справа № 619/4587/24
провадження № 1-кп/619/154/25
ВИРОК

іменем України

14 листопада 2025 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши в порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) кримінальне провадження №0001478 від 23.05.2022 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Харкова, розлученого, з середньою освітою, раніше не судимого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.111-1 КК України,

ВСТАНОВИВ

Згідно з Конституцією України, Україна є суверенною та незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаагськими конвенціями 1907 року, IV Женевськими конвенціями 1949 року, а також усупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї, Договору про дружбу, співробітництво та партнерство між Україною та російською федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Діючи в порушення норм міжнародного гуманітарного права, президент російської федерації, а також інші невстановлені на даний час досудовим розслідуванням представники влади рф, всупереч вимогам п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципів Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимог ч. 4 ст. 2 Статуту ООН та Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), підготували та розв`язали агресивну війну та військовий конфлікт підрозділів зс рф на території України.

24.02.2022 на виконання вищевказаних злочинних дій військовослужбовці збройних сил рф, шляхом збройної агресії, із загрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглися на територію України через державні кордони України в Автономній Республіці Крим, Харківській, Донецькій, Луганській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та вчинили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, що мають важливе народногосподарське або оборонне значення, та вчинили окупацію частин зазначеної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України з порушенням порядку, встановленого Конституцією України, яка триває до теперішнього часу та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

24.02.2022 Указом Президента України №64/2022, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який в подальшому неодноразово продовжено у встановленому законодавством України порядку.

Громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який усвідомлюючи, що він є громадянином України, не маючи патріотичних переконань у ситуації, що склалася, та з особистих інтересів і вигоди, оцінивши обстановку в умовах тимчасової окупації, за відсутності фізичного чи психологічного впливу з боку представників країни-агресора вирішив стати на шлях вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, пов`язаних з колабораційною діяльністю, за наступних обставин.

Так, після незаконного вторгнення на територію України збройних сил рф, тобто після 24.02.2022 у невстановлений досудовим розслідуванням дату та час, у громадянина України ОСОБА_5 , виник кримінальний протиправний умисел, направлений на передачу матеріальних ресурсів представникам збройних формувань держави-агресора - рф.

Реалізуючи свій протиправний умисел, у період з 08 березня 2022 року по кінець березня 2022 року (більш точні дата та час досудовим розслідуванням не встановлені), ОСОБА_5 , перебуваючи на території с. Питомник Дергачівського району Харківської області, добровільно передавав представникам збройних формувань держави-агресора рф, матеріальні ресурси, а саме транспортний засіб екскаватор-навантажувач Volvo BL61+, номерний знак НОМЕР_1 та транспортний засіб трактор невстановленої марки та моделі синього кольору, які належали ОСОБА_5 .

За допомогою даних транспортних засобів, представниками збройних формувань держави-агресора, здійснювалось перевезення будівельних матеріалів та побудова фортифікаційних споруд на території с. Питомник Дергачівського району Харківської області.

Своїми діями ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч.4 ст. 111-1 КК України, а саме: передача матеріальних ресурсів збройним формуванням держави-агресора.

Судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого ОСОБА_5 (in absentia).

ЄСПЛ визнає, що хоча право обвинуваченого бути судимим у його присутності в Конвенції прямо не згадується, воно має «першорядне значення». Під час слухання людина володіє таким процесуальним правом як право фізично постати перед судовим посадовцем («Мулен проти Франції» (3710/406), (2010) §118; «Оджалан проти Туреччини» (46221/99), Велика палата (2005) §103; «Медведєв проти Франції» (3394/03), Велика палата (2010) §118). Право обвинувачених на особисту присутність вимагає, щоб влада досить завчасно інформувала їх самих (а також їх захисників) про дату і місце слухань, викликала їх до суду.

Водночас, обвинувачений може добровільно відмовитися від здійснення свого права бути присутнім на судових слуханнях, […]; супроводжуватися дотриманням гарантій, відповідних важливості такого рішення; і не повинна вступати в протиріччя з громадським інтересом («Колоцца проти Італії» (9024/80), (1985) §28; «Пуатрімоль проти Франції» (14032/88), (1993) §31; «Ермі проти Італії»(18114/02), Велика палата (2006) §73).

До початку судового процесу за відсутності обвинуваченого суд зобов`язаний переконатися, що обвинувачений був […] повідомлений про судовий розгляд, […]. Контрольні механізми в галузі прав людини, які вважають судовий розгляд in absentia допустимим у виняткових обставинах, передбачають, що в цьому випадку суди зобов`язані ще суворіше дотримуватися права обвинуваченого на захист. До таких прав також відноситься право на допомогу адвоката, навіть якщо обвинувачений відмовився особисто бути присутнім на суді […] («Пелладоах проти Нідерландів» (16737/90), (1994) §41; «Пуатрімоль проти Франції» (14032 / 88), (1993) §34).

Інститут спеціального кримінального провадження повністю узгоджується з нормами міжнародного права та практикою Європейського суду з прав людини.

