Провадження №11-кп/801/153/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

законного

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0000974 від 20.06.2025, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , та прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_11 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 17.11.2025, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дубно Рівненської області, громадянина України, одруженого, із вищою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік із покладеними обов`язками передбаченими п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вирішено питання із початком іспитового строку, процесуальними витратами, долею речових доказів та позовною заявою.

В С Т А Н О В И В:

Вінницьким міським судом Вінницької області від 17.11.2025 ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за наступних обставин.

20.06.2025 близько 12:00 години ОСОБА_10 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «Citroen С 5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вулиці Батозької у місті Вінниці, зі сторони вулиці А. Янгеля, в напрямку вулиці Гонти, в районі будинку №2Е, наближаючись до розмітки нерегульованого пішохідного переходу, перед яким в правій смузі попутного напрямку, для надання переваги у русі, зупинився трактор марки «Кий» реєстраційний номер НОМЕР_2 , до якого було приєднано причіп марки «2 ТСП-6» реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_12 , не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів, хоча перед передньою частиною вищевказаного трактора, справа-наліво проїзну частину перетинала малолітня пішохід ОСОБА_13 , розпочав маневр обгону, не надав переваги у русі останній, не вжив своєчасних заходів до зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу, хоч повинен був і мав технічну можливість це зробити, в результаті чого, з необережності, допустив наїзд на ОСОБА_13 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_13 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи отримала тілесні ушкодження у вигляді: «політравма: закрита черепно-мозкова травма забій головного мозку легкого ступеня, підокісна гематома в лівій тім`яній ділянці, закрита травма органів грудної клітки-двобічна контузія легенів, забійне садно лопаткової ділянки справа, забій м`яких тканин грудно-поперекового відділу хребта, забій обох колінних суглобів, пошкодження капсульно-зв`язочного апарату лівого колінного суглобу-пошкодження заднього рогу внутрішнього меніску лівого колінного суглобу», які належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки спричинили тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я.

Відповідно до висновку судової інженерно-транспортної експертизи:

«У досліджуваній дорожньо-транспортній ситуації, водій автомобіля «Citroen С 5», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_10 мав технічну можливість зменшити швидкість та зупинитися до розмітки нерегульованого пішохідного переходу, для того щоб надати дорогу пішоходу і попередити наїзд на нього, тобто шляхом виконання вимог п. 18.4 правил дорожнього руху»;

«У досліджуваній дорожньо-транспортній ситуації, в діях водія автомобіля «Citroen С 5», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_10 вбачається невідповідність технічним вимогам п. п. 14.6 (в), 18.4 Правил дорожнього руху. Дії водія автомобіля «Citroen С 5», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_10 , які не відповідали вимогам п. 18.4 Правил дорожнього руху перебувають в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди».

За вищевикладених обставин водій ОСОБА_10 порушив вимоги п .п. 14.6 (в), 18.4 Правил дорожнього руху України, де зазначено:

п. 14.6 Обгін заборонено: в) ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті та 100 м поза населеним пунктом;

п. 18.4 «Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

Порушення вимог п. 18.4 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_10 знаходяться у причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

Не погодившись із зазначеним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17.11.2025 прокурор подала апеляційну скаргу, у якій просила скасувати вирок у частині призначення покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Захисник ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , теж подав апеляційну скаргу, у які просив скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_10 винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити покарання у вигляді одного року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання із іспитовим строком терміном один рік, без позбавлення права керування транспортними засобами.

26.01.2026 до початку розгляду апеляційних скарг по суті, на адресу Вінницького апеляційного суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , про закриття кримінального провадження у зв`язку із примиренням винного із потерпілим.

Клопотання мотивує тим, що обвинувачений до набуття вироком суду першої інстанції законної сили примирився з потерпілою, що може бути підтверджено представником потерпілих у судовому засіданні, а також ОСОБА_10 повністю відшкодував завдані кримінальним правопорушенням збитки, у зв`язку з чим наявні передбачені законом підстави для звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

При цьому зазначає, що відповідно до санкції ч. 1 ст. 286 КК України інкриміноване ОСОБА_10 діяння є необережним нетяжким злочином, а відтак, з урахуванням вимог ст. 46 КК України, особа, яка вперше вчинила такий злочин, підлягає звільненню від кримінальної відповідальності у разі примирення з потерпілим та відшкодування завданої шкоди, що у даному кримінальному провадженні фактично відбулося.

Вислухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який заперечував щодо закриття кримінального провадження у зв`язку з примиренням винного із потерпілим, позицію захисника ОСОБА_9 , який підтримав заявлене клопотання про закриття кримінального провадження, обвинуваченого ОСОБА_10 , який підтримав думку захисника, представника потерпілого та законного представника потерпілої, які підтримали клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку з примиренням винного потерпілим, дослідивши матеріали судової справи, подане клопотання, колегія суддів прийшла до висновку, що клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, КПК та інших законів України.

Згідно з ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 46 КК України передбачено, що особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Так, за правовим змістом ст. 46 КК України, підставами (умовами) для звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 46 КК України є два складових елементи, взятих у своїй єдності: це примирення особи, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, з потерпілим від цього кримінального правопорушення; відшкодування зазначеною особою завданих нею збитків або усунення заподіяної шкоди.

Щодо першого із передбачених законом елементів примирення винного з потерпілим, суд виходить із такого.

Зміст поняття «примирення» роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», відповідно до якої примирення слід розуміти як акт прощення винної особи потерпілим, що є результатом його вільного волевиявлення, без будь-якого неправомірного впливу, незалежно від того, яка зі сторін була ініціатором такого примирення та з яких мотивів.

Зазначений підхід є усталеним у практиці Верховного Суду та послідовно підтримується ним у подальших рішеннях, зокрема у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 10.08.2021 у справі № 161/694/20, у якій також наголошено, що примирення є проявом добровільного волевиявлення потерпілого, спрямованого на прощення винного.

Разом із тим Верховний Суд у своїй практиці уточнив окремі аспекти такого примирення. Так, у постанові від 05.10.2021 у справі № 715/2106/20 зазначено, що примирення є кінцевим результатом усіх попередніх домовленостей між винним та потерпілим і проявляється, з одного боку, у добровільному волевиявленні потерпілого, яке знаходить своє вираження у його клопотанні про звільнення особи від кримінальної відповідальності або у відсутності заперечень щодо такого звільнення, а з іншого у відсутності заперечень з боку самого підозрюваного чи обвинуваченого.

При цьому Верховний Суд наголошує, що обов`язковою процесуальною гарантією добровільності такого примирення є підтвердження потерпілим своєї позиції безпосередньо в судовому засіданні, оскільки саме позиція потерпілого щодо можливості звільнення винного від кримінальної відповідальності у конкретному випадку має визначальне значення для вирішення цього питання судом.

У даному кримінальному провадженні потерпілою є малолітня особа, у зв`язку з чим її процесуальні права та обов`язки відповідно до вимог кримінального процесуального закону здійснює законний представник мати потерпілої ОСОБА_13 .. Як убачається з матеріалів провадження та протоколу судового засідання, законний представник потерпілої особисто брала участь у судовому засіданні, та підтвердила добровільність надання згоди на звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Колегія суддів, безпосередньо сприймаючи пояснення законного представника потерпілої, не встановила жодних об`єктивних даних, які б свідчили про формальний характер такої згоди або про її надання внаслідок психологічного, морального чи іншого неправомірного впливу.

Відповідно до положень КПК України, законний представник потерпілого наділений усім комплексом процесуальних прав, спрямованих на забезпечення належного захисту прав та законних інтересів малолітньої особи, зокрема правом висловлювати думку щодо процесуальних рішень, заявляти клопотання, надавати пояснення, заперечувати проти заявлених вимог. Реалізація таких прав у даному випадку здійснювалася законним представником належним чином, з повним усвідомленням правових наслідків прийнятого рішення, що додатково підтверджує добровільність та обґрунтованість наданої згоди.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що волевиявлення законного представника потерпілої щодо примирення з обвинуваченим та можливості його звільнення від кримінальної відповідальності є реальним, усвідомленим та таким, що відповідає інтересам малолітньої потерпілої особи.

Щодо вчинення кримінального проступку вперше або необережного нетяжкого злочину, то колегія суддів зазначає наступне.

Обвинувачений ОСОБА_10 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, а саме витягом № 5564 від 23.07.2025 (том 1 а.с. 208). Даних, які б свідчили про наявність у нього непогашеної або незнятої судимості, а також про вчинення ним раніше будь-яких кримінально караних діянь, судом не встановлено.

