Провадження №11-кп/801/1007/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представника потерпілих ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0001051, внесеного до ЄРДР 03.08.2024 за апеляційними скаргами прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 11.08.2025, яким

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вінниця, громадянина України, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодруженого, не працюючого, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 299 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Вирішено питання із речовими доказами та цивільним позовом.

В С Т А Н О В И В:

За вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 11.08.2025 ОСОБА_12 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 299 КК України за таких обставин.

ОСОБА_12 03.08.2024 близько 15:20 години, перебуваючи на території власного будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , помітив як до свого місця проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 , йдуть потерпілі ОСОБА_7 та її неповнолітня донька ОСОБА_13 . Після чого, тримаючи в руках власну споряджену пневматичну гвинтівку, розпочав діалог з ОСОБА_7 під час якого з двору потерпілої вибігла собака рудого кольору.

У цей час у ОСОБА_12 виник злочинний умисел на жорстоке поводження з вищезазначеною собакою ОСОБА_7 .

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_12 будучи за огорожею власного будинку, помітив собаку, яка не вчиняла будь-яких агресивних дій відносно нього та усвідомлюючи, що господар даної собаки - ОСОБА_7 та її донька, знаходяться поряд та спостерігають за його діями, умисно, грубо порушуючи громадський порядок, з хуліганських мотивів, що супроводжувались особливою зухвалістю, усвідомлюючи своє перебування у громадському місці та незважаючи на присутність сторонніх осіб, в тому числі неповнолітньої особи, в порушення вимог ст. 4 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» та ст. 63 Закону України «Про тваринний світ», підняв пневматичну рушницю над огорожею, з метою знущання та мучення хребетної тварини, з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, діючи з особливою жорстокістю, активним способом - здійснив один постріл в правий бік собаки, що призвело до її смерті. Після чого повернувся до свого місця проживання.

Згідно з протоколом патологоанатомічного розтину тварини та звіту про результати випробувань патологічного (біологічного) матеріалу собака загинула внаслідок механічного пошкодження правої долі легень, селезінки, стінок дванадцятипалої кишки, брижі кишечника та обезкровлення всіх внутрішніх органів.

Відповідно до висновку Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру судових експертиз одна куля, яка була вилучена під час розтину собаки, була стріляна з гвинтівки моделі «Stoeger MOD. X50», № STG1443320, калібру 4,5 мм.

Своїми умисними діями ОСОБА_12 завдав шкоду у виді загибелі собаки.

Так, не погодившись із зазначеним вироком суду захисник ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , подав апеляційну скаргу, у якій просив змінити вирок у частині правової кваліфікації, а саме перейти з ч. 3 ст. 299 КК України на ч. 2 ст. 299 КК України, на підставі ст.. 75 КК України звільнити ОСОБА_12 від відбування покарання з іспитовим строком.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 11.08.2025 щодо ОСОБА_12 є незаконним, необґрунтованим та таким, що постановлений із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Суд першої інстанції, визнаючи ОСОБА_12 винним за ч. 3 ст. 299 КК України, дійшов помилкових висновків щодо наявності у його діях складу кримінального правопорушення, неправильно витлумачив ознаки кваліфікуючої частини статті та порушив принципи юридичної визначеності й законності, гарантовані ст. 8 Конституції України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Захист наголошує, що під час ухвалення вироку суд першої інстанції не врахував зміни, внесені Законом №1684-ІХ від 15.07.2021 до статті 299 КК України, якими уточнено законодавчу конструкцію складу злочину та усунуто ознаку «вчинення активним способом». Згідно з офіційними зауваженнями Головного юридичного управління Апарату Верховної Ради України до законопроєкту №2351, зазначене формулювання є юридично недопустимим, оскільки Кримінальний кодекс України не містить поняття «вчинення активним способом». Такі словосполучення створюють внутрішню неузгодженість термінів і порушують принцип правової визначеності.

У поданому висновку Головного юридичного управління наголошено, що словосполучення «вчинене активним способом» підлягає виключенню, оскільки воно не має самостійного правового змісту і суперечить принципу законності кримінальної відповідальності, який передбачає чітке формулювання складу злочину без двозначного тлумачення. Водночас суд першої інстанції, всупереч цим офіційним роз`ясненням, використав саме це поняття для обґрунтування кваліфікуючої ознаки дій обвинуваченого.

Захист вважає, що внаслідок цього було порушено ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує передбачуваність закону і забороняє покарання без чіткого правового визначення діяння. Як неодноразово підкреслював Європейський суд з прав людини, зокрема у справах «Щолкін проти України» (заява № 23759/03) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04), положення кримінального закону мають бути сформульовані достатньо чітко, щоб особа могла передбачити правові наслідки своєї поведінки. Отже, застосування невизначеного поняття «вчинене активним способом» суперечить цим стандартам і порушує принцип foreseeability (передбачуваності) закону.

Більше того, суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень, фактично створивши власне тлумачення поняття «вчинення активним способом», тоді як згідно з Конституцією України (ст. 147) офіційне тлумачення законів належить виключно до компетенції Конституційного Суду України. Це порушує принцип верховенства права, а також вимогу ст. 9 КПК України щодо застосування закону в межах його буквального змісту.

Таким чином, суд першої інстанції неправомірно визнав наявність у діях ОСОБА_12 складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 299 КК України, тоді як фактичні обставини не містять ознак жорстокого поводження, яке призвело до загибелі тварини внаслідок саме активних дій особи. Суд не довів умисного характеру таких дій і не встановив прямого причинного зв`язку між поведінкою обвинуваченого та наслідками, що настали.

З огляду на це, вирок підлягає скасуванню також через істотне порушення принципу законності покарання. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №24 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», позбавлення волі як вид покарання застосовується лише тоді, коли виправлення засудженого є неможливим без ізоляції від суспільства. Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_12 покарання у виді 5 років позбавлення волі, не врахував, що він раніше не судимий, позитивно характеризується, має постійне місце проживання, а його дії не свідчать про високий рівень суспільної небезпечності.