Зокрема, питанню виконання вироків, винесених у відсутність обвинуваченого присвячений окремий розділ Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків, ратифіковану Україною 26 вересня 2002 року, відповідно до положень якої, якщо Конвенція не передбачає іншого, виконання вироків, постановлених у відсутність обвинуваченого, та постанов у кримінальних справах здійснюється за тими самими правилами, що й інших вироків.

Резолюцією Комітету Міністрів Ради Європи № (75)11 від 19.01.1973 встановлено, що процедура заочного розгляду (trial in absentia) не порушує права обвинуваченого як на справедливий розгляд, так і на присутність i при розгляді його справи. У ній сформульовані умови та мінімальний перелік правил заочного розгляду, якими повинні користуватися держави-члени Ради Європи при розгляді справи за відсутності підсудного.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 14.06.2024 у справі №953/1040/24 надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001478 від 23.05.2022 за підозрою ОСОБА_5 у вчинені злочину, передбаченого ч.4 ст.111-1 КК України.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 26.09.2024 по справі №619/4587/24 постановлено про здійснення судового провадження на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні №0001478 від 23.05.2022 за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 111-1 КК України, у спеціальному судовому провадженні за відсутності обвинуваченого (in absentia).

Отже, розгляд кримінального провадження судом за відсутності ОСОБА_5 здійснювався на підставі прийнятого рішення про спеціальне судове провадження відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Разом з тим, положення закону щодо здійснення спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження не визнані неконституційними і є такими, що узгоджуються зі стандартами, визначеними в Резолюції (75) 11 Комітету Міністрів Ради Європи щодо критеріїв, які регламентують провадження, що здійснюється за відсутності обвинуваченого.

Відповідно до ч.2 ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Враховуючи, що у кримінальному провадженні здійснювалося спеціальне досудове розслідування та спеціальне судове провадження (in absentia), судом досліджено, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав ОСОБА_5 , як підозрюваного та обвинуваченого, на захист та доступ до правосуддя, з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження, в результаті чого судом встановлено таке.

Суд вважає, що стороною обвинувачення вжито усіх передбачених законом заходів щодо дотримання прав підозрюваного та обвинуваченого на захист з урахуванням встановлених законом особливостей спеціального досудового розслідування.

Під час здійснення судового провадження судом також здійснені усі передбачені законом заходи щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.

Так, з метою дотримання прав обвинуваченого на захист та доступу до правосуддя, обвинувачений ОСОБА_5 про дату, час та місце судових засідань повідомлявся належним чином відповідно до вимог ч. 3 ст. 323 КПК України, зокрема, шляхом публікації змісту повісток про виклик та рішень суду в газеті «Урядовий кур`єр», яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, на офіційному веб-сайті суду та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Особа вважається належним чином ознайомленою зі змістом судових повісток, а отже, обізнаною про здійснюване судом щодо неї кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 323 КПК (in absentia), якщо місцевий суд повідомляв їй про судові засідання шляхом розміщення оголошення на вебпорталі «Судова влада України» та в газеті «Урядовий кур`єр».

До такого висновку дійшов ВС у своїх постановах від 01.04.2021 у справі № 759/2992/17 (провадження № 51-3360км20); від 10.03.2020 у справі № 242/3982/16-к (провадження № 51-7218км18); від 27.10.2021 у справі № 759/7443/17 (провадження № 51-1578км20); від 25.01.2021 у справі № 461/4987/16-к (провадження № 51-1955км20).

Процедури «in absentia» неминуче припускають деякий відступ від загальних правил кримінального процесу. Особливе значення при цьому надається питанню про забезпечення прав відсутнього в залі судового засідання підсудного. У прецедентній практиці ЄСПЛ були вироблені критерії, яким має відповідати таке провадження. При цьому Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував на необхідності забезпечення процесуальних прав і гарантій осіб, що беруть участь у кримінальному процесі. До таких прав, що підлягають безумовному дотриманню, насамперед, відносяться: право бути присутнім під час розгляду справи, право на захисника, право бути вислуханим, право оскаржити заочний вирок.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_5 , який в свою чергу повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, у судові засідання не з`явився, незважаючи на судові повістки (оголошення), опубліковані в газеті «Урядовий кур`єр» та оголошення, розміщені на офіційному веб-сайті суду та офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Отже, для забезпечення доступу до правосуддя судом вживалися заходи для виклику обвинуваченого ОСОБА_5 в судові засідання - повістки про виклик обвинуваченого ОСОБА_5 у судові засідання, а також інформація про процесуальні документи надсилались та публікувались відповідно до вимог ст. 323 КПК України.

А тому, зважаючи на специфіку судового провадження (in absentia), судом були вжиті прямо передбачені кримінальним процесуальним законом заходи щодо інформування обвинуваченої особи про здійснення кримінального провадження шляхом публікації відповідної інформації в ЗМІ та мережі Інтернет, однак забезпечити явку обвинуваченого до суду вжитими заходами не вдалося. При цьому, з моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження обвинувачений ОСОБА_5 вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

Вказана позиція висловлена в Постанові колегії суддів Другої судової палати ККС ВС від 25.04.2024 у справі № 296/8416/21 (провадження № 51-7860км23).

