У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів

судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Інгульського районного суду м. Миколаєва від 25 листопада 2025 року про відмову у задоволені клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Суми, мешкає за адресою АДРЕСА_1 раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0006443.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

підозрюваний ОСОБА_6 ,

захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Інгульського районного суду м. Миколаєва від 25 листопада 2025 року відмовлено у застосуванні відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Відповідно до ч. 3 ст. 194 КПК України, зобов`язано ОСОБА_6 прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого суді скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів в межах строку досудового розслідування.

Узагальнені доводи апелянта.

Прокурор, вважає, що рішення слідчого судді в частині відмови у задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необґрунтованим, а тому підлягає скасуванню.

Прокурор зазначає, що в судовому засіданні підтверджено обґрунтованість підозри ОСОБА_6 , а також доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Прокурор звертає увагу на те, що ризик переховування від органів досудового розслідування та суду підтверджений тим, що ОСОБА_6 з моменту самовільного залишення військової частини переховувався від органів військового управління, наразі, підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання від 5 до 10 років позбавлення волі, тому, усвідомлюючи ймовірність покарання, може вдатись до дій, направлених на переховування від слідства та суду.

Ризик знищення, сховання або спотворення речей чи документів підтверджений тим, що у розпорядженні ОСОБА_6 перебуває військовий квиток, який наразі не вилучений органом досудового розслідування.

Ризик незаконного впливу на свідків доведений тим, що підозрюваний знайомий зі свідками, з якими проходив військову службу, що не виключає ймовірності впливу на них.

Перебуваючи на волі, підозрюваний, маючи доступ до матеріалів клопотання, та, розуміючи тактику слідства, може вжити заходів до їх зриву чи спотворення, що доводить наявність ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Зважаючи на те, що ОСОБА_6 підозрюється умисному тяжкому кримінальному правопорушенні проти встановленого порядку несення військової служби, а тому з метою приховання вчиненого ним злочину, може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Прокурор наголошує на тому, що жоден більш м`який запобіжний захід не запобіжить наведеним ризикам та належної процесуальної поведінки підозрюваного, а незастосування такого запобіжного заходу буде сприяти створенню негативного авторитету ОСОБА_6 серед особового складу військової частини та утворенню передумови для самовільного залишення військової служби іншими військовослужбовцями.

Прокурор звертає увагу, що згідно вимог ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні, в тому числі, злочину, передбаченому ст. 407 КК України, застосовується виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою.

За наведених обставин прокурор вважає, що слідчим суддею допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурора, захисник ОСОБА_8 просить відмовити у задоволені апеляційних вимог прокурора за безпідставністю наведених апелянтом доводів, просить ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0006443 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , 22.10.2025 р. самовільно залишив місце служби без поважних причин в умовах воєнного стану до часу затримання 24.11.2025 р.

24.11.2025 р. об 11.17 год. ОСОБА_6 добровільно звернувся до Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві, де був затриманий за підозрою у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, та цього ж дня йому вручено повідомлення про підозру.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Своє клопотання слідчий мотивував тим, що наявні ризики, передбачені п. п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме тим, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-які речові докази у кримінальному провадженні, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Врахувавши, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, що підтверджується долученими до клопотання матеріалами, проте не доведення прокурором наявності ризиків передбачених п. п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зважаючи на обставини кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, одружений, утримує неповнолітню дитину, має міцні соціальні зв`язки, добровільно прибув до правоохоронного органу та бажає продовжити проходити військову службу але в іншій частині, представник якої підтвердив можливість прийняття ОСОБА_6 до військової частини, та у разі потреби фізично доставити останнього до слідчого, прокурора або суду, з огляду на належну процесуальну поведінку підозрюваного, слідчий суддя дійшов висновку, що у задоволенні клопотання слідчого слід відмовити із зобов`язанням підозрюваного прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду, відповідно до ч. 3 ст. 194 КПК України, що забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримку апеляційної скарги, пояснення підозрюваного та його захисників, які вважали ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали надані судом, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

За змістом вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч. 3 ст. 194 КПК України, слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

За змістом ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим видом запобіжних заходів і повинен застосовуватись лише тоді, коли прокурор доведе, що інший запобіжний захід не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Вказані вимоги закону слідчим суддею дотримані, а також оцінені у сукупності всі обставини, які, відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються при обранні запобіжного заходу.

Слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, дійшов висновку про причетність ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, з чим погоджується і апеляційний суд, виходячи з наступного.

