Справа № 362/3207/16-к
Провадження № 1-кп/362/8/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.09.2025 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретарів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

захисників - ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

представника потерпілого ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,

обвинуваченого - ОСОБА_18 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000131 від 05.05.14 за обвинуваченням: ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мала Солтанівка Васильківського району Київської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта вища, одруженого, директора МП «Фенікс», учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, категорія 2, раніше не судимого:

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.239-2 КК України, -

в с т а н о в и в:

Згідно обвинувального акту ОСОБА_18 обвинувачується у незаконному заволодінні поверхневим (ґрунтовим) шаром земель водного фонду в особливо великих розмірах, що спричинило тяжкі наслідки, при наступних обставинах.

Так, згідно ст. 19 Земельного кодексу України землі водного фонду є однією з категорій земель України за основним цільовим призначенням поряд із землями сільськогосподарського, лісогосподарського, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, а також землями житлової та громадської забудови.

Статтею 4 Водного кодексу України визначено, що до земель водного фонду відносяться землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водоймами, болотами, а також островами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Законом України «Про охорону земель» передбачено, що земля це поверхня суші з ґрунтами, корисними копалинами та іншими природними елементами, що органічно поєднані та функціонують разом з нею.

Відповідно до пунктів 16, 17 постанови Кабінету Міністрів України № 808 від 28.08.2013 «Про затвердження переліку видів діяльності та об`єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку», проведення робіт з розчищення дна річок, їх берегоукріплення, зміна і стабілізація стану русел, а також проведення будівельних робіт, що передбачають видобування піску і гравію, прокладання кабелів, трубопроводів та інших комунікацій на землях водного фонду, відносять до діяльності об`єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку.

Статтею 13 Закону України «Про екологічну експертизу» передбачено, що здійснення екологічної експертизи є обов`язковим для видів діяльності та об`єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку.

У відповідності до ст. 39 Закону України «Про екологічну експертизу», реалізація проектів і програм чи діяльності без позитивних висновків державної екологічної експертизи забороняється.

Статтею 29 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено, що висновок державної екологічної експертизи є обов`язковим для виконання. Реалізація програм, проектів і рішень без позитивного висновку державної екологічної експертизи забороняється.

Відповідно до ст. 86 Водного кодексу України, на земельних ділянках дна річок, озер, водосховищ, морів та інших водних об`єктів можуть проводитись роботи, пов`язані з будівництвом гідротехнічних споруд, поглибленням дна для судноплавства, видобуванням корисних копалин (крім піску, гальки і гравію в руслах малих та гірських річок), прокладанням кабелів, трубопроводів, інших комунікацій, а також бурові та геологорозвідувальні роботи. Місця і порядок проведення зазначених робіт визначаються відповідно до проектів, що погоджуються з державними органами охорони навколишнього природного середовища, водного господарства та геології.

Відповідно до ст. 1 Кодексу України "Про надра", надра - це частина земної кори, що розташована під поверхнею суші та дном водоймищ і простягається до глибин, доступних для геологічного вивчення та освоєння.

Статтею 4 Кодексу України "Про надра" передбачено, що надра є виключною власністю Українського народу і надаються тільки у користування. Угоди або дії, які в прямій або прихованій формі порушують право власності Українського народу на надра, є недійсними. Український народ здійснює право власності на надра через Верховну Раду України, Верховну Раду Автономної Республіки Крим і місцеві ради. Окремі повноваження щодо розпорядження надрами законодавством України можуть надаватися відповідним органам виконавчої влади.

Крім того, надра, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони згідно до ч. 2 ст. 5 Господарського кодексу України є об`єктами права власності українського народу, відносно яких від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Дані положення базуються на нормах ч. 1 ст. 13 Конституції України.

Відповідно до ст. 15 Кодексу України «Про надра» перебіг строку користування надрами починається з дня одержання спеціального дозволу на користування надрами, ст. 19 цього Кодексу передбачено, що надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу.

