Справа № 161/4499/24 Провадження №11-кп/802/195/26 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2026 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000102 від 31.01.2024за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 жовтня 2025 року стосовно ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Маріуполь Донецької області, українку, громадянку України, інспектора відділу режиму і охорони ДУ «Маріупольський слідчий ізолятор», зареєстровану АДРЕСА_1 , раніше не судиму,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, та призначено їй покарання у вигляді позбавлення волі строком на 15 (п`ятнадцять) років, з конфіскацією всього майна, що належить їй на праві приватної власності.

Запобіжний захід ОСОБА_8 залишено попередній тримання під вартою.

Строк відбуття покарання обвинуваченій ОСОБА_8 , визначено рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з моменту фактичного її затримання.

Відповідно до ст. 54 КК України позбавлено ОСОБА_8 спеціального звання сержанта внутрішньої служби.

На підставі ст. 55 КК України , позбавлено ОСОБА_8 права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, органах державного управління та контролю, правоохоронних органах, підприємствах, установах та організаціях державної та комунальної власності на строк 3 (три) роки.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 вчинила кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, обвинувачена ОСОБА_8 , в період з 01.04.2022 по 10.04.2022, тобто після повної окупації міста Маріуполь Донецької області військовослужбовцями збройних сил російської федерації, молодший інспектор відділу режиму і охорони Державної установи «Маріупольський слідчий ізолятор», обвинувачена ОСОБА_8 , діючи умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності України, державній, економічній та інформаційній безпеці, достовірно усвідомлюючи, що військовослужбовці збройних сил російської федерації шляхом збройної агресії, із застосуванням зброї незаконно вторглися на територію України через державні кордони України в Автономній Республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській та інших областях та здійснили напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти, з метою окупації України, маючи проросійську позицію, добровільно вчинила в умовах воєнного стану перехід на бік ворога в період збройного конфлікту і надала представникам окупаційних військ збройних сил російської федерації та їх представникам допомогу в проведенні підривної діяльності проти України.

Зокрема, на виконання свого злочинного умислу, спрямованого на перехід на бік ворога, з метою завдання шкоди обороноздатності та державній безпеці України, будучи громадянкою України, обвинувачена ОСОБА_8 , в період з 01.04.2022 по 10.04.2022, точніший час органом досудового розслідування не встановлено, перебуваючи на території Державної установи «Маріупольський слідчий ізолятор» за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Кам`янська, 52, перейшла на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану, що виразилось у добровільному поступленні на службу до незаконного органу держави-агресора Государственное бюджетное учреждение «Мариупольский следственный изолятор Государственной служби исполнения наказаний Министерства юстиции Донецкой Народной Республики».

Крім того, на виконання свого злочинного умислу, спрямованого на надання допомоги окупаційним військам збройних сил російської федерації та її представникам на території м. Маріуполь Донецької області допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, з метою завдання шкоди обороноздатності та державній безпеці України, просуваючи ідеї проросійської спрямованості, з метою дискредитації дій української влади, а також для подальшого встановлення у м. Маріуполь Донецької області окупаційної влади, з першої декади квітня 2022 року, обвинувачена ОСОБА_8 систематично відвідувала та несла службу у незаконно створеному органі держави-агресора ГБУ «Мариупольский следственный изолятор ГСИН МЮ ДНР», при цьому носила формений одяг із розпізнавальними знаками та символікою російської федерації, тим самим, використовуючи своє попереднє становище представника правоохоронного органу та відповідно підтримуючи в такий спосіб факт окупації, як безповоротне встановлення окупаційної влади, створювала у місцевого мирного населення хибне уявлення легітимності такої псевдо влади.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 111 КК України, а саме державну зраду, тобто умисно вчинила в умовах воєнного стану будучи громадянином України діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України у формі переходу на бік ворога в період збройного конфлікту, надання іноземній державі або її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Не погодившись із рішенням суду захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржений вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити в зв`язку з відсутністю в діях останньої складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що обвинувачена фактично допитана не була, а тому було здійснено одностороннє розслідування даного кримінального провадження, не здобуті та не дослідженні у суді докази щодо наявності в діях ОСОБА_8 складу інкримінованого їй злочину. На думку захисника, наявні у справі докази не можуть достовірно та достатньо свідчити про вчинення ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Крім того зазначає, що суд безпідставно констатував у рішенні про відмову ОСОБА_8 від здійснення свого права предстати перед українським судом та захищати себе безпосередньо в такому суді, оскільки не досліджено жодного доказу, що обвинувачена повідомлена про наявність кримінального провадження стосовно неї.