У зв`язку з чим обвинувачений не був допитаний судом, тому показань суду не надавав та будь-яких клопотань від останнього на адресу суду також не надходило.

Отже, судом враховано специфіку спеціального судового провадження, зберігаючи неупередженість та безсторонність під час розгляду справи приділено особливе значення охороні прав і законних інтересів обвинуваченої як учасника кримінального провадження, яке відбувалося за її відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченої була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням усіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням установлених законом особливостей, які вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, а отже, поріг вимогливості до доказування в такому випадку підвищений.

Вказана позиція висловлена в Постанові колегії суддів Другої судової палати ККС ВС від 30.05.2024 у справі № 127/26784/22 (провадження № 51-7572км23).

Таким чином, суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_5 , який в свою чергу повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчить про його наміри від ухилення від кримінальної відповідальності.

Відтак, держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачений мав право під час судового провадження як мінімум на такі гарантії: а) бути терміново і докладно повідомлений мовою, яку він розуміє, про характер і підставу обвинувачення; б) мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, обрати самій захисника; в) бути засудженим в його присутності і захищати себе особисто або за посередництвом обраного ним захисника, бути повідомленим про це право і мати призначеного йому захисника безплатно для нього.

В той же час, ухилення обвинуваченого ОСОБА_5 від правосуддя, суд оцінює як реалізацію останнього його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

При цьому, дане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника, який був забезпечений державою.

Враховуючи відсутність обвинуваченого та особливості розгляду кримінального провадження за відсутності обвинуваченого в порядку спеціального судового провадження, захисником за призначенням було здійснено захист обвинуваченого ОСОБА_5 .

Так, захисник в судовому засіданні зазначив, що не мав можливості зв`язатися зі своїм підзахисним та з`ясувати в нього правову позицію щодо пред`явленого обвинувачення.

Водночас, захисник належним чином брав участь у реалізації права на захист обвинуваченого під час судового розгляду та висловив свою позицію у даному кримінальному провадженні.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Винуватість ОСОБА_5 у пред`явленому обвинуваченні повністю доведена прокурором та підтверджується зібраними та безпосередньо, відповідно до ч. 1 ст. 23 КПК України, дослідженими в судовому засіданні доказами, на підставі всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, а саме:

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками та довідкою до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 21.06.2022, за участю свідка ОСОБА_6 , відповідно до якого свідок впізнав особу зображену на фото під номером 1, якою є ОСОБА_5 ;

- протоколом про пред`явлення особи для впізнання за фотознімками та довідкою до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 21.06.2022, за участю свідка ОСОБА_7 , відповідно до якого свідок впізнала особу зображену на фото під номером 1, якою є ОСОБА_5 ;

- постановою про оголошення розшуку підозрюваного від 23.01.2023, відповідно до якої оголошено у розшук на території України підозрюваного ОСОБА_5 ;

- протоколом про пред`явлення особи для впізнання за фотознімками та довідкою до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 16.02.2024, за участю свідка ОСОБА_8 , відповідно до якого свідок впізнав особу зображену на фото під номером 1, якою є ОСОБА_5 ;

- інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №365610477, згідно якої ОСОБА_5 на підставі права власності належить: - земельна ділянка з кадастровим номером :00:000:0031 площею 0.25 гектари, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_2 ; - земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0395 площею 2.7696 гектари, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за адресою: Харківська область, Дергачівський район, с/рада Русько-Лозівська; - земельна ділянка з кадастровим номером :00:000:0069 площею 0.25 гектари, за адресою: АДРЕСА_3 ; - земельна ділянка з кадастровим номером :00:000:0081 площею 0.25 гектари, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_3 ; - квартира, загальною площею 63,7 метрів квадратних, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 ; - нежитлова будівля літ. Б-1, загальною площею 535,1 метрів квадратних, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 ;

