УХВАЛА

12 січня 2026 року

м. Київ

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 13 червня 2025 року про повернення апеляційної скарги,

встановила:

Печерський районний суд м. Києва ухвалою слідчого судді від 08 травня 2025 року залишив без задоволення скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність уповноважених посадових осіб Головного слідчого управління Національної поліції України, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР.

Київський апеляційний суд ухвалою від 13 червня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 повернув.

До Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду 04 грудня 2025 року надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 .

Ухвалою Суду від 09 грудня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без руху на підставі статей 427, 429 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), оскільки зі змісту скарги було неможливо встановити, які саме судові рішення оскаржено.

Оскаржуючи у вступній та мотивувальній частинах касаційної скарги ухвалу Київського апеляційного суду від 13 червня 2025 року про повернення апеляційної скарги, постановленув провадженні № 757/17789/25-к, яка може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції, та висловлюючи прохання скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 06 жовтня 2025 року про скасування ухвали слідчого судді від 24 грудня 2024 року та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, постановлену в іншому провадженні (№ 757/59484/24), ОСОБА_1 допускав суперечності та неузгодженість своєї позиції, що позбавляло суд касаційної інстанції визначитись з предметом оскарження та прийняти остаточне рішення за наслідками її розгляду. Внаслідок зазначеного не можливо було визначити чи дотримано скаржником строку на касаційне оскарження.

Разом з тим, Судом зверталась увага ОСОБА_1 на те, що він не позбавлений права самостійно звернутися за правовою допомогою до Регіональних центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги, що регулюється статтею 59 Конституції України, частиною 2 статті 8 Кримінально-виконавчого кодексу України, пунктами 7, 9 частини 1 статті 14 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу».

На виконання вимог зазначеної ухвали ОСОБА_1 подав нову касаційну скаргу, в якій окреслив, що не погоджується з ухвалою Київського апеляційного суду від 13 червня 2025 року про повернення його апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08 травня 2025 року про залишення без задоволення скарги на бездіяльність уповноважених посадових осіб Головного слідчого управління Національної поліції України, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР.

Суд, перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, матеріали провадження за касаційною скаргою, дійшла висновку про те, що касаційну скаргу слід повернути з огляду на таке.

Згідно з частиною другою статті 426 КПК касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Процесуальний строк може бути поновлено лише за умови його пропуску з поважних причин. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

Правило дотримання тримісячного строку для подання касаційної скарги має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності. При цьому це правило надає сторонам кримінального провадження достатній строк для роздумів, у межах якого вони зобов`язані (мають право) вчинити процесуальну дію, чітко визначити свої аргументи та окреслити стверджувану правову позицію.

Водночас, особа, яка бажає подати касаційну скаргу, має діяти сумлінно для того, щоб ефективно реалізувати своє право, оскільки хоча статті 117 КПК і містить норму щодо поновлення пропущеного строку, це є можливим лише в разі наявності поважних причин пропуску такого строку, тому при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на касаційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) в межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.

Ухвала Київського апеляційного суду постановлена 13 червня 2025 року, строк на її касаційне оскарження закінчився 13 вересня 2025 року.

При цьому, копію вказаної ухвали ОСОБА_1 , який утримується під вартою, згідно розписки, отримав 25 червня 2025 року, а тому Суд доходить висновку про його обізнаність із результатами апеляційного розгляду та порядком оскарження ухвали суду.

Однак, касаційна скарга ОСОБА_1 датована 22 листопада 2025 року, тобто подана через 2 місяці після спливу тримісячного строку з дня постановлення ухвали судом апеляційної інстанції.

При цьому жодних обґрунтованих підстав такого зволікання, яке б виправдовувало такі обставини, у касаційній скарзі не наведено та клопотання про поновлення строку до неї не додано.

Згідно з положеннями пункту третього частини третьої статті 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку касаційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення.

Сам по собі факт залишення касаційної скарги без руху та подальшого усунення її недоліків не поновлює строк на касаційне оскарження та не усуває обов`язку скаржника дотримуватися процесуальних строків, установлених законом.

Оцінюючи наведене крізь призму статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Суд враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, зокрема у вигляді процесуальних строків, якщо такі обмеження мають законну силу та не є непропорційними.

У даному випадку застосування процесуальних норм щодо строків касаційного оскарження є передбачуваним, спрямованим на забезпечення принципу правової визначеності та не порушують сутність права скаржника на доступ до суду, оскільки він не скористався передбаченим законом механізмом звернення з клопотанням про поновлення строку.

За таких обставин касаційна скарга підлягає поверненню.

Разом з тим, клопотання ОСОБА_1 про передачу його касаційної скарги на розгляд Великої Палати Верховного Суду або об`єднаної палати Верховного Суду не підлягає вирішенню, оскільки касаційна скарга повертається.

Ураховуючи викладене та керуючись статтею 117, пунктом третім частини третьої статті 429 КПК, колегія суддів

постановила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 13 червня 2025 року про повернення апеляційної скарги разом з усіма доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4