився від призову до ЗСУ, хто з цих осіб притягнутий до відповідальності.

Апелянт зазначив, що судові засідання у кримінальному провадженні неодноразово відкладались за неявкою прокурора та його неготовністю до проведення судового засідання, що свідчить про затягування судового розгляду та, як наслідок, порушення стороною обвинувачення розумних строків розгляду справи.

Вважає, що визначаючи розмір альтернативного запобіжного заходу у виді застави судом не враховано, що перебуваючи під вартою з липня 2023 року ОСОБА_5 не отримує грошове забезпечення та відсутні іншиі доходи, має на утриманні 3 неповнолітніх дітей, та на виконання ухвали Рівненського апеляційного суду від 01 серпня 2024 року внесено заставу в розмірі 400 000 гривень та добровільно 300 000 на потреби ЗСУ, а тому місцевий суд встановив непомірний для обвинуваченого розмір застави, що не узгоджується з вимогами Конвенції про захист прав людини та ЄСПЛ.

Просить звернути увагу, що ОСОБА_5 є полковником ЗСУ, має достатній бойовий досвід і військову підготовку та бажає долучитися до захисту незалежності та територіальної цілісності кордонів України в умовах збройної агресії російської федерації, однак вказані наміри неможливо реалізувати у зв`язку з його перебуванням під вартою.

Вважає, що прокурором не надано доказів здійснення ОСОБА_5 дій щодо незаконного впливу на свідків, впливу на ТЦК та СП, оскільки його з серпня 2023 року усунуто з посади керівника, знищити сховати або спотворити речі та документи, які мають значення у кримінальному провадженні, оскільки досудове розслідування завершено та всі вони знаходяться в матеріалах кримінального провадження.

Зазначив, що ризики, які стали підставою для застосування та продовження щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою відпали, а подальше тримання під вартою буде порушенням його прав та свобод.

Посилається на практику ЄСПЛ, в якій вказано, що тримання особи під вартою не має бути «загальним правилом», а посилання на тяжкість обвинувачення як на головний чинник тримання особи під вартою є недостатній, що враховано Рівненським апеляційним судом в ухвалі від 01 серпня 2024 року, в якій ОСОБА_5 змінено запобіжний з тримання під вартою на заставу.

Також досудове розслідування кримінального провадження здійснювалося з грубими порушеннями вимог КПК поза межами встановленого законом строку досудового розслідування та при його розслідуванні не було дотримано належної правової процедури.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 на підтримання апеляційних вимог, думку прокурора ОСОБА_4 про безпідставність апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів приходить таких висновків.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 331 КПК, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. При цьому, як передбачено ст.177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів цієї судової справи, у провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК, яке внесено до в ЄРДР 12.01.2024 №0000045

Прокурором, у відповідності до вимог КПК, і зокрема ст. 199 цього Кодексу, було подано клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, оскільки існують достатні підстави вважати, що встановлені раніше ризики на цей час продовжують існувати.

Так, колегія суддів, перевіривши матеріали судового провадження, погоджується з тим, що на цей час продовжують існувати ризики, які виправдовують застосування щодо обвинуваченого тримання під вартою, а саме можливість ОСОБА_5 переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Зокрема, ризик переховування обвинуваченого від суду стверджується тим, що ОСОБА_5 інкримінується вчинення тяжкого злочину, що, у відповідності до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Зокрема, ЄСПЛ у рішенні «Ілійков проти Болгарії» виснував, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування або повторного вчинення злочинів. Суд визнає, що з огляду на серйозність обвинувачень, висунутих проти заявника, органи влади мали підстави вважати, що існування такого ризику було встановлено із самого початку (п. 80).

Окрім того, у клопотанні про продовження строку тримання під вартою прокурор також обґрунтував наявність цього ризику можливістю ОСОБА_5 здійснити перетин державного кордону України з метою переховування від суду.

Колегія суддів зауважує, що наявність на утриманні в обвинуваченого неповнолітніх дітей, не зменшує цього ризику.

Також, зважаючи на те, що на цей час місцевим судом ще не допитані свідки, тому продовжує існувати високий ступінь ризику незаконного впливу ОСОБА_5 на цих осіб задля дачі ним показань на свою користь з метою уникнення можливої кримінальної відповідальності.

Жодних даних, які б свідчили про зменшення заявлених ризиків або неможливість утримання ОСОБА_5 під вартою під час апеляційного розгляду встановлено не було. Окрім того, бажання обвинуваченого продовжити проходження військової служби, не може розцінюватись як підстава для зміни йому запобіжного заходу.

Щодо доводів захисника про не обґрунтованість пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення, то колегія суддів зауважує, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, оцінка наданих доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності в особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення у розумінні ст. 177 КПК. У відповідності до змісту ст. 368 КПК, питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність таку передбачено, тобто наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, наявності або відсутності в особи умислу на вчинення злочину, та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухвалення вироку.

Окрім того, відповідно до положень ч.4 ст. 182 КПК розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Як передбачено частиною 5 ст. 182 КПК у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Тобто застава повинна бути обрана в такому розмірі, аби забезпечити попередження можливої протиправної поведінки підозрюваного/обвинуваченого або перешкодити її виникненню та запобігти ризикам, передбаченим у ст. 177 КПК, під загрозою застосування фінансових санкцій. Зокрема, як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Мангурас проти Іспанії» від 08 січня 2009 року, сума застави має бути такою, аби забезпечити стримуючий ефект цього заходу.

На переконання колегії суддів, враховуючи обставини злочину, який інкримінується ОСОБА_5 , а також дані про особу обвинуваченого, визначений місцевим судом розмір застави 400 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, зможе достатньою мірою гарантувати дотримання обвинуваченим належної процесуальної поведінки, а тому відсутні підстави для його зменшення.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить висновку, що на даний час відсутні підстави для обрання обвинуваченому ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, а тому відсутні підстави для скасування цієї ухвали та задоволення апеляційних вимог сторони захисту.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 22 вересня 2025 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 - без задоволення.

Ця ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3