В поданому до суду заперечені на апеляційну скаргу прокурор вказує про безпідставність апеляційних вимог сторони захисту. Зазначає, що ОСОБА_8 продовжує протягом тривалого часу нести службу в органі окупаційної влади, не вчиняє жодних дій в дотриманні законних інтересів української держави, забезпечує становлення та зміцнення окупаційної влади рф шляхом утворення та функціонування незаконно створених органів влади рф на окупованій території України, а тому доводи захисника про недоведеність факту переходу ОСОБА_8 на бік ворога цілком необґрунтованими. Просить залишити вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 жовтня 2025 року без зміни

Відповідно до ч. 3 ст. 323 КПК України, судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 КПК України, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

Повістки про виклик обвинуваченого у разі здійснення спеціального судового провадження надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування, а процесуальні документи, що підлягають врученню обвинуваченому, надсилаються захиснику. Інформація про такі документи та повістки про виклик обвинуваченого обов`язково публікуються у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями статті 297-5 КПК та на офіційному веб-сайті суду.

З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду обвинувачений вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

Обвинувачена ОСОБА_8 належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги з дотриманням вимог ч. 8 ст. 135, ст. 323 КПК, зокрема шляхом публікацій повідомлень про виклик до суду в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження (газета «Урядовий кур`єр»), а також шляхом розміщення повісток про виклик до суду на веб-сайті Офісу Генерального прокурора та на веб-сайті Волинського апеляційного суду.

З урахуванням викладеного та вимог кримінального процесуального закону колегією суддів прийнято рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності обвинуваченої ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, захисника, який підтримав подану ним апеляційну скаргу, просив її задовольнити, прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 84 КПК, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 94 КПК слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки судом першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідженні всі докази, надані сторонами провадження, яким судом надана оцінка з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Судовий розгляд у межах цього кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченої ОСОБА_8 (in absentia), тобто показань суду обвинувачена не надавала, будь-яких клопотань від останньої на адресу суду також не надходило.

Водночас, дане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника адвоката ОСОБА_7 , який був забезпечений державою з Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги.

Разом з тим, свої висновки суд першої інстанції правильно обґрунтував показаннями свідка ОСОБА_9 , який, будучи допитаним в судовому засіданні (в режимі відеоконференції), пояснив суду, що він особисто знайомий з ОСОБА_8 . Зазначив, що він станом на лютий 2022 року працював в певному підрозділі «Циклон». 28.02.2022 року він потрапив на територію ДУ «Маріупольський слідчий ізолятор» і в даному слідчому ізоляторі ще працювало багато співробітників, в тому числі й ОСОБА_8 07.03.2022 на територію ДУ «Маріупольський слідчий ізолятор» зайшли російські війська та окупували дану державну установу. Свідок пробув в слідчому ізоляторі до 23 квітня 2022 року, а з початку квітня, так як на території СІЗО не були військові дії, то колишні співробітники ДУ «Маріупольський слідчий ізолятор» почали повертатись і влаштовуватись назад на роботу, тобто співпрацювати з окупаційною владою, і в тому числі працівників була обвинувачена ОСОБА_10 . Нові керівники ДУ «Маріупольський слідчий ізолятор», які були поставлені окупаційною владою пропонували добровільно працівникам, які працювали в СІЗО при Україні, або звільнятись з посади або добровільно повернутись працювати на посаду в СІЗО (Міністерство юстиції днр). Разом з тим, свідок ствердив, що після 17.04.2022 в ДУ «Маріупольський слідчий ізолятор» ставили нові прапори разом з окупаційним керівництвом, то ОСОБА_8 безпосередньо була присутня та в подальшому працювала в ДУ «Маріупольський слідчий ізолятор».