Також суд безпідставно не застосував ст. 75 КК України, яка передбачає можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням, та не навів мотивів, чому більш м`яке покарання не може забезпечити досягнення мети покарання.

Прокурор у своїй апеляційній скарзі не оспорюючи правильність кваліфікації, просить змінити вирок у частині вирішенні долі речових доказів.

Апеляційну скаргу прокурор мотивує тим, що вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 11.08.2025 щодо ОСОБА_12 є незаконним у частині вирішення долі речових доказів та застосування конфіскації майна, оскільки суд першої інстанції при постановленні рішення допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону і неправильне застосування норм матеріального права.

Так, місцевий суд, визнавши ОСОБА_12 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 299 КК України, та призначивши покарання у виді 5 років позбавлення волі, безпідставно застосував конфіскацію речових доказів пневматичних гвинтівок моделі «ИЖ-38с», калібру 4,5 мм, № НОМЕР_1 , та «Stoeger MOD.X50», № НОМЕР_2 , калібру 4,5мм, металевої кулі та 5 металевих кульок тоді як підстави для конфіскації гвинтівки моделі «ИЖ-38с», калібру 4,5 мм, № 9647071 відповідно до ст. 96-1, 96-2, 100 КК та КПК України, відсутні.

Прокурор зазначає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про необхідність конфіскації зазначеного предмету, оскільки гвинтівка моделі «ИЖ-38с», калібру 4,5 мм, № НОМЕР_1 , не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення. Відповідно до експертного висновку, гвинтівка моделі «ИЖ-38с», калібру 4,5 мм, № НОМЕР_1 , не належить до категорії вогнепальної зброї, а вилучені кульки не містять слідів використання у зв`язку з кримінальним правопорушенням.

Таким чином, речові докази не зберегли на собі слідів кримінального правопорушення, не були об`єктом чи знаряддям злочину, а тому відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України підлягають поверненню законному власнику, а не конфіскації у дохід держави. Суд безпідставно застосував норми про спеціальну конфіскацію, передбачену ст. 96-1 та 96-2 КК України, адже ці положення застосовуються лише до випадків вчинення умисних кримінальних правопорушень, пов`язаних із отриманням майнової вигоди чи суспільно небезпечних діянь, передбачених Особливою частиною Кодексу.

Крім того, прокурор звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України речові докази, які не мають цінності і не підлягають зберіганню, знищуються, а ті, що мають цінність, повертаються власнику. У даному випадку місцевий суд без належного обґрунтування прийняв рішення про конфіскацію майна, чим фактично порушив право власності ОСОБА_12 , гарантоване ст. 41 Конституції України та ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Прокурор вважає, що суд також неправильно застосував норми матеріального права при визначенні обсягу конфіскації, не з`ясувавши правової природи предметів, які не були об`єктом злочину, та не навівши мотивів, які б виправдовували втручання держави у право приватної власності обвинуваченого.

Крім того, на думку прокурора, суд першої інстанції безпідставно скасував арешт, накладений ухвалою Вінницького міського суду від 07.08.2024, на пневматичну гвинтівку моделі «ИЖ-38с», калібру 4,5 мм, № 9647071, металеву кулю та 5 металевих кульок, тоді як зазначені предмети повинні залишатися під арештом до моменту фактичного виконання вироку в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди з ОСОБА_12 на користь потерпілих.

З огляду на викладене, прокурор просить апеляційний суд:

?змінити вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 11.08.2025 у частині вирішення долі речових доказів;

?виключити із резолютивної частини вироку вказівку на конфіскацію пневматичних гвинтівок моделі «ИЖ-38с», калібру 4,5 мм, № 9647071, «Stoeger MOD.X50», № STG1443320, калібру 4,5мм, металевої кулі та 5 металевих кульок;

?залишити в силі арешт на ці предмети до виконання вироку у частині відшкодування шкоди;

?в іншій частині вирок залишити без змін.

Разом з ти, до суду апеляційної інстанції надійшли заперечення від представника потерпілих ОСОБА_9 на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 , який діє в інтересах ОСОБА_12 , на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 11.08.2025.

Із них слідує, що представник потерпілих адвокат ОСОБА_9 , діючи в інтересах потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_14 , вважає вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 11.08.2025 законним, обґрунтованим та таким, що відповідає фактичним обставинам справи і вимогам кримінального та кримінального процесуального законодавства України.

У запереченнях зазначено, що суд першої інстанції здійснив повне, всебічне й об`єктивне дослідження усіх доказів, допитав свідків, оцінив висновки експертиз та правильно встановив обставини кримінального правопорушення. Вирок містить детальне мотивування, побудоване на доказах, які у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 299 КК України жорстокого поводження з твариною, вчиненого з хуліганських мотивів та особливою жорстокістю, що призвело до загибелі собаки.

Представник потерпілих категорично не погоджується з доводами сторони захисту щодо неправильної кваліфікації дій ОСОБА_12 та нібито порушення принципу юридичної визначеності. Наголошується, що суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що «жорстоке поводження з твариною» включає як активні дії, так і бездіяльність, що призводить до страждань або загибелі тварини. Термін «вчинення активним способом» не є юридичною підставою для скасування вироку, адже в матеріальному праві він не змінює суті діяння, яке полягає у свідомому завданні болю і страждань живій істоті.

Потерпілі наголошують, що суд правильно встановив наявність умислу у діях ОСОБА_12 , оскільки постріл у собаку був здійснений не випадково, а цілеспрямовано, після усного конфлікту з потерпілими. Обвинувачений, перебуваючи на території власного домоволодіння, бачив потерпілих, які перебували поруч, і, усвідомлюючи присутність малолітньої дитини, умисно здійснив постріл із пневматичної гвинтівки, чим заподіяв тварині смертельне поранення. Такі дії свідчать про усвідомленість наміру, грубе порушення моральних і суспільних норм, що підтверджує наявність у його діях хуліганських мотивів.

У запереченнях окремо підкреслено, що висновки суду першої інстанції відповідають доказам, дослідженим у судовому засіданні. Зокрема, протокол патологоанатомічного розтину підтвердив, що смерть тварини настала від проникаючого поранення грудної клітки, спричиненого пострілом із пневматичної гвинтівки, а експертиза ВНДЕКЦ МВС України засвідчила, що вилучена куля відповідає калібру 4,5 мм, який характерний для гвинтівки, що належить обвинуваченому. Показання свідків потерпілої ОСОБА_7 та її неповнолітньої доньки ОСОБА_15 , послідовними й узгодженими між собою, що додатково підтверджує правдивість їхніх слів і достовірність обставин події.

Також представник потерпілих вказує, що доводи захисника про нібито неправильне застосування судом положень статті 299 КК України є надуманими, оскільки судом правильно встановлено всі обов`язкові ознаки складу злочину об`єкт (суспільні відносини у сфері захисту тварин), об`єктивну сторону (жорстоке поводження, що призвело до загибелі тварини), суб`єкт (фізична осудна особа, яка досягла віку кримінальної відповідальності) та суб`єктивну сторону (умисел).

У запереченнях зазначено, що суд першої інстанції належним чином мотивував необхідність призначення ОСОБА_12 покарання у виді 5 років позбавлення волі, врахувавши як ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, так і обставини, що характеризують особу обвинуваченого. Суд правильно відзначив, що вчинений злочин має підвищену суспільну небезпечність, оскільки відбувся у присутності малолітньої дитини, яка стала свідком жорстокого поводження із твариною, що спричинило їй моральну травму.

Крім того, потерпілі вважають безпідставними твердження сторони захисту щодо необхідності застосування до ОСОБА_12 ст. 75 КК України (звільнення від відбування покарання з випробуванням). Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що підстав для застосування цього інституту немає, оскільки обвинувачений не усвідомив протиправності своєї поведінки, не розкаявся, не вибачився перед потерпілими та не відшкодував заподіяну моральну й матеріальну шкоду.

Потерпілі також наголошують, що призначене покарання є справедливим, відповідає ступеню тяжкості злочину, особі обвинуваченого та вимогам ст. 50, 65 КК України щодо мети покарання виправлення особи та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Підсумовуючи, представник потерпілих вважає, що доводи апеляційної скарги захисника є необґрунтованими, спрямованими на переоцінку вже належно досліджених доказів і не містять жодних нових обставин, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість вироку.

У зв`язку з цим представник потерпілих просить апеляційний суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , та залишити вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 11.08.2025 без змін як такий, що відповідає вимогам законності, справедливості та гуманізму.

Обвинувачений ОСОБА_12 у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи, що в апеляційній скарзі не порушується питання про погіршення його становища, то колегія суддів вважає можливим провести апеляційний розгляд у його відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги захисника, підтримала та просила задовільнити апеляційну скаргу прокурора, думки представника потерпілих та безпосередньо самих потерпілих, які заперечували щодо задоволення апеляційних скарг, вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 11.08.2025 просили залишити в силі, позицію захисника ОСОБА_10 , який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовільнити, щодо апеляційної скарги прокурора поклався на розсуд суду, вивчивши та перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Щодо апеляційної скарги захисника, то суд апеляційної інстанції приходить до наступного висновку.

Так, колегією суддів встановлено, що під час судового засідання в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_12 визнав свою вину та зазначив, що щиро розкаюється. Повідомив, що проживає у будинку з бабусею, який поділений на дві частини з окремими входами. У день події до їхнього домоволодіння прийшла матір потерпілої ОСОБА_7 , з якою у нього раніше виникали конфлікти. ОСОБА_12 просив її не приходити, оскільки після її візитів бабуся сварилася з ним. Під час розмови, перебуваючи за зачиненою хвірткою на своєму подвір`ї, він тримав пневматичну гвинтівку, заряджену, але на запобіжнику. Коли на вулицю вибіг агресивний собака ОСОБА_7 , він вистрілив у тварину з метою її поранити, а не вбити, щоб налякати та запобігти подальшим візитам. Зазначив, що на момент пострілу був у стані алкогольного сп`яніння (вжив близько 300 г алкоголю), але відмовився проходити огляд через, за його словами, «брудну трубку». Стверджував, що дитину не бачив і дії не вчиняв у її присутності. Обвинувачений визнав цивільний позов у повному обсязі та заявив про намір відшкодувати шкоду, однак фактично цього не зробив, вибачення не просив і примирення з потерпілими не досяг.

Більше того, з показань, які потерпіла ОСОБА_7 надала в суді першої інстанції встановлено, що 03.08.2024 разом із донькою ОСОБА_16 поверталася з базару. Біля хвіртки до неї звернувся сусід ОСОБА_12 , який стояв на своєму подвір`ї з рушницею в руках і, направивши її на них, пригрозив, що «перестріляє», якщо її мати й надалі ходитиме до його бабусі. У цей момент із їхнього двору вибіг пес «Арчі», який пробіг поруч із нею та донькою, після чого обвинувачений вистрілив у тварину. Пес, поранений, забіг у двір і помер у ветеринарній клініці. Подія відбулася на очах її неповнолітньої доньки, яка має інвалідність, після чого стан дитини різко погіршився, вона почала страждати від емоційних розладів і потребує допомоги психіатра. Потерпіла підтвердила цивільний позов і просила його задовольнити.

Покази потерпілої потерпілої ОСОБА_14 повністю підтверджують показання матері, а саме: зазначивши, що обвинувачений стояв за своєю хвірткою, направив на них зброю й погрожував убивством через відвідини їхньої бабусі. Коли вона відкрила хвіртку, собака «Арчі» вибіг на вулицю, після чого ОСОБА_12 здійснив постріл у напрямку тварини, яка була на відстані близько двох метрів від них. Обвинувачений не вибачався за свої дії. Потерпіла просила призначити йому суворе покарання.