- ухвалою Київського районного суду Харківської області від 19.03.2024, відповідно до якої накладено арешт на нерухоме та рухоме майно, що належить підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : 1. трьохкімнатну квартиру, загальною площею 64,9 метрів квадратних, у частках 1/12, 1/4, та 2/3, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; 2. трьохкімнатну квартиру, загальною площею 63,7 метрів квадратних, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 ; 3. нежитлову будівлю літ. Б-1, загальною площею 535,1 метрів квадратних, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 ; 4. земельну ділянку з кадастровим номером :00:000:0081 площею 0.25 гектари, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_3 ; 5. земельну ділянку з кадастровим номером :00:000:0069 площею 0.25 гектари, за адресою: АДРЕСА_3 ; 6. земельну ділянку з кадастровим номером :00:000:0031 площею 0.25 гектари, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_2 ; 7. земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0395 площею 2.7696 гектари, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за адресою: Харківська область, Дергачівський район, с/рада Русько-Лозівська; 8. автомобіль марки ЗИЛ 131Н 6000, 1986 року випуску, зеленого кольору, номер двигуна: НОМЕР_2 , номер шасі: НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 ; 9. автомобіль марки RENAULT TRAFIC 1995, 2010 року випуску, білого кольору, номер двигуна: НОМЕР_5 , номер кузова: НОМЕР_6 , державний номерний знак НОМЕР_7 ; 10. автомобіль марки MERCEDES-BENZ ATEGO 1318 L 4250, 2006 року випуску, білого кольору, номер двигуна: НОМЕР_8 , номер шасі: НОМЕР_9 , державний номерний знак НОМЕР_10 ; 11. автомобіль марки SUBARU FORESTER 2457, 2005 року випуску, сірого кольору, номер двигуна: НОМЕР_11 , номер кузова: НОМЕР_12 , державний номерний знак НОМЕР_13 ; 12. автомобіль марки DAIMLER-BENZ 212D-KA 2874, 1999 року випуску, зеленого кольору, номер двигуна: НОМЕР_14 , номер кузова: НОМЕР_15 , державний номерний знак НОМЕР_16 ; 13. автомобіль марки ВАЗ 2108 1300, 1992 року випуску, червоного кольору, номер двигуна: НОМЕР_17 , номер кузова: НОМЕР_18 , державний номерний знак НОМЕР_19 ; 14. автомобіль марки ВАЗ 2106, 1999 року випуску, зеленого кольору, номер двигуна: НОМЕР_20 , номер кузова: НОМЕР_21 , державний номерний знак НОМЕР_22 ; 15. трактор колісний БЕЛАРУС-82.1, 2019 року випуску, свідоцтво НОМЕР_23 , номерний знак НОМЕР_24 ; 16. екскаватор-навантажувач VOLVO BL61+, 2010 року випуску, свідоцтво ЕЕ 223868, номерний знак НОМЕР_1 ; 17. причіп ПТС-8, 2011 року випуску, свідоцтво НОМЕР_25 , номерний знак НОМЕР_26 ; 18. трактор колісний БЕЛАРУС 1025.2, 2011 року випуску, свідоцтво НОМЕР_27 , номерний знак НОМЕР_28 ; 19. напівпричіп НТ-2-02, 2010 року випуску, свідоцтво НОМЕР_29 , номерний знак НОМЕР_30 ; 20. трактор колісний БЕЛАРУС-320, 2010 року випуску, свідоцтво НОМЕР_31 , номерний знак НОМЕР_32 ;

- витягом з Державного реєстру речових прав №377291148, про арешт нерухомого майна, що належить ОСОБА_5 , а саме квартиру АДРЕСА_6 , загальною площею 64,9 метрів квадратних, у частках 1/12, 1/4, та 2/3, що розташована за адресою: АДРЕСА_7 ;

- витягом з Державного реєстру речових прав №377292838, про арешт нерухомого майна, що належить ОСОБА_5 , а саме нежитлової будівлі літ. Б-1, загальною площею 535,1 метрів квадратних, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 ;

- витягом з Державного реєстру речових прав №377294314, про арешт нерухомого майна, що належить ОСОБА_5 , а саме земельної ділянки з кадастровим номером :00:000:0069 площею 0.25 гектари, за адресою: АДРЕСА_3 ;

- витягом з Державного реєстру речових прав №377299607, про арешт нерухомого майна, що належить ОСОБА_5 , а саме земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0395 площею 2.7696 гектари, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за адресою: Харківська область, Дергачівський район, с/рада Русько-Лозівська;

- витягом з Державного реєстру речових прав №377295108, про арешт нерухомого майна, що належить ОСОБА_5 , а саме земельної ділянки з кадастровим номером :00:000:0031 площею 0.25 гектари, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_2 ;

- витягом з Державного реєстру речових прав №377293564, про арешт нерухомого майна, що належить ОСОБА_5 , а саме квартири, загальною площею 63,7 метрів квадратних, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 ;

- витягом з Державного реєстру речових прав №377278113, про арешт нерухомого майна, що належить ОСОБА_5 , а саме земельної ділянки з кадастровим номером :00:000:0081 площею 0.25 гектари, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_3 ;

- актовим записом про народження №7014 від 17.08.1967, згідно якого ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Харкові;

- актовим записом про розірвання шлюбу №403 від 03.12.2002, згідно якого розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 на підставі рішення Київського районного суду Харківської області від 17.09.2002;

Актовим записом про народження №334 від 25.01.1996, згідно якого ОСОБА_10 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_9 ;

- ухвалою Київського районного суду Харківської області від 14.06.2024, відповідно до якої в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України обрано відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення застави;

- ухвалою Київського районного суду Харківської області від 14.06.2024, відповідно до якої надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001478 від 23.05.2022 стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України;

- інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №345771148, згідно якої ОСОБА_5 на підставі права власності належить: трьохкімнатна квартиру, загальною площею 64,9 метрів квадратних, у частках 1/12, 1/4, та 2/3, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №345771108, згідно якої ОСОБА_5 на підставі права власності належить: квартира, загальною площею 63,7 метрів квадратних, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 ;

- інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №345771055, згідно якої ОСОБА_5 на підставі права власності належить: нежитлова будівля літ. Б-1, загальною площею 535,1 метрів квадратних, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 ;

- інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №345771018, згідно якої ОСОБА_5 на підставі права власності належить: земельна ділянка з кадастровим номером :00:000:0081 площею 0.25 гектари, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_3 ;

- інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №345770971, згідно якої ОСОБА_5 на підставі права власності належить: земельна ділянка з кадастровим номером :00:000:0069 площею 0.25 гектари, за адресою: АДРЕСА_3 ;

- інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №345770939, згідно якої ОСОБА_5 на підставі права власності належить: земельна ділянка з кадастровим номером :00:000:0031 площею 0.25 гектари, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_2 ;

- інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №345770910, згідно якої ОСОБА_5 на підставі права власності належить: земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0395 площею 2.7696 гектари, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за адресою: Харківська область, Дергачівський район, с/рада Русько-Лозівська;

- інформацією ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області від 20.02.2024 №10.0-057/2/1971-24 від 20.02.2024, про реєстрацію техніки за ОСОБА_5 , а саме: трактор колісний БЕЛАРУС-82.1, 2019 року випуску, свідоцтво ЕЕ 223869, номерний знак НОМЕР_24 ; екскаватор-навантажувач VOLVO BL61+, 2010 року випуску, свідоцтво ЕЕ 223868, номерний знак НОМЕР_1 ; причіп ПТС-8, 2011 року випуску, свідоцтво НОМЕР_25 , номерний знак НОМЕР_26 ; трактор колісний БЕЛАРУС 1025.2, 2011 року випуску, свідоцтво НОМЕР_27 , номерний знак НОМЕР_28 ; напівпричіп НТ-2-02, 2010 року випуску, свідоцтво НОМЕР_29 , номерний знак НОМЕР_30 ; трактор колісний БЕЛАРУС-320, 2010 року випуску, свідоцтво НОМЕР_31 , номерний знак НОМЕР_32 ;

- інформацією від 08.03.2022 №31/20-897 з Єдиного державного реєстру МВС щодо реєстрації транспорту за ОСОБА_5 , а саме: автомобіль марки ЗИЛ 131Н 6000, 1986 року випуску, зеленого кольору, номер двигуна: НОМЕР_2 , номер шасі: НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 ; автомобіль марки RENAULT TRAFIC 1995, 2010 року випуску, білого кольору, номер двигуна: НОМЕР_5 , номер кузова: НОМЕР_6 , державний номерний знак НОМЕР_7 ; автомобіль марки MERCEDES-BENZ ATEGO 1318 L 4250, 2006 року випуску, білого кольору, номер двигуна: НОМЕР_8 , номер шасі: НОМЕР_9 , державний номерний знак НОМЕР_10 ; автомобіль марки SUBARU FORESTER 2457, 2005 року випуску, сірого кольору, номер двигуна: НОМЕР_11 , номер кузова: НОМЕР_12 , державний номерний знак НОМЕР_13 ; автомобіль марки DAIMLER-BENZ 212D-KA 2874, 1999 року випуску, зеленого кольору, номер двигуна: НОМЕР_14 , номер кузова: НОМЕР_15 , державний номерний знак НОМЕР_16 ; автомобіль марки ВАЗ 2108 1300, 1992 року випуску, червоного кольору, номер двигуна: НОМЕР_17 , номер кузова: НОМЕР_18 , державний номерний знак НОМЕР_19 ; автомобіль марки ВАЗ 2106, 1999 року випуску, зеленого кольору, номер двигуна: НОМЕР_20 , номер кузова: НОМЕР_21 , державний номерний знак НОМЕР_22 ;

- листом від 23.05.2024 №2000-0704-8/85834, згідно якого ГУ ПФУ в Харківській області надано інформацію щодо страхувальників, які звітували про застраховану особу ОСОБА_5 в межах запитуємого періоду, а саме: дата припинення за даними ЄДР 24.10.2019 НОМЕР_33 ОСОБА_5 ; 2014 -31342245 ПП «Сагон»; звільнений з роботи 31.10.27 ПП «АРТСАГ»;

- листом №70-6-5790 від 13.05.2024, відповідно до змісту якого Адміністрацією Державної прикордонної служби України повідомлено, що за результатами проведеної перевірки інформації, що зберігається в базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території», що функціонує відповідно до Положення про цю базу даних, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.09.2022 № 614, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26.10.2022 за № 1319/38655, відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією громадянином України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в період з 01.01.2022 року по теперішній час (станом на 09:18 31.05.2024) в базі даних не виявлено;