Обґрунтовано суд першої інстанції послався у вироку на наступні досліджені у кримінальному провадженні докази, зокрема: протокол огляду речей і документів від 25.01.2024; постанову про оголошення розшуку підозрюваної ОСОБА_8 від 01.02.2024; протокол огляду речей і документів від 21.02.2024; протокол огляду речей і документів від 19.02.2024; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.01.2024; довідку до протоколу пред`явлення фотознімків для впізнання від 11.01.2024; протокол огляду від 11.01.2024; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.01.2024 з довідкою до протоколу; протокол огляду від 12.01.2024, відповідно до якого свідок ОСОБА_11 вказав на особу на відео під №5, що в даному відео працює в ДУ «Маріупольський слідчий ізолятор» ОСОБА_8 , яка співпрацює з окупаційною владою на ТОТ; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.01.2024; протокол огляду від 12.01.2024; протокол огляду від 09.01.2024; копію наказу № 892/5 від 11.03.2020; копію Положення про ДУ «Маріупольський слідчий ізолятор»; інформацію з ДРФО ПП.

Наведені вище докази, на переконання апеляційного суду, узгоджуються між собою та відповідають фактичним обставинам зазначеного кримінального провадження, встановленим судом першої інстанції.

Надавши об`єктивну правову оцінку дослідженим доказам, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй злочину та правильно кваліфікував її дії за ч. 2 ст. 111 КК України.

Диспозиція інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України передбачає кримінальну відповідальність за державну зраду шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту, вчинене в умовах воєнного стану.

Із об`єктивної сторони державна зрада у формі переходу на бік ворога означає, що громадянин України надає безпосередньо допомогу державі, з якою Україна перебуває у стані війни або збройного конфлікту. У конкретних випадках цей злочин може полягати у вступі на службу до певних військових чи інших формувань ворожої держави (поліції, каральних загонів, розвідки), наданні засобів для вчинення злочинів агентам спецслужб іноземних держав, усуненні перешкод для їх вчинення або наданні зазначеним агентам іншої допомоги.

Перехід на бік ворога є закінченим злочином з того моменту, коли громадянин України виконав в інтересах ворога певні дії на шкоду Україні.

Специфікою цієї форми державної зради є те, що вона може бути вчинена лише в умовах воєнного стану або, хоча й у мирний час, проте в період збройного конфлікту.

В цьому контексті колегія суддів зауважує на тому, що допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції свідок обвинувачення ОСОБА_9 надавав показання під присягою, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України за відмову від надання показань та за завідомо неправдиві показання, надані ним пояснення є послідовними, логічними, узгоджуються із іншими наявними в матеріалах кримінального провадження та дослідженими судом першої інстанції доказами. Жодних доказів упередженого ставлення свідка до обвинуваченої, а також наявності між свідком та обвинуваченою неприязних відносин, які були б підставою для сумніву у правдивості та достовірності наданих свідком показань, матеріали провадження не містять, внаслідок чого колегія суддів не вбачає підстав для недовіри наданим свідком показань.

Свідок ОСОБА_11 та інші свідки у кримінальному провадженні ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , відповідно до протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, вказали на відео на ОСОБА_8 , як на особу яка залишилася працювати на ТОТ в співпраці з окупаційною владою.

Письмовими доказами підтверджується, що ДУ «Маріупольський слідчий ізолятор» є ТОТ окупаційною владою.

Також стверджено факт, що ОСОБА_8 будучи громадянином України залишилася на тимчасово окупованій території Донецької області та перейшла на бік ворога в умовах воєнного стану, в період збройного конфлікту стану.

