УХВАЛА

14.11.2025 місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра у складі:

судді ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі дистанційного судового провадження в залі суду кримінальне провадження №0000582 відносно ОСОБА_2 за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_2 ,

УСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до суду із клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_2 на 60 днів в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки ризики, передбачені п. 1), 3), 5) ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати.

Дане клопотання прокурор обґрунтовує тим, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке може бути призначено обвинуваченому, у разі визнання останнього винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за яке передбачено основне покарання у виді позбавлення волі, на строк до 8 років, перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, є всі підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду. На думку прокурора обвинувачений ОСОБА_2 може незаконно впливати на свідків, а, враховуючи суть обвинувачення, вчинення тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, приймаючи до уваги відомості про особу обвинуваченого, який не має міцних соціальних зв`язків, існує ризик вчинення обвинуваченим нового кримінального правопорушення.

У судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_5 та потерпілий ОСОБА_6 підтримали клопотання прокурора, захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_2 заперечували щодо задоволення клопотання прокурора, просили суд змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Суд, вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши зміст обвинувального акта, зміст клопотання прокурора та долучених до нього доказів на підтвердження наявних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, вважає, що на цей час є всі підстави для задоволення клопотання прокурора, виходячи з наступного.

Так, відповідно до змісту обвинувального акту ОСОБА_2 продовжує обвинувачуватися в тому, що він, будучи військовослужбовцем, перебуваючи поза межами розташування військової частини, в місті Дніпрі, предметом, схожим на серп, умисно наніс не менше двох ударів в область тулубу потерпілого ОСОБА_6 , заподіявши тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя потерпілого в момент заподіяння.

Як вже було встановлено судом з досліджених документів солдат ОСОБА_2 самовільно залишив місце служби військову частину НОМЕР_1 , у зв`язку із чим останньому з 03.05.2024 призупинено виплату грошового забезпечення, а з 04.05.2024 виключено з продовольчого забезпечення. У відповідності до витягу із наказу командира НОМЕР_2 бригади охорони від 13.05.2024 № 33-РС солдат ОСОБА_2 звільнений із займаної посади та зарахований у розпорядження командира НОМЕР_2 бригади охорони Державної спеціальної служби транспорту з 13.05.2024, оскільки самовільно залишив місце служби 03.05.2024, а згідно листа командира військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_2 03.05.2024 самовільно залишив місце служби та до військової частини з рапортом про наявність підстав для звільнення з військової служби на підставі ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» або ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» - не звертався. На цей час згідно витягу з ЄРДР від 05.08.2024 за № 0000371 внесено відомості за ч. 4 ст. 408 КК України про те, що солдат в.ч. НОМЕР_1 ОСОБА_2 в умовах воєнного стану з метою ухилитись від проходження військової служби не прибув до місця постійної дислокації підрозділу військової служби в.ч. НОМЕР_1 .

Таким чином, враховуючи обсяг пред`явленого ОСОБА_2 обвинувачення, а також факт самовільного залишення солдатом ОСОБА_2 місця служби, під час якого останній обвинувачується в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень потерпілому із застосуванням предмету, схожого на серп, є достатні підстави вважати, що, зважаючи на ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, у разі визнання останнього винуватим у вищевказаному кримінальному правопорушенні, ОСОБА_2 , перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, може переховуватися від суду і вчинити інші кримінальні правопорушення, тобто наявні ризики, передбачені п. 1) та п. 5) ч. 1 ст. 177 КПК України, що, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

Обвинувачений ОСОБА_2 , володіючи відомостями щодо осіб свідків, які ще не допитані, може вплинути на них з метою схилення до зміни показів чи відмови від показів взагалі, що вказує на наявність ризику, передбаченого п. 3) ч. 1 ст. 177 КПК України.

При продовженні строку дії запобіжного заходу суд також враховує і ту обставину, що протягом перебування обвинуваченого під вартою будь-яких відомостей щодо протипоказань перебування в умовах ізоляції відносно останнього не надходило.

Також суд, зважаючи на вік та стан здоров`я обвинуваченого, відомості про його соціальні зв`язки, наявність на утриманні матері похилого віку, репутацію обвинуваченого, його майновий стан, вважає, що вказані відомості про особу ОСОБА_2 в сукупності із обсягом пред`явленого йому обвинувачення та встановленими ризиками, передбаченими п. 1), 3), 5) ч. 1 ст. 177 КПК України, дають підстави вважати, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а тому підстав для заміни обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт, про що суд просила сторона захисту, не вбачається.

Крім того, суд вважає, що оскільки обвинувачений ОСОБА_2 по цей час має статус військовослужбовця, відповідно застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту до військовослужбовця буде суперечити приписам ст. 17, 65 Конституції України, ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Згідно з п. 1) ч. 4 ст. 183 КПК України розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, не визначається, оскільки ОСОБА_2 обвинувачується щодо тяжкого злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Керуючись ст. 176-178, 182, 183, 193, 194, 199, 331, 369, 371, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_2 .

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк тримання під вартою до 12.01.2026 включно в умовах гауптвахти.

Вручити копію ухвали учасникам судового провадження та направити її для виконання начальнику гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисниками, прокурором, потерпілим безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - з моменту вручення їй копії ухвали.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суддя: ОСОБА_1