- листом від 05.10.2023 №10-20-9,1-5160/0/19-23, згідно якого Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області надано інформацію про наявність земельних ділянок зареєстрованих за ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_33 ); повідомлено, що за інформацією відділів №№ 2, 3, 4, 6, 7, 8 та 9 Управління надання адміністративних послуг Головного управління, згідно з Книгами записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, записи в яких здійснювалися до 01.01.2013 року, за вказаною у запиті фізичною особою зареєстровано: - державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯА №643034, реєстраційний номер 29 від 30.01.2006 року, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,35 га, за адресою: АДРЕСА_8 ; - державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯА №451491, реєстраційний номер 18 від 17.01.2007 року, для ведення садівництва, площею 0,0714 га, за адресою: АДРЕСА_9 ; - державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯМ №994307 від 09.09.2012 року, кадастровий номер :03:002:1132, для індивідуального садівництва, площею 0,2728 га, за адресою: Харківська область, Печенізький район, Мартівська сільська рада, на підставі Розпорядження Печенізької районної державної адміністрації №290 від 31.07.2012; - договір оренди земельної ділянки №112/01 від 12.06.2001 р., укладений до 25.07.2020 р. площею 0,2419 га, за адресою: АДРЕСА_10 для експлуатації та обслуговування вивобничого будинку і гаражу. Крім того повідомлено, що за даними Державного земельного кадастру на території Харківської області за ОСОБА_5 зареєстровані наступні земельні ділянки: - кадастровий номером :00:000:0069, адреса АДРЕСА_3 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площа 0,2500 га, в порядку інформаційної взаємодії з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно надійшла інформація про реєстрацію права власності, реєстраційний номер 45351502 від 30.11.2021; - кадастровий номером :00:000:0081, адреса АДРЕСА_3 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площа 0,2500 га, в порядку інформаційної взаємодії з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно надійшла інформація про реєстрацію права власності, реєстраційний номер 36926711 від 17.06.2020; - кадастровий номером :00:000:0031, адреса АДРЕСА_2 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площа 0,2500 га, в порядку інформаційної взаємодії з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно надійшла інформація про реєстрацію права власності, реєстраційний номер 19324641 від 02.03.2017; - кадастровий номером :02:000:0395, адреса АДРЕСА_11 , для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площа 2,7696 га, в порядку інформаційної взаємодії з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно надійшла інформація про реєстрацію права власності, реєстраційний номер 43219243 від 29.07.2021;

- листом ГУ ДПС у Харківській області від 04.06.2024 №11268/5/20-40-12-01-08, відповідно до інформаційних ресурсів ГУ ДПС громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , п.н. НОМЕР_33 не є керівником або засновником суб`єктів господарювання, що знаходяться на обліку в органах податкової служби Харківської області. По громадянину України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , п.н. НОМЕР_33 проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за її рішенням. Дата прийняття рішення про припинення 24.10.2019 р.;

- показаннями у судовому засіданні свідка ОСОБА_11 про те, що в 2022 році, коли почалася війна, вони жили в с. Пітомник. Туди зайшли російські війська. ІНФОРМАЦІЯ_4 помер її чоловік, та вона звернулася до односельців, щоб їй допомогли з похованням. Вони відмовилися та порадили зателефонувати ОСОБА_12 , оскільки в нього є техніка. Свідок вказала, що вона йому зателефонувала, та він також відмовив і повідомив, що в нього нема топлива. Свідок також зазначила, що вона бачила, що у ОСОБА_12 було два трактора жовтого та синього кольору. Через де-який час вказаною технікою почали керувати російські солдати, вони її використовували кожного дня. Одного разу свідок бачила як на техніці ОСОБА_13 їхали російські солдати, а слідом за ними разом з іншими російськими солдатами їхав на багі ОСОБА_14 .

У зв`язку з відмовою прокурора від допиту свідків обвинувачення: ОСОБА_15 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , визнано недоцільним їх допит під час кримінального провадження.

Крім того прокурор в судовому засіданні повідомив, що свідок ОСОБА_6 помер.

Дослідивши наявні у провадженні докази, допитавши свідків, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_5 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України за обставин встановлених судом, доведена повністю і підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів, які відповідають вимогам передбаченим ст.ст. 85-87 КПК України, та які узгоджуються між собою, перевірених та оцінених у їх сукупності судом безпосередньо в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод, законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Колабораційна діяльність (ст. 111-1 КК України) - це злочин проти основ національної безпеки України. Суб`єктивна сторона кримінальних правопорушень характеризується прямим або непрямим умислом.

Державою-агресором за загальним визначенням є країна, яка першою застосовує збройну силу проти іншої країни, тобто тим самим вчиняє агресію.

Державою-агресором може бути визнана не лише одна країна, а група країн, в т.ч. пов`язаних між собою угодами про військову допомогу.

При кваліфікації злочинів за ст.111-1 КК України державою-агресором наразі вважається РФ. При цьому враховуються, зокрема, постанова Верховної Ради України від 27.01.2015 № 129-VIII, Указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затверджений Законом України № 2102-IX від 24.02.2022.

У складі цього правопорушення важливим для кваліфікації є місце його вчинення - тимчасово окупована територія України.

Матеріальні ресурси - це складова частина економічних ресурсів (у матеріально-речовій формі), які використовують для досягнення конкретних економічних цілей. У широкому розумінні поняттям «ресурси» позначають певний запас або сукупність засобів, що дозволяють за допомогою визначених трансформацій (економічних процесів) досягнути бажаного результату (задоволення потреб людини і суспільства). Матеріальні ресурси - основа життєдіяльності людини та суспільства, зокрема здійснення виробничої діяльності. Вони є одним із основних елементів виробничого потенціалу, необхідною основою для виробництва продукції, надання послуг, виконання робіт.

Під категорію провадження господарської діяльності у взаємодії з незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, потрапляє будь-яке постачання товару, виконання робіт, надання послуг таким органам влади (окупаційній адміністрації) або державі-агресору.

Відповідно до п. 4 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», збройні формування російської федерації - регулярні з`єднання і підрозділи, підпорядковані міністерству оборони російської федерації, підрозділи та спеціальні формування, підпорядковані іншим силовим відомствам російської федерації, їхні радники, інструктори та іррегулярні незаконні збройні формування, озброєні банди та групи найманців, створені, підпорядковані, керовані та фінансовані російською федерацією, а також за допомогою окупаційної адміністрації російської федерації, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та підконтрольні російській федерації самопроголошені органи, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України. Отже, збройні формування держави-агресора - рф - включають в себе також і незаконні збройні формування, створені на тимчасово окупованій території України.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд знаходить їх достовірними, допустимими, такими, що узгоджуються між собою, та в повній мірі поза розумним сумнівом доводять факт того, що ОСОБА_5 передав матеріальні ресурси збройним формуванням держави-агресора.

У кримінальному праві добровільним вважається діяння, яке вчинено при можливості вибрати декілька варіантів поведінки, з урахуванням сукупності обставин, які можуть виключати кримінальну протиправність за приписами статей 39, 40 КК України.

Втім, ОСОБА_5 усвідомлюючи, що він є громадянином України, не маючи патріотичних переконань у ситуації, що склалася, та з особистих інтересів і вигоди, оцінивши обстановку в умовах тимчасової окупації, за відсутності фізичного чи психологічного впливу з боку представників країни-агресора вирішив стати на шлях вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, пов`язаних з колабораційною діяльністю.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_5 , усвідомлював факт відкритої російської агресії проти України, яка розпочалась 24.02.2022 повномасштабним російським військовим вторгненням на територію України, метою якого є повалення конституційного ладу, територіальної цілісності та захоплення території України, що вказує на характер, послідовність та тривалість його дій.

Відтак, його діяння спрямоване на заподіяння шкоди основам національної безпеки України, і сам факт вчинення таких дій свідчить про ступінь суспільної небезпечності діяння, притаманний таким злочинам.

А тому, вказані обставини доводять винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Судом не встановлено таких доказів, на яких ґрунтується доказування вини обвинуваченого ОСОБА_5 , які були б отримані внаслідок істотного порушення прав і свобод людини, та не встановлено підстав, які б призвели до визнання їх недопустимими.

Під час судового розгляду стороною захисту не ставилось питання щодо визнання будь-яких доказів сторони обвинувачення недопустимими та недостовірними. Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений КПК України, суду надано не було.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 р., «Кобець проти України» від 14.02.2008 р., «Коробов проти України» від 21.10.2011 р., що при оцінці доказів суд застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 у справі «Веренцов проти України» - п.86).

Вищевказані показання свідків та письмові докази узгоджуються між собою, не містять суперечностей, які б могли поставити під сумнів їх правдивість та достовірність.

Даючи юридичну оцінку діям ОСОБА_5 , суд вважає, що обвинувачений винний в передачі матеріальних ресурсів збройним формуванням держави-агресора, та його дії слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 111-1 КК України.

Призначаючи покарання, суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також обставини кримінального правопорушення, тяжкість його наслідків.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Суд також враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Також, у рішенні №15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 111-1 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів, а також особи обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває.

Відповідно до вимог ст. 66 КК України обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 67 КК України, з урахуванням ст.. 337 КПК України, обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Суд приходить до висновку, що відсутність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 свідчить про неможливість застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 неможливе без його ізоляції від суспільства, а покарання має бути призначено у вигляді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч. 4 ст.111-1 КК України.

За таких обставин суд вважає, що призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співмірним і достатнім для її виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Виходячи з цього, суд приймає рішення про призначення ОСОБА_5 , додаткового покарання яке є обов?язковим у санкції статті, у вигляді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади і державного управління, органах місцевого самоврядування, та посади пов?язані з виконанням організаційно-розпорядчих та/або адміністративно-господарських функцій в органах, що надають публічні послуги.

При прийнятті рішення суд також враховує правові висновки, викладені у постанові колегії Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22.05.2018 року по справі №753/18479/16-к (провадження №51-520км18) та постанові колегії Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 21.06.2022 року по справі №171/869/21 (провадження №51-838км22) в частині можливості призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, в тому числі і до осіб, які на час вчинення зазначеного кримінального правопорушення не займали офіційно певні посади та не займалися офіційно певною діяльністю, з огляду на положення, передбачені ст. 55 КК України.

В даному випадку буде справедливим та співмірним покарання особі, яка визнана винуватою у здійсненні колабораційної діяльності, яке унеможливить певний період часу у майбутньому бути представником державної влади в Україні.