Інкриміноване ОСОБА_10 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, відповідно до положень ч. 4 ст. 12 КК України, належить до категорії нетяжких злочинів. При цьому за своїм характером вказаний злочин є необережним, оскільки не передбачає наявності прямого чи непрямого умислу на заподіяння шкоди, а полягає у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило передбачені законом наслідки.

Такий характер інкримінованого діяння свідчить про відсутність у діях обвинуваченого стійкої злочинної спрямованості, а також про те, що вчинене ним правопорушення не було зумовлене антисоціальними мотивами чи свідомим прагненням заподіяти шкоду потерпілому, що має істотне значення для вирішення питання про можливість застосування інституту звільнення від кримінальної відповідальності.

Верховний Суд у постанові від 20.05.2021 у справі № 761/12266/19 роз`яснив, що під вчиненням злочину вперше у розумінні ст. 46 КК України слід розуміти, що особа раніше не вчинила будь-якого діяння, передбаченого Особливою частиною КК України, про що, зокрема, свідчить відсутність у неї непогашеної або незнятої судимості та відсутність кримінальних проваджень, порушених у зв`язку з вчиненням нею будь-якого злочину. При цьому особою, яка вперше вчинила злочин, з юридичної точки зору визнається і та особа, яка раніше хоч і вчинила кримінально каране діяння, однак була виправдана судом, правомірно звільнена від кримінальної відповідальності, реабілітована, засуджена без призначення покарання або звільнена від його відбування, а також у випадках, коли її судимість погашена або знята у встановленому законом порядку.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_10 у розумінні ст. 46 КК України є особою, яка вперше вчинила злочин, що у сукупності з іншими встановленими судом обставинами має істотне значення для правильного вирішення питання про можливість його звільнення від кримінальної відповідальності.

Щодо другого обов`язкового елемента підстави для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілим відшкодування завданої шкоди або усунення її наслідків, колегія суддів зазначає таке.

У постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 10.08.2021 у справі № 161/694/20 констатовано, що законодавець у ст. 46 КК України передбачив обов`язкову умову застосування цього виду звільнення від кримінальної відповідальності відшкодування винним потерпілому завданих унаслідок вчинення кримінального проступку або необережного нетяжкого злочину збитків або усунення заподіяної шкоди.

Як убачається з клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку з примиренням винного з потерпілим та пояснень сторін, питання компенсації завданої шкоди було врегульовано між обвинуваченим та законним представником потерпілої ОСОБА_8 . Під час апеляційного розгляду законний представник потерпілої не заявляла вимог майнового чи немайнового характеру, не наполягала на необхідності додаткового відшкодування шкоди, а також не висловлювала будь-яких зауважень щодо невиконання обвинуваченим відповідних зобов`язань.

Крім того, відсутність заперечень законного представника потерпілої проти задоволення клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням, з урахуванням характеру та наслідків інкримінованого діяння, свідчить про фактичне досягнення між сторонами згоди щодо врегулювання завданої шкоди та відсутність невирішених майнових чи немайнових претензій.

За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що умова, передбачена ст. 46 КК України в частині відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди, у даному кримінальному провадженні дотримана, а тому перешкод для застосування зазначеної норми закону судом не встановлено.

З огляду на встановлені судом обставини, колегія суддів приходить до переконливого висновку, що у даному кримінальному провадженні наявна сукупність усіх передбачених законом умов для звільнення ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України, а саме: вчинення ним кримінального правопорушення вперше, необережний характер інкримінованого діяння, яке відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, добровільне примирення з потерпілою стороною, підтверджене законним представником малолітньої потерпілої безпосередньо у судовому засіданні, а також фактичне врегулювання питання відшкодування завданої шкоди та відсутність будь-яких майнових чи немайнових претензій.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження підлягає закриттю у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Частиною 1 ст. 285 КПК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з положеннями ст. 417 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Керуючись ст. 46 КК України, ст. ст. 284, 285, 405, 407, 417, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_11 задовільнити частково.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , задовільнити частково.

Клопотання захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , про закриття кримінального провадження у зв`язку із примиренням винного із потерпілим задовільнити.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 17.11.2025, яким ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України скасувати.

Звільнити ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України, за примиренням винного з потерпілою.

Кримінальне провадження внесеного до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0000974 від 20.06.2025, відносно обвинуваченого ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 286 КК України закрити, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її оголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4