Також, судом апеляційної інстанції були дослідженні показання свідка ОСОБА_17 , яка була допитана у судовому засіданні суду першої інстанції. Були встановлені наступні обставини справ. Свідок проживає по сусідству з обвинуваченим ОСОБА_12 та зазначила, що до інциденту між ними існували доброзичливі сусідські стосунки, конфліктів чи ворожих ситуацій не виникало.

03.08.2024, за словами свідка, вона відвідала бабусю обвинуваченого, з якою мала звичайну побутову розмову, після чого повернулася до себе додому. У той день її дочка ОСОБА_7 та внучка ОСОБА_16 пішли на ринок, щоб придбати продукти, однак довгий час не поверталися, що її трохи занепокоїло.

Коли ОСОБА_17 перебувала всередині свого будинку, вона почула на вулиці різкий звук, схожий на «цокання» або постріл, після чого здійнявся крик та шум. За кілька секунд до хати забіг їхній домашній улюбленець собака «Арчі», який був поранений і сильно стікав кров`ю. Одразу за ним до приміщення вбігли її дочка ОСОБА_18 та внучка ОСОБА_16 . Обидві перебували у стані сильного емоційного збудження: плакали, кричали, були перелякані.

ОСОБА_7 , схлипуючи, запитала у ОСОБА_17 , про що саме та розмовляла із бабусею ОСОБА_12 ,, оскільки, за її словами, після цього ОСОБА_12 почав стріляти з рушниці у їхнього собаку. Свідок, намагаючись з`ясувати ситуацію, одразу пішла до обвинуваченого, щоб дізнатися причину його поведінки. Коли вона підійшла до нього, ОСОБА_12 почав висловлюватися в її бік грубою, нецензурною лайкою, поводився агресивно і не пояснював своїх дій.

Повернувшись до свого домоволодіння, свідок побачила, що донька вже поклала поранену собаку у простирадло. Вона сама запропонувала викликати поліцію, що й зробила. Через деякий час дочка та внучка, узявши собаку, сіли до таксі й вирушили до ветеринарної клініки, де тварина, як пізніше з`ясувалося, загинула.

Свідок зазначила, що їхній пес був невеликим за розміром, але дуже активним; часом він міг вибігати на вулицю, однак ніколи не проявляв агресії. Вона наголосила, що описана подія стала серйозною психотравмою для її внучки ОСОБА_16 дитина після цього довго плакала, била себе по голові, перебувала у пригніченому стані, тоді як раніше почувалася добре, а її здоров`я було стабільним.

Крім того, ОСОБА_17 підтвердила, що була присутня під час огляду місця події працівниками поліції. За її словами, дочка повернулася з ветеринарної клініки вже з мертвим тілом собаки. Працівники поліції у цей час перебували на місці, і вона надала їм картонну коробку, до якої поліцейські поклали тіло тварини для проведення відповідних процесуальних дій.

Свідок підкреслила, що вся подія від моменту пострілу до приїзду поліції відбулася дуже швидко, і її наслідки глибоко вплинули на психологічний стан її родини, особливо дитини.

Також, із протоколу огляду місця події від 03.08.2024 та додатків до протоколу вбачається, що під час досудового розслідування, в присутності понятих, проводився огляд тіла собаки, яке знаходилось перед хвірткою зеленого кольору, яка веде до подвір`я за адресою: АДРЕСА_2 . Собака знаходилась в положенні лежачи на лівому боці, лапи напівзігнуті, щелепа зтиснута, очі напіввідкриті. Собака середнього розміру, шерсть рудого окрасу, з правого боку на боці наявний проникаючий отвір, який веде до внутрішніх органів. Інших пошкоджень ззовні не виявлено. Перевернувши собаку на інший бік, пошкоджень при візуальному огляді не виявлено. У подальшому тіло собаки поміщено до картонної коробки, яку опечатано клейкою стрічкою.

Відповідно до звіту про результати випробовувань патологічного матеріалу № 004549 п.м./24 від 06.08.2024 року та протоколу патологічного розтину № 25 від 05.08.2024 року, собака загинув внаслідок механічного пошкодження правої долі легень, селезінки, стінок дванадцятипалої кишки, брижі кишечника та обезкровлення всіх внутрішніх органів. Згідно розтину, на правій долі легень в діафрагмальній частині виявлено наскрізний отвір діаметром 4-5 мм; у брижі кишечника собаки виявлено металевий предмет діаметром 4 мм, довжиною 8 мм.

Згідно з довідкою КНП ЦТЗ «СОЦІОТЕРАПІЯ» ВОР № 485 від 05.08.2024 року, ОСОБА_12 03.08.2024 року о 20 год. 10 хв. відмовився від проходження огляду на стан алкогольного та наркотичного сп`яніння.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 516 від 12.09.2024 ОСОБА_12 у період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, на будь-який психічний розлад не страждав та за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Отже, суд першої інстанції всебічно, повно й об`єктивно дослідив докази та правильно встановив фактичні обставини події 03.08.2024, належно оцінивши показання обвинуваченого ОСОБА_12 , потерпілих ОСОБА_7 і ОСОБА_14 , свідка ОСОБА_17 , протоколи огляду місця події, обшуку й слідчого експерименту, висновки патологоанатомічного розтину та судових експертиз. Сукупність цих доказів переконливо підтверджує, що ОСОБА_12 , перебуваючи у своєму домоволодінні за зачиненою хвірткою, у присутності потерпілих, у тому числі неповнолітньої, усвідомлено навів пневматичну гвинтівку на собаку «Арчі» та здійснив постріл у правий бік тварини, чим заподіяв їй смертельні ушкодження (механічне пошкодження правої долі легень, селезінки, стінок дванадцятипалої кишки, брижі кишечника та крововтрату). Експертно встановлено, що куля, вилучена під час розтину, стріляна саме з гвинтівки «Stoeger MOD. X50», № НОМЕР_2 , яку вилучено у ОСОБА_12 під час обшуку; обидві вилучені гвинтівки придатні до стрільби.

Доводи захисту про відсутність складу злочину та «неправильне тлумачення ознаки вчинення активним способом» спростовуються матеріалами провадження й правильною правовою оцінкою суду.

Надаючи оцінку основному питанню, чи є ці дії жорстоким поводженням з тваринами, суд апеляційної інстанції зазначає, що диспозиція ч. 1 ст. 299 КК України, визначає під жорстоким поводженням з тваринами дії призвели до тілесних ушкоджень, каліцтва чи загибелі тварини. Таким чином, кримінально-карним є таке поводження з тваринами в результаті чого тварині завдається шкода здоров`ю аж до загибелі тварини. У даному випадку загибель тварини є безспірною та підтверджена наведеними вище доказами у справі. Проте не кожна загибель тварини утворює склад кримінального правопорушення, а лише та загибель, що сталась внаслідок жорстокого поводження.

Визначає поняття жорстокого поводження Закон України «Про захист тварин від жорстокого поводження». Згідно із ст. 1 вказаного Закону жорстоке поводження з тваринами є знущання над тваринами, у тому числі безпритульними, що спричинило їх мучення, завдало їм фізичного болю, страждань, у тому числі спричинило тілесні ушкодження, каліцтво чи загибель, нацьковування тварин одна на одну та на інших тварин, вчинене з хуліганських чи корисливих мотивів, залишення тварин напризволяще, а також інші порушення правил утримання, поводження та транспортування тварин.

Згідно з ст. 18 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» при поводженні з тваринами не допускається, використання оснащення, інвентарю та піротехнічних виробів (виробів, що містять вибухові речовини або вибухову суміш речовин, призначені для отримання теплового, світлового, звукового ефекту, газу, диму або поєднання таких ефектів у результаті самопідтримуваних екзотермічних хімічних реакцій), що призводять або можуть призвести до травмування тварин; при поводженні з тваринами не допускається нанесення побоїв, травм, отруєння тварин.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», жорстоке поводження з тваринами є діянням, несумісним із вимогами моральності та гуманності, оскільки воно не лише завдає страждань живій істоті, а й спричиняє моральну шкоду людині.

Законодавець виходить із глибокого етичного принципу гуманність до тварин є невід`ємною частиною гуманності до людини, а тому порушення цього принципу є проявом духовного занепаду, байдужості до життя і загальнолюдських цінностей.

Жорстоке поводження з тваринами підриває не лише природну систему співіснування людини і природи, але й засади правопорядку та соціальної гармонії, оскільки право, як категорія морально-правового змісту, ґрунтується на повазі до життя, свободи та гідності будь-якої живої істоти. Таким чином, кримінально-правова заборона, передбачена статтею 299 КК України, має не лише каральний, а й превентивний характер, адже спрямована на формування в суспільстві гуманістичного ставлення до світу, унеможливлення деградації особистості через акти насильства над беззахисними істотами.

З огляду на наведене, суд вважає, що поведінка ОСОБА_12 не може бути розцінена інакше, ніж вияв свідомої жорстокості, позбавлений будь-якого виправдання чи необхідності. Вчинення пострілу у беззахисну тварину, яка не становила для нього жодної загрози, у присутності неповнолітньої дитини, свідчить не лише про байдужість до життя тварини, а й про втрату елементарного почуття співчуття та етичного самоконтролю. Такі дії несуть підвищену суспільну небезпечність, оскільки демонструють знецінення життя як такого та формують у дітей деструктивну модель поведінки, в якій насильство сприймається як допустимий спосіб самоствердження.

Більше того, такі дії завдали шкоди емоційному стану потерпілої ОСОБА_14 , та істотно вплинули на її психіку.

Із матеріалів кримінального провадження встановлено, що потерпіла ОСОБА_13 є дитиною з інвалідністю І групи.

Згідно з випискою із медичної карти стаціонарного хворого №11401 на ім`я ОСОБА_13 від 08.02.2022, їй було встановлено діагноз: гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії, без зазначення асоційованого гострого стресу.

Відповідно до медичного висновку №186 від 18.06.2024, ОСОБА_13 визнана дитиною з інвалідністю до досягнення 18-річного віку. У цьому ж висновку зазначено, що дитину направлено для проживання за місцем проживання матері ОСОБА_7 .

З консультативного висновку №133 від 05.08.2024 стало відомо, що у ОСОБА_13 діагностовано:

?основний діагноз F06.2, органічний маревний (шизофреноподібний) розлад;

?супутній діагноз F43.8, інші реакції на важкий стрес.

Як убачається з довідки від 18.10.2024, ОСОБА_13 є інвалідом дитинства, перебуває під постійним медичним наглядом, отримує медикаментозне лікування та психотерапевтичну допомогу.

У зазначеній довідці також наголошено, що стан здоров`я дитини суттєво погіршився після психотравмуючої ситуації, яка мала місце у серпні 2024 року. Згідно з подальшими медичними документами, ОСОБА_13 неодноразово проходила курси лікування починаючи з 05.08.2024, що підтверджується відповідними призначеннями та висновками лікарів.

Таким чином, зібрані медичні документи свідчать про стійке погіршення психічного стану потерпілої дитини після події, що стала предметом розгляду у даному кримінальному провадженні.

Суд також відзначає, що суспільна небезпечність цього злочину полягає не лише у факті заподіяння смерті тварині, але й у підриві моральних засад суспільства, адже жорстокість це антипод гуманності, а право не може співіснувати з аморальністю. Саме тому держава, встановлюючи кримінальну відповідальність за жорстоке поводження з тваринами, виконує виховну та охоронну функції, спрямовані на запобігання дегуманізації особи та збереження морального здоров`я нації.

Суд обґрунтовано встановив мотиви дій ОСОБА_12 : постріл здійснено на тлі побутового конфлікту, з демонстративним нехтуванням правилами співжиття та повагою до оточення, у присутності потерпілих, попри відсутність будь-якої реальної загрози для обвинуваченого (він перебував за парканом, за зачиненою хвірткою). Наявність у момент події неповнолітньої потерпілої підтверджена її послідовними показаннями, даними матері та свідка, а також іншими письмовими доказами; ОСОБА_12 був сусідом родини й достовірно знав про її вік та стан здоров`я. Власні пояснення обвинуваченого, які він намагався змінювати (не бачив дитину; хотів лише «налякати»; зробив постріл, бо «собака агресивна»), суд першої інстанції мотивовано визнав внутрішньо суперечливими та такими, що спростовуються сукупністю доказів і відеоматеріалами слідчих дій. Визнання вини й формальна заява про каяття не підкріплені будь-якими діями щодо відшкодування шкоди чи вибачення сам обвинувачений це підтвердив.

Щодо «ознак вчинення активним способом», то колегія суддів зазначає наступне.

Питання розуміння змісту поняття «жорстоке поводження з тваринами» безпосередньо пов`язане з оцінкою кваліфікуючої ознаки «вчинення активним способом». У межах доводів апеляційної скарги захист посилався на «зауваження головного юридичного управління Верховної Ради України», подані під час розгляду законопроєкту, яким здійснювалася імплементація міжнародних актів у сфері охорони тваринного світу, і якими нібито вказувалося на можливі труднощі тлумачення поняття «активний спосіб».

Оцінюючи зазначені посилання, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, що законодавство України складається з нормативно-правових актів, а не із зауважень чи експертних висновків, що передували їх ухваленню. Відтак, будь-які коментарі чи рекомендації, висловлені в процесі законотворчої діяльності, не є нормами права і не можуть спростовувати чи змінювати імперативний зміст диспозиції ч. 3 ст. 299 КК України, якою законодавець прямо визначив «активний спосіб» як кваліфікуючу ознаку кримінального правопорушення.

Сутнісне розмежування між активним і пасивним способом жорстокого поводження полягає у характері вчинених дій. Жорстоке поводження з тваринами охоплює будь-які прояви знущання, що спричиняють тварині страждання, фізичний біль, тілесні ушкодження або загибель, зокрема й шляхом залишення без допомоги, води чи їжі (пасивна форма), або через умисне завдання болю, побиття, катування чи інші насильницькі дії (активна форма). Таким чином, як дія, так і бездіяльність, що призводить до страждання тварини, утворює склад жорстокого поводження.

Водночас активний спосіб передбачає наявність прямого умислу та свідоме вчинення активних дій, спрямованих на завдання тварині болю або шкоди. Такі дії відзначаються спрямованістю на фізичне ураження чи насильство.

Так, постріл у тварину є актом цілеспрямованого насильства, тобто вираженням активної, вольової поведінки, що за своєю природою несумісна з принципами гуманізму, проголошеними як у Конституції України, так і в міжнародних стандартах захисту тварин. Це не просто фізичний вплив, а свідоме посягання на живу істоту, яке не має жодного раціонального чи необхідного виправдання. Така дія за своєю суттю є втіленням ознаки «вчинення активним способом», оскільки передбачає прояв ініціативи у заподіянні страждання.

Аргументи захисту, що апелюють до окремих зауважень у ході законотворчого процесу, не можуть мати пріоритету над змістом норми, закріпленої в законі. Законодавчий процес це лише шлях до формування волі держави, але не її остаточний вираз. Норми права, що набули чинності, мають імперативний характер і є єдиним мірилом правомірності поведінки. Відтак, будь-які згадки про позиції окремих депутатів чи експертів на етапі розгляду законопроєкту не є джерелом права й не можуть звужувати зміст диспозиції ч. 3 ст. 299 КК України.

Отже, у філософсько-правовому вимірі даний випадок свідчить не лише про порушення норми кримінального права, а й про глибинне ігнорування принципу співбуття людини і природи, який передбачає обов`язок людини діяти не з позиції сили, а з позиції відповідальності. Тому кваліфікація діяння як вчиненого активним способом не лише юридично, а й морально цілком обґрунтована, адже постріл у беззахисну тварину це вияв свідомої волі до заподіяння зла, що суперечить сутності гуманного права.

Колегія суддів також відхиляє доводи сторони захисту щодо необхідності перекваліфікації дій обвинуваченого з частини третьої на частину другу статті 299 КК України як безпідставні, необґрунтовані та такі, що суперечать фактичним обставинам справи.

Суд першої інстанції обґрунтовано кваліфікував дії ОСОБА_12 за ч. 3 ст. 299 КК України як жорстоке поводження з твариною, що належить до хребетних, вчинене з хуліганських мотивів, активним способом, у присутності малолітньої особи, що спричинило загибель тварини.

Згідно з диспозицією ч. 2 ст. 299 КК України, кримінальна відповідальність настає за жорстоке поводження з тваринами, якщо воно вчинене повторно або групою осіб, або з хуліганських мотивів, або у присутності малолітнього, або із застосуванням садистських методів, що спричинило каліцтво чи загибель тварини. Частина ж третя передбачає підвищену відповідальність за такі самі дії, вчинені активним способом у присутності малолітнього.

Саме ця кваліфікуюча ознака вчинення активним способом і є визначальною у відмежуванні частини 3 від частини 2 ст. 299 КК України.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, дії ОСОБА_12 полягали не у пасивному жорстокому ставленні до тварини, а у свідомому застосуванні насильства активним способом шляхом пострілу з пневматичної гвинтівки, який призвів до миттєвих фізичних страждань та смерті тварини. Висновком судово-біологічної експертизи підтверджено, що куля, вилучена під час розтину собаки, була випущена саме з гвинтівки, яка належала обвинуваченому, а сама смерть настала від проникаючого поранення внутрішніх органів.