Статтею 23 Кодексу України «Про надра» передбачено, що землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати для своїх господарських і побутових потреб корисні копалини місцевого значення та використовувати надра для господарських потреб.

Відповідно до ст. 24 Кодексу права та обов`язки користувача надр виникають з моменту отримання спеціального дозволу на користування надрами.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 24 Кодексу користувачі надр мають право розпоряджатися видобутими корисними копалинами, якщо інше не передбачено законодавством або умовами спеціального дозволу

Згідно п. 3 постанови Кабінету Міністрів України № 557 від 12.07.2005 «Про затвердження Порядку видачі дозволів на проведення робіт на землях водного фонду» дозволи видаються Держводагенством за погодженням з Мінприроди - у разі проведення на землях водного фонду днопоглиблюваних робіт, робіт з прокладення кабелів, трубопроводів та інших комунікацій, п. 5 передбачено, що суб`єкт господарювання, який претендує на отримання дозволу обов`язково узгоджує питання видачі дозволу з органами місцевого самоврядування.

Постановою Кабінету Міністрів України № 827 від 12.12.1994 пісок (сировина піщано-гравійна); суглинок, супісок відносяться до корисних копалин місцевого значення.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 28.01.2005 р. Малосолтанівською сільською радою Васильківського району Київської області прийнято рішення №252-XIV-IV про передачу в оренду строком на 49 років земельної ділянки, що перебуває у державній власності, загальною площею 23,977 га (в тому числі: під гідротехнічними спорудами 0,3161 га, під ставком 22,8816 га), що знаходиться на території с. Мала Солтанівка, Васильківського району Київської області, в межах населеного пункту.

23.02.2005 р. між Малосолтанівською сільською радою Васильківського району Київської області (, що розташована за адресою: вул. Першотравнева, 11, с. Мала Солтанівка, Васильківського району Київської області), в особі сільського голови ОСОБА_19 , що діє на підставі Рішення І Сесії XXIV скликання сільради від 17.04.2002 р. та Малим Приватним підприємством «Фенікс» (, що розташоване за адресою: вул. Першотравнева, 11, с. Мала Солтанівка, Васильківського району Київської області), що діє на підставі Статуту, затвердженого Васильківською районною державною адміністрацією Київської області 26.04.2004 за № 413, в особі засновника ОСОБА_18 укладено договір оренди щодо вищезазначеної земельної ділянки.

10 грудня 2009 р. МПП «Фенікс» в особі директора ОСОБА_18 , на підставі робочого проекту «Реконструкції руслової водойми на р. Стугна в с. Мала Салтанівка, Васильківського району, Київської області» та договору оренди земельної ділянки, яка розташована в адміністративно-територіальних межах Малосалтанівської сільської ради Васильківського району Київської області, отримано дозвіл від Управління водного господарства у місті Києва та Київської області на проведення робіт на землях водного фонду.

Даний дозвіл надає право директору МПП «Фенікс» ОСОБА_18 на здійснення днопоглиблювальних робіт на руслі р. Стугна та русловій водоймі в об`ємі 211,5 тис.м3.

Разом з тим, ОСОБА_18 , всупереч вимогам ст. 24 Кодексу України «Про надра» не отримав спеціального дозволу на користування надрами.

В подальшому, ОСОБА_18 , у невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, будучи засновником та директором МПП «Фенікс», маючи у своєму віданні на підставі договору оренди земельну ділянку, що перебуває у державній власності, загальною площею 23,1977 га (в тому числі: під гідротехнічними спорудами 0,3161 га, під ставком 22,8816 га), що знаходиться на території с. Мала Солтанівка, Васильківського району Київської області, в межах населеного пункту, вирішив незаконно заволодіти поверхневим (ґрунтовим) шаром земель водного фонду - річковим піском.

Таким чином, в порушення вимог ст. 4 Водного кодексу України, Закону України «Про охорону земель», пунктів 16, 17 постанови Кабінету Міністрів України від 28.08.2013 № 808 «Про затвердження переліку видів діяльності та об`єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку», ст. 13, ст. 39 Закону України «Про екологічну експертизу», ст. 29 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. 86 Водного кодексу України, ст. 1, ст. 4, ст. 15, ст. 19, ст. 23, ст. 24 Кодексу України «Про надра», ч. 2 ст. 5 Господарського кодексу України, ч. 1 ст. 13 Конституції України, п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 № 557 «Про затвердження Порядку видачі дозволів на проведення робіт на землях водного фонду», Постанов Кабінету Міністрів України від 12.12.1994 № 827 ОСОБА_18 , реалізуючи свій злочинний умисел, у період часу з 14 грудня 2009 р. по 22 травня 2014 р., діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, не зважаючи на відсутність у МПП «Фенікс» відповідних дозвільних документів - спеціального дозволу на користування надрами, усвідомлюючи, що вказане підприємство користувачем надр не являється, у зв`язку з чим не володіє правом розпорядження видобутими корисними копалинами згідно вимог п. 2 ч. 1 ст. 24 Кодексу України "Про надра", перебуваючи в адміністративних межах Малосалтанівської сільської ради Васильківського району Київської області, діючи незаконно з метою заволодіння землями водного фонду, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконно збагачення за рахунок земель водного фонду, використовуючи земснаряд «Н - 9911 к» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив видобуток піску з руслової водойми річка Стугна в адміністративних межах Малосалтанівської сільської ради Васильківського району Київської області в об`ємі 9 152 куб.м, що становить особливо великий розмір, в результаті вчинення протиправних дій останній спричинив матеріальної шкоди державі на загальну грошову суму 1 763 553,79 грн.

Органом досудового розслідування ОСОБА_18 висунуто обвинувачення внезаконному заволодінні поверхневим ґрунтовим шаром земель водного фонду в особливо великих розмірах, що спричинило тяжкі наслідки, а його дії кваліфіковано за ч.3 ст.239-2 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_18 свою вину в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 239-2 КК України, винуватим себе не визнав. Суду показав, що він здійснює підприємницьку діяльність. В 2004 р. його запросили на засідання комісії із надзвичайних ситуацій Васильківської РДА. На засіданні комісії обговорювалося питання про екологічний стан водойми у с. Мала Солтанівка. Йому було запропоновано провести відповідні роботи по очистці водойми. Для цього він взяв в оренду земельну ділянку, на якій знаходилась водойма з прибережною зоною, близько 2-3 га. Після цього він замовив відповідну документацію: акт, проект, дозволи, які дійсні до нинішнього часу. Ґрунтовою сумішшю, яку було вибрано із дна водойми, було укріплено дамбу і підсипано дорогу в селі. Він зробив користь громаді, розчистивши став. Коли погоджував проект, робив експертизу і отримав позитивний висновок, який затверджений на техраді. По проекту він має право заглиблюватись на 3-5, 3-8 метрів. Орган, який надав дозвіл, неодноразово перевіряв його роботу. Цей дозвіл на проведення поглиблювальних робіт діє до кінця будівництва і його продовжувати не потрібно. Вважає цю справу замовною і просить його виправдати.

В судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_16 суду показав, що в 2005 р. з директором МПП «Фенікс» ОСОБА_18 був укладений договір оренди земельної ділянки для проведення робіт на землях водного фонду з метою приведення в належний стан русла р. Стугна. Роботи проводилися повільно. Він був присутній при виконанні робіт земснарядом, який намивав з одного боку. ОСОБА_18 звертався з клопотанням до сільської ради про реалізацію піску. Будівництво дороги в селі ОСОБА_18 проводив за допомогою цього піску. На всі роботи були дозволи.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_20 суду показав, що він працював бригадиром ТОВ «САВХОЗ» в с. Ксаверівка. У них на підприємстві будували яму для засипки зерна, тому потрібен був пісок. В червні 2014 р. він направляв автомобілі в с. М. Солтанівка для того, щоб привезти пісок, за який було вже сплачено підприємством, про це йому повідомив керуючий. Водіям видавались маршрутні листи. Машини поїхали в с. Мала Солтанівка Васильківського району, але назад з піском не повернулися.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_21 суду показав, що працює водієм в ТОВ «САВХОЗ» в с. Ксаверівка. Обвинуваченого Коломійця особисто не знає. Він разом з іншим водієм отримали дозвіл від керівництва на перевозку піску і поїхали на місце завантаження. Зранку привіз доручення і знав, що все сплачено. Після завантаження їм виписали документ і дали квитанції, які вони віддали на місці розвантаження в бухгалтерію. Коли він виїжджав з піском, то його зупинили і сказали, що забирають машину на штрафмайданчик. Після того, як вони показали довіреність і сплату, їх відпустили, але автомашини вони поставили на штрафмайданчик.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_22 суду показав, що влітку 2014 р. (кінець червня) він разом з ОСОБА_21 приїхав на двох автомобілях КАМАЗ, що належать підприємству за піском і мали намір набрати дві машини піску. По пісок в с. М. Солтанівку вони їздили за дорученням директора, маючи відповідні накладні та маршрутні листи. У листі було написано: «Солтанівка-пісок». Пісок вони брали вже не вперше, на той час вивезли вже 8 машин 80 тон, оскільки в с. Ксаверівка будували сушарку. Коли того дня він заїхав завантажитись, до нього підбігли працівники міліції з автоматами. При завантаженні вони нічого не платили, а показали лише доручення від товариства. Коли вони раніше завантажувалися, то їм давали накладну про отримання 10 тонн.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_23 суду показав, що він працює у фірмі, яка займається тим, що за розпорядженням правоохоронних органів вилучає і зберігає речі. Вони приїхали на об`єкт в с. Мала Солтанівка і вилучили земснаряд, який перевезли в с. Підгірці.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_24 суду показав, що він працює головним спеціалістом Департаменту геологічного контролю Державної служби геології та надр України. Для того, щоб видобувати надра потрібно взяти спеціальний дозвіл у Державній службі в м. Києві. Є порядок, який регулюється Постановою КМ України №587 за 2005 рік, та №615 за 2011 рік. Чи мав ОСОБА_25 такий дозвіл, він не перевіряв. До дозволу надається перелік документів і укладається угода про користування надрами. Робиться акт про надання гірничого відводу, надаються документи, що посвідчують право користування земельною ділянкою, розробляється проект, і тільки потім можна приступати до роботи. Для проведення поглиблювальних робіт існує інша специфіка. Спершу потрібно звернутися до державного органу, щоб визначити чи є там корисні копалини. Без спеціального дозволу пісок видобувати не можна, як і використовувати ґрунти, тобто ґрунт, що видобувається при днопоглиблюваних роботах може бути за кількістю і якістю таким, що має промислове значення, або не придатним для промислового використання, тобто не є корисною копалиною і підлягає використанню для підвищення і обвалування берегових територій. Для здійснення водопоглиблюваних робіт повинен бути проект і проводити роботи можливо тільки на глибині, вказаній в проекті, а це 2 м, або вносити зміни в проект. Вказаний проект погоджується з головними органами державної влади. Сільська чи міська рада не може дати дозвіл на поглиблювані роботи. Для вказаних робіт повинні були бути відповідні проекти, які, крім того, мали бути затверджені обласною радою. У фінансових документах повинна вказуватися, яка корисна копалина, і якщо це пісок, то його потрібно було оцінювати, оскільки за своїми якостями пісок, який видобувається при виконанні днопоглиблюваних робіт, має попит у промисловості і має ознаки корисних копалин місцевого значення.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_26 суду показав, що являвся депутатом Малосолтанівської сільської ради з 2005 р. Всі питання, що стосуються ставка, приймались на сесіях, а саме: було вирішено, що ОСОБА_18 зробить два пляжі, греблю. Був укладений договір, але йому невідомо, чи вирішувалось в договорі питання про оплату. З якого часу ОСОБА_18 здійснює роботи на ставку, також сказати не може. Але сесія давала дозвіл на продаж піску, який ОСОБА_18 отримувався із дна водойми при здійсненні робіт. Після того, як ОСОБА_18 провів чистку водойми, в ній стало можливо купатися та не було неприємного запаху з водойми.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_27 суду показала, що проживає в с. М.Солтанівка недалеко від ставку, на якому велися роботи по приведенню його в нормальний стан. Вона бачила, що чистять ставок і вважає це правильним, бо він був зарослим, були старі дерева. Зараз він має більш-менш пристойний вигляд, не смердить. Коли чистили ставок, то йшов мул і його вивозили. Вивозили також і пісок, в день по дві-три машини. Вона особисто купувала пісок, оскільки її син будувався. Будь-яких претензій до ОСОБА_18 у неї не має. Ставком вона задоволена, тепер там можна купатися.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_28 суду показав, що працював водієм вантажної автомашини в МПП «Фенікс». На земснаряді він не працював. Земснаряд вичищав мул та пісок із ставка. Чи продавалось те, що викачувалось він не знає. Пісок він перевозив автомобілем в межах села для проведення його благоустрою.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_29 суду показав, що працював в.о. директора ТОВ «САВХОЗ" с. Ксаверівка. Їм потрібен був пісок на будівництво. Йому стало відомо про продаж піску в смт. Борова. Директором ОСОБА_30 було укладено договір на придбання піску та сплачено 5000,00 грн. Дві машини привезли пісок, а дві було арештовано працівниками міліції. Через 2 дні машини було повернуто. Водіями на автомобілях були ОСОБА_21 і ОСОБА_22 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_31 директор ПП «Славіна», яким у 2008 р. виготовлявся Робочий проект реконструкції руслової водойми на р. Стугна в с. Мала Солтанівка Васильківського району Київської області, показав, що на замовлення МПП «Фенікс» було проведено дослідження водойми та зроблено Висновок по інженерно-геологічним вишукуванням для покращення гідрологічного та санітарного стану руслової водойми на р. Стугна в с. Мала Солтанівка, було встановлено, що водойма річки Стугна заторфована та замулена. Замулений ґрунт в своєму складі має рослинні залишки, що не розклалися. Для покращення гідрологічного стану русла водойми річки Стугна було необхідно розчистити дно водойми від торфу та мулу, що приведе до збільшення швидкості руху води і зупиненню заторфованості і замулення водойми. Під час дослідження бурились 14 скважин на глибину 7 метрів, з яких відбирались моноліти ґрунтів та робились лабораторні дослідження їх властивостей та визначено 10 гідрологічних елементів (пісок, торф, мул і т.д.).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_32 суду показав, що йому зателефонував його товариш ОСОБА_33 та попросив на день чи два допомогти своїм екскаватором щось почистити, перекинути ґрунт, суміш чи пісок. ОСОБА_18 , з яким він не був знайомий, забрав його екскаватор в с. М.Солтанівку Васильківського району і на наступний день йому зателефонували і сказали, що прокуратура затримала екскаватор і просили привезти техпаспорт на нього. Пізніше він забрав і екскаватор і техпаспорт на нього.

У відповідності до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_18 проводився в межах висунутого йому обвинувачення, а саме в тому, що він, діючи незаконно, з метою заволодіння землями водного фонду, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення за рахунок земель водного фонду без наявності дозвільних документів здійснив видобуток піску з русла водойми річки Стугна в межах Малосолтанівської сільської ради Васильківського району Київської області в об`ємі 9152 куб.м, що становить особливо великий розмір, заподіявши державі матеріальної шкоди на загальну суму 1 763 553,79 грн. Діями ОСОБА_18 спричинено тяжкі наслідки.

Судом досліджено надані обвинуваченням докази.

Як вбачається із витягу ЄРДР № 0000131 від 05.05.2014 р., слідчим СУ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_34 внесено відомості в ЄРДР про те, що службові особи Васильківського району Київської області, здійснюючи організаційно-розпорядчі функції, вчинили ряд дій, спрямованих на незаконне заволодіння земельними ділянками у великих розмірах, а також землями водного фонду, чим спричинили матеріальної шкоди державі. Яким чином до СУ ГУ МВС України в Київській області надійшла зазначена інформація у витягу не зазначено (т. 2 а.с. 1).

Як вбачається із доручення про проведення досудового розслідування від 05.05.2014 р., досудове розслідування вказаного кримінального провадження доручено слідчому, який вносив відомості в ЄРДР (т. 2 а.с. 2).

Як вбачається із повідомлення про початок досудового розслідування (відповідно до ч. 6 ст. 214 КПК України) від 05 квітня 2014 р. слідчий ОСОБА_35 повідомив старшого прокурора прокуратури Київської області ОСОБА_36 про внесення ним 05 квітня 2014 р. відомостей в ЄРДР про вчинення службовими особами Васильківського району Київської області кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України та про початок досудового розслідування (т. 2 а.с. 3).

Як вбачається із витягу ЄРДР №0000652 від 13.06.2014 р., слідчим СВ Васильківського РВ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_37 внесено відомості в ЄРДР, що 13.06.2014 р. в с. Мала Солтанівка Васильківського району Київської області виявлено факт незаконного видобутку та продажу сипучого ґрунту з річкової водойми річка Стугна. Дії осіб, які вчинили дане кримінальне правопорушення, кваліфіковано за ч. 1 ст. 239-2 КК України (т. 2 а.с. 14).

Як вбачається із протоколу огляду місця події від 22.05.2014 р., слідчим СУ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_34 , який проводив досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000131 від 05.05.2014 р. відносно службових осіб Васильківського району Київської області, без зазначення, в якому саме кримінальному провадженні, та в зв`язку із чим, проводилася ця слідча дія із участю громадянина ОСОБА_38 як спеціаліста, була оглянута водойма р. Стугна в с. Мала Солтанівка Васильківського району Київської області. Яке відношення вказана водойма має до дій службових осіб Васильківського району по незаконному заволодінню земельними ділянками, - не зазначено. В протоколі вказано, що спеціалістом у водоймі були встановлені углиблення глибиною 8-9 метрів. За допомогою якого приладу, яким чином визначався розмір углиблень в протоколі не вказано. Також згідно запису в протоколі під час огляду водойми було вилучено ґрунтову суміш, яка поміщена до скляної банки. Об`єм банки, а також, чи вона була опечатана в протоколі не вказано (т. 3 а.с. 2-5).

Як вбачається з Висновкуексперта № 7791/7792/14-34 від 02.07.2014 р. за результатами проведення комплексної судово-ґрунтознавчої та інженерно-екологічної експертизи на підставі постанови слідчого СУ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_39 від 25.05.2014 р. в кримінальному провадженні №0000131 при зовнішньому огляді об`єктів дослідження було виявлено два контейнери із пояснювальним записом. На одному контейнері було вказано, що в ньому знаходиться ґрунтова суміш, вилучена з глибини 1-2 метри, на іншому з глибини 8-9 метрів. В першому контейнері маса рідини коричнево-сірого кольору разом із контейнером становить 325 грам, а в іншому 225 грам. Пояснювальний запис підписаний слідчим СУ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_40 . Дані про місце вилучення об`єктів дослідження та опечатування контейнерів в описовій частині висновку відсутні. В резолютивній частині висновку вказано, що згідно постанови слідчого про призначення експертизи досліджувані об`єкти вилучені із глибини 1-2 та 8-9 метрів із місць ведення господарської діяльності на водоймі р. Стугна, які розташовані в адміністративно-територіальних межах Малосолтанівської сільської ради Васильківського району Київської області і являють собою природні пухкі слабокарбонатні дрібнозернисті піски, які входять до переліку корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення (т. 3 а.с.167-173).

Як вбачається із Висновку експерта за результатами проведення судової інженерно-екологічної експертизи від 02.07.2014 р. у зв`язку із давністю досліджувальної події та ймовірно принциповою зміною матеріальної обстановки щодо первинних антропогенних змін навколишнього середовища, дослідження проводилося шляхом вивчення матеріалів кримінального провадження №0000131, аналізу нормативної, нормативно-технічної, спеціальної, технічної документації. Експертом за базові показники бралися дані, одержані при огляді місця події від 22.05.2014 р., проведеного слідчим СУ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_34 із участю спеціаліста ОСОБА_41 . При цьому водойма експертом не досліджувалась. Проте, експерт прийшов до висновку, що на земельній ділянці водному об`єкті р. Стугна Малосолтанівської сільської ради Васильківського району Київської області наявні ознаки негативного антропогенного впливу господарської діяльності у вигляді трьох підводних заглиблень загальною площею 2860 кв.м, що мають нехарактерну для даної водойми глибиною 8-9 м. Державі внаслідок самовільного користування надрами нанесено збитки в розмірі 1 763 553,79 грн. При цьому суд відмічає, що відомості про виявлення факту видобутку та продажу сипучого ґрунту із річковою водойми внесено в ЄРДР слідчим СВ Васильківського РВ МВС України в Київській області ОСОБА_37 13.06.2014 р. в кримінальному провадженні №0000652 за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 239-2 КК України лише через 22 дні після огляду місця події 22.05.2014 р. слідчим СУ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_34 , та призначення ним судової експертизи 25.05.2014 р. у кримінальному провадженні, яке не стосувалося кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 239-2 КК України, а постанова про об`єднання матеріалів досудового розслідування в кримінальному провадженні №0000131 від 05.05.2014 р. та №0000652 від 13.06.2014 р. винесена прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_42 29.07.2014 р. (т.3 а.с. 175-181).

Як вбачається із Акту про проведення обстеження гідротехнічної споруди ставка у с.Мала Солтанівка Васильківського району Київської області від 07.12.2004 р., проведеного відділом надзвичайних ситуацій Васильківської РДА, гідротехнічна споруда ставка в с.Мала Солтанівка перебуває в аварійному стані і потребує термінового вжиття заходів (т.4 а.с. 111).

Як вбачається із Рішення постійної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій Васильківської РДА від 10.12.2004 р., в зв`язку із знаходженням гідротехнічних споруд ставка в с.Мала Солтанівка Васильківського району Київської області в аварійному стані, що може призвести до підтоплення приватних будинків, вирішено провести розчищення та поглиблення ставка с. Мала Солтанівка (т.4 а.с. 112).

Як вбачається із Договору оренди земельної ділянки від 23.02.2005 р., укладеного Малосолтанівською сільською радою Васильківського району Київської області в особі ОСОБА_19 і МПП «Фенікс» в особі засновника ОСОБА_18 МПП «Фенікс», передано в оренду земельну ділянку, що перебуває у державній власності, загальною площею 23,1977 га (в тому числі під гідротехнічними спорудами 0,3161 га та під ставком 22,8816 га), що знаходяться в с.Мала Солтанівка Васильківського району Київської області для ведення ставково-рибного господарства (т.2 а.с. 118-119 (на звороті), т. 4 а.с. 113-116)).