Що стосується посилань захисника на те, що під час судового розгляду не була допитана сама обвинувачена, що унеможливило встановлення обставин кримінального провадження, апеляційний суд зауважує на наступних обставинах.

На підставі аналізу матеріалів кримінального провадження вбачається, що судовий розгляд вказаного кримінального провадження було проведено за відсутності обвинуваченого (in absentia).

Зазначена обставина була обумовлена тим, що обвинувачена, переховувалася від суду, не з`являлася в підготовчі судові засідання суду першої інстанції, з метою ухилення від кримінальної відповідальності перебуває на тимчасово окупованій території України, оголошена у міжнародний розшук та обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, за яким допускається спеціальне судове провадження.

При цьому, ОСОБА_8 всіма наявними у розпорядженні суду першої інстанції засобами, передбаченими КПК України, викликалася для участі у судовому розгляді кримінального провадження стосовно неї.

Положеннями абз. 8 ч. 3 ст. 323 КПК України передбачено, що з моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду обвинувачений вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові ККС у складі ВС від 01.04.2021 у справі №759/2992/17 (провадження №51-3360 км20), згідно якої особа вважається належним чином ознайомленою зі змістом судових повісток, а отже, обізнаною про здійснюване судом щодо неї кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 323 КПК України (in absentia), якщо місцевий суд повідомляв їй про судові засідання (у тому числі, про судове засідання, на якому було проголошено вирок) шляхом розміщення оголошення на веб-порталі «Судова влада України» та в газеті «Урядовий кур`єр».

Відтак, в даному випадку суд апеляційної інстанції констатує, що судом були використані всі передбачені кримінальним процесуальним законом можливості для дотримання прав обвинуваченої ОСОБА_8 на доступ до правосуддя та захист, з огляду на факт здійснення у даному випадку спеціального судового провадження, судовий розгляд кримінального провадження проводився за участю захисника, з дотриманням принципу змагальності процесу, а неможливість допиту обвинуваченої в судовому засіданні суду першої інстанції, на яку посилається захисник у поданій апеляційній скарзі як на підставу незаконності судового рішення, була обумовлена об`єктивними причинами, пов`язаними із переховуванням ОСОБА_8 від суду на тимчасово окупованій території України, а також її небажанням бути особисто присутньою під час судового розгляду.

Разом з тим, в цьому контексті апеляційний суд зазначає, що обвинувачена, в силу вимог ч. 3 ст. 400 КПК України, не позбавлена права оскарження постановленого стосовно неї вироку суду першої інстанції за результатами спеціального судового провадження.

Водночас, колегія суддів зауважує на тому, що питання встановлення теперішнього місцезнаходження обвинуваченої не відноситься до предмету доказування у даному кримінальному провадження та жодним чином не впливає на вирішення питання стосовно доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Відтак, підсумовуючи викладене, колегія суддів доходить переконання про те, що комплекс зібраних стороною обвинувачення усних та письмових доказів, досліджених судом першої інстанції, які колегія суддів вважає належними та допустимими, дає підстави дійти висновку про доведеність «поза розумним сумнівом» винуватості ОСОБА_8 саме у вчиненні державної зради, тобто умисному вчиненні в умовах воєнного стану громадянином України діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України у формі переходу на бік ворога в період збройного конфлікту, надання іноземній державі або її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Тому з урахуванням викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що вирок місцевого суду є належно вмотивованими й обґрунтованим і за змістом відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, у ньому наведено мотиви, з яких виходив суд першої інстанції, та положення закону, яким він керувався, постановляючи рішення.

За наведеного, призначене обвинуваченій ОСОБА_8 покарання в повній мірі відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для її виправлення, попередження нових злочинів і домірне скоєному, а тому підстав для виправдання ОСОБА_8 у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, як на це вказує захисник, колегія суддів не вбачає, у зв`язку з чим його апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржений вирок суду першої інстанції без змін.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 376, 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 жовтня 2025 року стосовно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий:

Судді: