ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 678/1268/25

Провадження № 11-кп/820/129/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря с/з: ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали кримінального провадження № 0000297 від 01 серпня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України, за апеляційною скаргою заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Летичівського районного суду Хмельницької області від 12 листопада 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Летичівського районного суду від 12 листопада 2025 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новокостянтинів Летичівського району Хмельницької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, тимчасово не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, учасника бойових дій,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.369 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням йому іспитового строку тривалістю 1 (один) рік, та з покладенням обов`язків, визначених п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до ст.ст.96-1, 96-2 КК України, ст.100 КПК України речові докази належні ОСОБА_6 , а саме грошові кошти в сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень, постановлено конфіскувати у власність держави після набрання вироком законної сили, скасувавши арешт накладений ухвалою слідчого судді Летичівського районного суду Хмельницької області від 05 серпня 2025 року.

За вироком суду, 01 серпня 2025 року о 12 годині 10 хвилин ОСОБА_6 , перебуваючи по АДРЕСА_2 , запропонував поліцейському сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №3 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_8 та інспектору сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №3 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_9 неправомірну вигоду за не притягнення його брата ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП, а саме керування автомобілем марки «CHERY TIGGO 2» із державним номерним знаком НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, вчиненому повторно протягом року.

В свою чергу ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , відмовившись від отримання неправомірної вигоди, роз`яснили ОСОБА_6 вимоги чинного законодавства та попередили його про кримінальну відповідальність за ст. 369 КК України.

Однак ОСОБА_6 , реалізуючи виниклий злочинний умисел, з метою уникнення для свого рідного брата негативних наслідків у виді притягнення до адміністративної відповідальності, ігноруючи раніше висловлене попередження про кримінальну відповідальність за пропозицію та/або надання неправомірної вигоди службовій особі, поклав грошові кошти в сумі 5000 гривень (п`ять тисяч гривень) через відчинене скло на водійське сидіння службового автомобіля працівників поліції марки «Skoda Rapid» реєстраційний номер НОМЕР_2 , надавши таким чином неправомірну вигоду, з метою уникнення ОСОБА_10 наслідків, передбачених статтею 130 КУпАП.

Після зазначених неправомірних дій ОСОБА_6 інспектор сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №3 Хмельницького РУП ГУНП в?Хмельницькій області ОСОБА_9 обмежив доступ до місця вчинення кримінального правопорушення та викликав слідчо-оперативну групу для подальшого вилучення грошових коштів та документування протиправної діяльності ОСОБА_6 .

Такі дії ОСОБА_6 кваліфіковані судом за ч.1 ст.369 КК України як пропозиція надати службовій особі неправомірну вигоду, а так само наданні такої вигоди за не вчинення службовою особою, в інтересах того, хто пропонує та надає таку вигоду, дій з використанням наданого їй службового становища.

Не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.369 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки.

Свої вимоги аргументує неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність, що полягає у безпідставному звільненні обвинуваченого від відбування призначеного покарання на підставі положень ст.75 КК України.

Звертає увага на примітку до статті 45 КК України, відповідно до якої кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим, відноситься до корупційних, що виключає можливість застосування до нього інституту звільнення від кримінального покарання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту судового рішення з коротким викладом суті вимог апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого, прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги з підстав наведених у ній, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши учасників судового провадження у дебатах та надавши останнє слово обвинуваченому, колегія суддів приходить до наступних висновків.

У відповідності до ст.404 КПК України апеляційний суд перевіряє рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З врахуванням того, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України, та правильність кваліфікації його дій не оспорюються, а тому, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги сторони обвинувачення, колегія суддів погоджується з її доводами щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ст.75 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.369 КК України.

Так, диспозиція статті 75 КК України передбачає низку обмежень щодо її застосування, зокрема неможливість звільнення від відбування покарання з випробуванням осіб, які вчинили корупційні кримінальні правопорушення.

Однак, судом першої інстанції при визначенні форми відбування призначеного покарання належним чином не враховано того, що злочин, вчинений обвинуваченим ОСОБА_6 , відповідно до положень примітки до статті 45 КК України, належить до корупційних кримінальних правопорушень, що згідно з вимогами кримінального закону (ст.75 КК України) виключає можливість застосування до нього інституту звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Санкція вчиненого ОСОБА_6 злочину передбачає альтернативні види покарання, а саме: штраф від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; обмеження волі на строк від двох до чотирьох років; позбавлення волі на той самий строк.

Отже, санкція закону, за яким особу визнано винною, нарівні з обмеженням волі на певний строк передбачає більш м`які види покарання, а тому при постановленні вироку потрібно обговорювати питання про призначення покарання, не пов`язаного з обмеженням волі. У разі обрання покарання у виді обмеження волі це рішення також має бути вмотивовано у вироку.

Додержання цих вимог закону вимагає, що в кожному конкретному випадку суд, призначаючи покарання, повинен мотивувати у вироку, чому саме цей вид покарання він вважає за необхідне призначити обвинуваченому і чому саме обрана ним конкретна міра цього виду покарання є достатньою для досягнення цілей, сформульованих у ч.2 ст.50 КК України.

Указаних вимог закону місцевий суд не дотримався.

Призначаючи відповідно до вимог ст.65 КК України ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки, місцевий суд врахував ступінь та характер суспільної небезпеки вчиненого діяння, його наслідки, дані, що позитивно характеризують особу винного, а також те, що покарання у виді штрафу обвинувачений виконати не зможе, з огляду на відсутність у останнього грошових коштів.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком, адже обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, на обліках в нарколога, психіатра не перебуває, позитивно характеризується, є учасником бойових дій, особою з інвалідністю та має відповідне матеріальне забезпечення.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст.66 КК України, є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.67 КК України, колегією суддів не встановлено.

За ступенем тяжкості вчинене ОСОБА_6 протиправне діяння відноситься до нетяжкого умисного корупційного злочину.

З урахуванням наведеного, колегія суддів доходить висновку, що виправлення ОСОБА_6 та запобігання вчиненню ним нових злочинів можливе без ізоляції його від суспільства.

Призначення більш суворого виду покарання, зокрема обмеження чи позбавлення волі, за відсутності обставин, що обтяжують покарання, та за наявності обставин, що його пом`якшують, позитивно характеризують, не відповідало б вимогам справедливості, індивідуалізації покарання та принципу його необхідності й достатності.

Беручи до уваги незначну суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_6 злочину, його позитивну поведінку після вчинення кримінального правопорушення, щире каяття та осуд своїх протиправних дій, а також значний внесок у захист Вітчизни від збройної агресії російської федерації, колегія суддів вважає за можливе призначити ОСОБА_6 покарання саме у виді штрафу, який є достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Таке покарання, на переконання судової колегії, відповідатиме вимогам ст. 50, 65 КК України, цілям кримінального покарання та забезпечить баланс між інтересами суспільства і правами обвинуваченого.

Щодо розміру штрафу, то колегія суддів виходить із принципів справедливості та індивідуалізації покарання, враховує майновий стан обвинуваченого, зокрема перебування його на пенсійному забезпеченні у зв`язку із призначенням групи інвалідності, відсутність обставин, що обтяжують покарання, наявність обставини, що його пом`якшує, а також характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину.

З урахуванням наведених обставин, суспільної небезпечності вчиненого злочину, даних про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає за можливе призначити ОСОБА_6 покарання в межах санкції статті інкримінованого йому злочину в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 грудня 2021 року (справа №617/775/20), зміна за результатами розгляду апеляційної скарги покарання у виді позбавлення чи обмеження волі, від відбування якого особу було звільнено з випробуванням на підставі ст.75 КК України на штраф, не є погіршенням правового становища обвинуваченого.

Призначення апеляційним судом покарання у виді штрафу замість призначеного судом першої інстанції покарання у виді обмеження чи позбавлення волі зі звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст.75 КК не є: «застосуванням більш суворого покарання» в розумінні п.2 ч.1 ст.420 КПК; «неправильним звільненням від відбування покарання» в розумінні п.4 ч.1 ст.420 КПК; «іншим погіршенням становища обвинуваченого» в розумінні ч.2 ст.404 і ч.1 ст.421 цього Кодексу, у зв`язку із чим задоволення відповідних апеляційних вимог сторони обвинувачення з огляду на приписи ст.420 КПК не вимагає скасування у відповідній частині вироку суду першої інстанції і ухвалення нового вироку. Таке рішення суд апеляційної інстанції постановляє у формі ухвали.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 в чистині призначеного покарання підлягає зміні, на підставі положень ст.ст. 409, 413 - 414 КПК України, через неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину через надмірну суворість.

Беручи до уваги викладене, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Летичівського районного суду Хмельницької області від 12 листопада 2025 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.369 КК України у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3