Таким чином, спосіб дій обвинуваченого носить виражено активний, агресивний і демонстративний характер, що повністю відповідає поняттю «активного способу» у розумінні ч. 3 ст. 299 КК України.

На підтвердження цього слід звернути увагу й на мотиви злочину. ОСОБА_12 не лише діяв свідомо, але й керувався хуліганськими спонуками прагненням принизити потерпілих, залякати їх та продемонструвати власну перевагу. Його поведінка це прояв зневаги до суспільних норм і моралі, що виходить далеко за межі випадкової чи побутової ситуації. Він використав зброю не з метою захисту чи самозбереження, а як засіб демонстрації агресії.

З огляду на викладене, відсутні будь-які правові підстави для пом`якшення кваліфікації діяння чи визнання його менш небезпечним. Аргументи сторони захисту про нібито відсутність активного способу або про відсутність усвідомлення обвинуваченим присутності дитини безпідставні та спростовуються матеріалами справи.

По-перше, сам факт використання пневматичної зброї для ураження живої істоти, яка не становила небезпеки, є активним проявом жорстокості, що неможливо тлумачити інакше.

По-друге, ОСОБА_12 достеменно знав, що поруч із потерпілою перебуває її малолітня дочка, адже він проживає по сусідству і бачив їх обох безпосередньо перед моментом пострілу. Потерпіла дитина усвідомлювала, що відбувається, і перебувала в стані сильного психоемоційного шоку, що підтверджено медичними довідками.

Отже, жорстоке поводження з твариною було вчинене активним способом, у присутності малолітньої особи, що повністю охоплюється складом злочину, передбаченим саме ч. 3 ст. 299 КК України.

Будь-які спроби перекваліфікувати вчинене на частину другу цієї статті не лише суперечать встановленим обставинам, а й занижують суспільну небезпеку діяння, ігнорують як характер поведінки обвинуваченого, так і тяжкість наслідків, завданих потерпілим та їхній дитині.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно визначив кваліфікацію дій ОСОБА_12 за ч. 3 ст. 299 КК України, а доводи сторони захисту щодо можливості перекваліфікації на ч. 2 цієї статті є надуманими, юридично неспроможними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Оскільки, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для перекваліфікації діяння ОСОБА_12 , то і у застосуванні ст. 75 КК України, теж слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до вимог закону, звільнення особи від відбування покарання з випробуванням можливе лише у тому випадку, якщо суд, з урахуванням тяжкості злочину, даних про особу винного та інших обставин справи, дійде переконання, що виправлення особи можливе без ізоляції від суспільства. Проте з урахуванням усіх встановлених обставин колегія суддів вважає, що таке рішення у цій справі було б необґрунтованим і суперечило б як завданням кримінального провадження, так і меті покарання, визначеній статтею 50 КК України.

ОСОБА_12 вчинив умисний злочин проти моральних засад суспільства жорстоке поводження з твариною, вчинене у присутності малолітньої дитини, активним способом.

Важливим для оцінки є й те, що обвинувачений після вчинення кримінального правопорушення не проявив жодного щирого каяття, тобто не вибачився перед потерпілими та не вжив заходів для відшкодування завданої шкоди. Навпаки, під час судового розгляду він намагався перекласти відповідальність, подаючи власні дії як вимушену реакцію, хоча об`єктивні докази свідчать про відсутність будь-якої небезпеки з боку тварини. Така поведінка вказує на відсутність усвідомлення суспільної небезпечності вчиненого, що унеможливлює висновок про готовність обвинуваченого до виправлення без реальної ізоляції.

Застосування ст. 75 КК України у цьому випадку не лише не забезпечило б досягнення мети покарання, а й створило б у суспільстві хибне враження про безкарність за подібні дії. У вчиненому злочині наявна демонстративна зневага до загальнолюдських цінностей, а поведінка ОСОБА_12 під час і після злочину свідчить про відсутність у нього моральних стримувань, емпатії чи розуміння наслідків власних дій. Без реального відбуття покарання та ізоляції від суспільства досягти його виправлення неможливо, а залишення безкарності може мати небезпечний виховний ефект, особливо з огляду на те, що злочин було вчинено у присутності дитини, яка є інвалідом 1 групи.

Суд першої інстанції урахував усі ці обставини, ретельно проаналізував ступінь тяжкості вчиненого, дані про особу обвинуваченого, його поведінку після події та наслідки злочину для потерпілих. Призначене покарання у виді п`яти років позбавлення волі є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання новим кримінальним правопорушенням.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що доводи захисника про можливість застосування до ОСОБА_12 ст. 75 КК України є безпідставними, суперечать фактичним обставинам справи та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Виправлення ОСОБА_19 без реальної ізоляції від суспільства є неможливим, а призначене покарання відповідає принципам законності, справедливості та необхідності.

Щодо апеляційної скарги прокурора, то суд апеляційної інстанції приходить до наступного висновку.

Суд першої інстанції, ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_12 за ч. 3 ст. 299 КК України, дійшов правильного висновку про доведеність його винуватості у вчиненні злочину, однак при вирішенні питання про подальшу долю речових доказів та застосування конфіскації допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і порушив вимоги кримінального процесуального закону.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 100 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям учинення кримінального правопорушення або зберегли на собі його сліди. У ході досудового розслідування встановлено, що постріл, який призвів до загибелі собаки, було здійснено з пневматичної гвинтівки моделі «Stoeger MOD. X50», № STG1443320, калібру 4,5 мм, а не з гвинтівки «ИЖ-38с», калібру 4,5 мм, № НОМЕР_1 , яка перебувала у володінні ОСОБА_12 .

Дані обставини були встановлені з висновку експерта № СЕ-19/102-24/15856-БЛ від 26.08.2024 року:

1. 1 (одна) гвинтівка, яка була надана на дослідження, не являється вогнепальною зброєю, а є пневматичною гвинтівкою моделі «Stoeger MOD. X50», № НОМЕР_2 , калібру 4,5 мм, виробництва Китаю.