Крім того, санкцією ч.4 ст.111-1 КК України передбачено таке додаткове покарання як конфіскація майна.

Відповідно до ст. 59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст.59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.

Враховуючи, що ОСОБА_5 вчинив нетяжкий злочин проти основ національної безпеки України, тому суд вважає за необхідне призначити останньому покарання з конфіскацією майна, яке належить йому на праві приватної власності.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Речові докази та судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Початок строку відбування покарання слід обраховувати з моменту звернення вироку до виконання, тобто з дня фактичного затримання обвинуваченого ОСОБА_5 .

Керуючись ст. 7, 297-2, 323, 368, 370, 374, 376, 394 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.111-1 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади і державного управління, органах місцевого самоврядування, та посади пов?язані з виконанням організаційно-розпорядчих та/або адміністративно-господарських функцій в органах, що надають публічні послуги на строк 10 (десять) років з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосований ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 14.06.2024 - залишити без змін до затримання обвинуваченого та приведення вироку до виконання.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_5 рахувати з моменту фактичного затримання.

Строк покарання у виді позбавлення права обіймати посади в правоохоронних органах України, органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, в органах, що надають публічні послуги обчислювати з моменту відбуття основного покарання.

Документи, що є речовими доказами залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Арешт на майно, накладений на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 19.03.2024 (справа №953/1040/24, номер провадження 1-кс/953/2060/2024), а саме на нерухоме та рухоме майно, що належить підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : 1. трьохкімнатну квартиру, загальною площею 64,9 метрів квадратних, у частках 1/12, 1/4, та 2/3, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; 2. трьохкімнатну квартиру, загальною площею 63,7 метрів квадратних, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 ; 3. нежитлову будівлю літ. Б-1, загальною площею 535,1 метрів квадратних, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 ; 4. земельну ділянку з кадастровим номером :00:000:0081 площею 0.25 гектари, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_3 ; 5. земельну ділянку з кадастровим номером :00:000:0069 площею 0.25 гектари, за адресою: АДРЕСА_3 ; 6. земельну ділянку з кадастровим номером :00:000:0031 площею 0.25 гектари, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_2 ; 7. земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0395 площею 2.7696 гектари, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за адресою: Харківська область, Дергачівський район, с/рада Русько-Лозівська; 8. автомобіль марки ЗИЛ 131Н 6000, 1986 року випуску, зеленого кольору, номер двигуна: НОМЕР_2 , номер шасі: НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 ; 9. автомобіль марки RENAULT TRAFIC 1995, 2010 року випуску, білого кольору, номер двигуна: НОМЕР_5 , номер кузова: НОМЕР_6 , державний номерний знак НОМЕР_7 ; 10. автомобіль марки MERCEDES-BENZ ATEGO 1318 L 4250, 2006 року випуску, білого кольору, номер двигуна: НОМЕР_8 , номер шасі: НОМЕР_9 , державний номерний знак НОМЕР_10 ; 11. автомобіль марки SUBARU FORESTER 2457, 2005 року випуску, сірого кольору, номер двигуна: НОМЕР_11 , номер кузова: НОМЕР_12 , державний номерний знак НОМЕР_13 ; 12. автомобіль марки DAIMLER-BENZ 212D-KA 2874, 1999 року випуску, зеленого кольору, номер двигуна: НОМЕР_14 , номер кузова: НОМЕР_15 , державний номерний знак НОМЕР_16 ; 13. автомобіль марки ВАЗ 2108 1300, 1992 року випуску, червоного кольору, номер двигуна: НОМЕР_17 , номер кузова: НОМЕР_18 , державний номерний знак НОМЕР_19 ; 14. автомобіль марки ВАЗ 2106, 1999 року випуску, зеленого кольору, номер двигуна: НОМЕР_20 , номер кузова: НОМЕР_21 , державний номерний знак НОМЕР_22 ; 15. трактор колісний БЕЛАРУС-82.1, 2019 року випуску, свідоцтво НОМЕР_23 , номерний знак НОМЕР_24 ; 16. екскаватор-навантажувач VOLVO BL61+, 2010 року випуску, свідоцтво ЕЕ 223868, номерний знак НОМЕР_1 ; 17. причіп ПТС-8, 2011 року випуску, свідоцтво НОМЕР_25 , номерний знак НОМЕР_26 ; 18. трактор колісний БЕЛАРУС 1025.2, 2011 року випуску, свідоцтво НОМЕР_27 , номерний знак НОМЕР_28 ; 19. напівпричіп НТ-2-02, 2010 року випуску, свідоцтво НОМЕР_29 , номерний знак НОМЕР_30 ; 20. трактор колісний БЕЛАРУС-320, 2010 року випуску, свідоцтво НОМЕР_31 , номерний знак НОМЕР_32 , - залишити без змін до приведення вироку до виконання в частині конфіскації належного йому на праві власності майна на користь держави.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку, яка підлягає врученню обвинуваченому - надсилається захиснику.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та надіслати захиснику.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Інформацію про ухвалений вирок, опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду.

Суддя ОСОБА_1