Так, наявні докази, які містяться в матеріалах клопотання слідчого у кримінальному провадженні, зокрема, дані матеріалів службового розслідування військової частини, протоколами допитів свідків та інші долучені матеріали, свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, зазначеного у повідомленні про підозру.

Обґрунтовуючи правові підстави для застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прокурор в апеляційній скарзі зазначив, що такий запобіжний захід необхідний з метою запобігання переховування підозрюваного від органів досудового розслідування, знищення, сховання або спотворення будь-яких із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчиненню іншого кримінального правопорушення.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо наявності ризиків, апеляційний суд доходить наступного.

Так, ризик переховування від органів досудового розслідування та суду прокурором не доведений, оскільки сторона обвинувачення посилається лише на тяжкість інкримінованого злочину й можливе покарання. Таке посилання є загальним і не замінює вимоги ч. 1 ст. 177, ч. 1 ст. 194 КПК України про наведення конкретних даних. Матеріали провадження не містять жодного підтвердження, що підозрюваному надсилались і ним ігнорувались повістки, навпаки, встановлено його добровільну явку 24.11.2025 р. до Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві, після чого його затримано.

Як вірно зазначено в оскаржуваній ухвалі, факт проходження підозрюваним військової служби та обставини її проходження зафіксовані не лише у його військовому квитку, а й у відповідних наказах та інших офіційних документах військової частини, копії яких долучені до клопотання. Знищення або пошкодження військового квитка, за таких умов, не позбавляє орган досудового розслідування можливості встановити ці обставини на підставі інших джерел доказування, а відтак ризик знищення документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження не доведений.

Стосовно ризику незаконного впливу на свідків, то у клопотанні та апеляційній скарзі не названо конкретних свідків, на яких і яким саме способом підозрюваний може вплинути. Факт нез`явлення ОСОБА_6 на службу підтверджується передусім долученими до клопотання документами, зокрема матеріалами службового розслідування, наказами та іншими доказами, при цьому будь-яких спроб впливу з боку підозрюваного на свідків не встановлено.

Щодо ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, то у клопотанні не наведено, які саме слідчі дії залишаються непроведеними, які конкретно докази можуть бути піддані впливу, та які реальні механізми підозрюваний має для такого впливу. Водночас слідчий суддя обґрунтовано врахував, що протягом тривалого періоду досудового розслідування, до моменту затримання та повідомлення про підозру, підозрюваний не вчиняв жодних дій, які можна було б розцінювати як перешкоджання кримінальному провадженню, хоча таку можливість він фактично мав.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що ризик вчинення іншого кримінального правопорушення також не знайшов свого підтвердження. Відповідно матеріалам клопотання, підозрюваний раніше не судимий, є учасником бойових дій, мав поранення під час виконання бойового завдання, має міцні соціальні зв`язки, одружений, має постійне місце мешкання, особисто з`являвся до органу досудового розслідування за викликами, не вчиняв будь-яких протиправних дій у період, який передував затриманню та повідомленню про підозру. Даних, які б свідчили про схильність особи до систематичної злочинної поведінки або намагання продовжити протиправну діяльність, стороною обвинувачення не наведено.

На думку апеляційного суду, одна лише тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, а також тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не можуть бути єдиними підставами для застосування відносно підозрюваного найбільш суворого запобіжного заходу, а оцінюватись в сукупності також повинні обґрунтованість підозри, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, матеріали, які характеризують особу підозрюваного та його поведінка після вчиненого кримінального правопорушення.

Разом з тим, апеляційний суд враховує положення ч. 8 ст. 176 КПК України, з яких вбачається, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме тримання під вартою, тому вважає, що слідчий суддя обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання, оскільки підозрюваний, враховуючи наведені обставини, здатний виконувати обов`язки підозрюваного і без будь-якого запобіжного заходу, а тільки завдяки приписам Закону.

Отже, слідчим суддею правильно застосовані вимоги ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України, визнав обґрунтованість підозри, але за відсутності доведених ризиків відмовив у триманні під вартою та, керуючись ч. 3 ст. 194 КПК, поклав обов`язок з`являтися за викликом слідчого, прокурора або суду. Такий підхід відповідає принципу винятковості тримання під вартою, принципу пропорційності та вимогам закону.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги прокурора носять оціночний і загальний характер, не містять нових фактичних даних, які б спростовували встановлені слідчим суддею обставини, та не доводять наявності хоча б одного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України. Підстав для скасування ухвали слідчого судді не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Інгульського районного суду м. Миколаєва від 25 листопада 2025 року про відмову у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0006443 залишити без змін, апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3