Дана гвинтівка придатна для стрільби.

2. 1 (одна) гвинтівка, яка надана на дослідження, не являється вогнепальною зброєю, а є пневматичною гвинтівкою моделі «ИЖ-38с», калібру 4,5 мм, № НОМЕР_1 , виробництва росії.

Дана гвинтівка придатна для стрільби.

3. 1 (одна) куля, яка була вилучена під час розтину собаки та надана на дослідження, стріляна з гвинтівки моделі «Stoeger MOD. X50», № STG1443320, калібру 4,5 мм, яка також була надана на дослідження.

Тобто, експертним шляхом підтверджено, що пневматична гвинтівка «ИЖ-38с», калібру 4,5 мм, № НОМЕР_1 , не є вогнепальною зброєю, а також не використовувалася під час учинення кримінального правопорушення, оскільки на ній відсутні будь-які сліди пострілу чи біологічні залишки, і вона не містить ознак знаряддя злочину. Аналогічно, металеві кулі, вилучені під час обшуку, не мають ознак використання при вчиненні злочину та не підтверджують обставини, викладені в обвинувальному акті.

Попри це, суд першої інстанції безпідставно визнав вказані предмети речовими доказами та постановив їх конфіскацію у дохід держави, не з`ясувавши фактичного зв`язку між ними і злочином, чим порушив вимоги ст. 100 КПК України.

Частиною 1 ст. 96-1 КК України встановлено, що спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно:

1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави;

4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Диспозиція ч. 2 ст. 96-2 КК України зазначає, що у разі якщо гроші, цінності та інше майно, зазначені у частині першій цієї статті, були повністю або частково перетворені в інше майно, спеціальній конфіскації підлягає повністю або частково перетворене майно. Якщо конфіскація грошей, цінностей та іншого майна, зазначених у частині першій цієї статті, на момент прийняття судом рішення про спеціальну конфіскацію неможлива внаслідок їх використання або неможливості виділення з набутого законним шляхом майна, або відчуження, або з інших причин, суд виносить рішення про конфіскацію грошової суми, що відповідає вартості такого майна.

З ч. 6 ст. 96-2 КК України слідує, що спеціальна конфіскація не застосовується до грошей, цінностей та іншого майна, зазначених у цій статті, які згідно із законом підлягають поверненню власнику (законному володільцю) або призначені для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Відповідно до ст. 96-1, 96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується лише у випадках, коли майно одержане внаслідок вчинення злочину або використовувалося для його вчинення. Оскільки зазначене майно не було знаряддям злочину і не набуте злочинним шляхом, рішення суду першої інстанції в частині конфіскації пневматичної гвинтівки «ИЖ-38с», калібру 4,5 мм, № 9647071, металевої кулі та 5 металевих куль є не вірним.

Також суд першої інстанції помилково не застосував положення ч. 3 ст. 96-2 КК України щодо повернення вилученого майна законному власнику. З огляду на це, майно, яке не було використане як знаряддя злочину, підлягає поверненню власнику ОСОБА_12 .

Разом із тим суд першої інстанції обґрунтовано визнав ОСОБА_12 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 299 КК України, оскільки його умисні дії, виражені у публічному розстрілі домашньої тварини з пневматичної гвинтівки в присутності потерпілих, супроводжувалися особливою жорстокістю та активним способом заподіяння страждання, що призвело до смерті тварини, а тому повернути зброю власнику не можливо.

З огляду на дані факти, прокурор вірно зазначив, що арешт на дану зброю слід залишити в силі до моменту виконання вироку в частині стягнення з ОСОБА_12 на користь потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_14 моральної та матеріальної шкоди, витрати на правову допомогу.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Таким чином, вирок у частині кваліфікації дій обвинуваченого є законним і обґрунтованим, однак підлягає зміні у частині вирішення питання про долю речових доказів, оскільки суд допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що відповідно до ст. 409, 413 КПК України є підставою для зміни вироку.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що посилання сторони захисту на тлумачні труднощі або невизначеність законодавчого формулювання є безпідставними, оскільки закон містить чітку диспозицію, а встановлені судом фактичні обставини справи підтверджують, що дії ОСОБА_12 мають усі ознаки активного жорстокого поводження з твариною, вчиненого з хуліганських мотивів, що спричинило її загибель у присутності неповнолітнього.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 299 КК України.

Разом з тим, вирок Вінницького міського суду Вінницької області від11.08.2025, підлягає зміні у резолютивній частині вироку у частині вирішені долі речових доказів.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 413, 419, 422 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_11 , задовольнити.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 11.08.2025, яким ОСОБА_12 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 299 КК України, змінити у частині вирішенні долі речових доказів.

Виключити з резолютивної частини вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 11.08.2025 вказівку на конфіскацію в дохід держави двох пневматичних гвинтівок моделі «ИЖ-38с», калібру 4,5 мм, № 9647071, та «Stoeger MOD.X50», № STG1443320, калібру 4,5 мм, металевої кулі та 5 металевих кульок.

Доповнити вирок наступними вказівками:

«У порядку ч. 6 ст. 96-2 КК України арешт накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.08.2025 на пневматичну гвинтівку моделі «Stoeger MOD.X50», № STG1443320, калібру 4,5 мм залишити в силі до виконання вироку в частині стягнення з ОСОБА_12 на користь потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_13 матеріальної та моральної шкоди, витрат на правову допомогу.

Арешт накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.08.2024 на пневматичну готівку моделі «ИЖ-38с», калібру 4,5 мм, № 9647071, металевої кулі та 5 металевих кульок залишити в силі до виконання вироку в частині стягнення з ОСОБА_12 на користь потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_13 матеріальної та моральної шкоди, витрат на правову допомогу.»

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту оголошення та

може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4