Як вбачається із акту прийманняпередачі земельної ділянки від 24.02.2005 р. Малосолтанівська сільська рада Васильківського району Київської області передала, а МПП «Фенікс» прийняло земельну ділянку площею 23,1977 га для використання (т.2 а.с.121).

Як вбачається із Дозволу №2 на проведення робіт на землях водного фонду з поглиблення русла річки та ложа ставу від 10.12.2009 р., виданого Управлінням водного господарства у м. Києві та Київській області, МПП «Фенікс» надано дозвіл на здійснення днопоглиблювальних робіт на руслі р. Стугна та русловій водоймі в об`ємі 211,5 тис.куб.м (т.3 а.с. 38).

Як вбачається із Робочого проекту реконструкції руслової водойми на р.Стугна в с.Мала Солтанівка Васильківського району Київської області, виготовленого ПП «Славіна», при його виготовленні встановлено, що верхів`я руслової водойми заросле, засмічене, має місце заростання на 80% руслової водойми рослинністю, очеретом, рогозою. При цьому запропоновано перелік робіт по облаштуванню водойми (т.4 а.с. 68-162).

Як вбачається із Архітектурно-планувального завдання №11/08 по реконструкції руслової водойми на р. Стугна в межах Малосолтанівської сільської ради Васильківського району Київської області МПП «Фенікс», воно затверджено начальником відділу містобудування, архітектури та інфраструктури Васильківської РДА та погоджено начальником управління містобудування, архітектури та розвитку інфраструктури Київської ОДА. Архітектурноплановим завданням погоджено проведення проектновишукувальних робіт МПП «Фенікс» по реконструкції руслової водойми на р. Стугна в с.Мала Солтанівка Васильківського району Київської області (т.4 а.с.117-123).

Як вбачається із Висновку експертизи №08В №04-6.1.00-31699 від 12.12.2008 р. проект «Реконструкція руслової водойми на р. Стугна в с.Мала Солтанівка Васильківського району Київської області», розроблений ПП «Славіна», відповідає вимогам нормативних актів про охорону праці (т.3 а.с. 94-110).

Як вбачається із Висновку комплексної державної експертизи філії ДП «Укрдержбудекспертиза у Київській області» ним позитивно оцінено робочий проект реконструкції руслової водойми на р. Стугна в с.Мала Солтанівка Васильківського району Київської області (т.3 а.с. 111-115).

П.13 ч.1 ст.3 КПК України передбачено, що обвинувачення є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте у порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч.4 ст. 110 КПК України є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст.291 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 р., зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» №25444/94, п.52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п.58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п.34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини» № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Як вбачається із обвинувального акту, затвердженого 18.11.2024 р., та врученого обвинуваченому ОСОБА_18 27.05.2025 р., прокурором змінено обвинувачення у кримінальному провадженні № 0000131 за обвинуваченням ОСОБА_18 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.239-2 КК України. Проте, зазначене процесуальне рішення прокурора не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки не містить формулювання обвинувачення ОСОБА_18 відповідно до положень процесуального закону, так як в ньому міститься лише виклад фактичних обставин кримінального провадження, які прокурор вважає встановленими. Крім того, даний обвинувальний акт взагалі не містить посилань про те, що ОСОБА_18 обвинувачується у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, так як в ньому наявні лише відомості щодо підозри ОСОБА_18 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 239-2 КК України (в редакції Закону від 05.11.2009 № 1708-VI).

Згідно із зміненим формулюванням обвинувачення, ОСОБА_18 обвинувачується у незаконному заволодінні поверхневим ґрунтовим шаром земель водного фонду в особливо великих розмірах, що спричинило тяжкі наслідки.

Зокрема, органом досудового розслідування зазначено, що заволодіння поверхневим (ґрунтовим) шаром земель водного фонду було вчинено ОСОБА_18 шляхом видобутку за допомогою земснаряду «Н-9911» піску в об`ємі 9152 куб.м за відсутності спеціального дозволу на видобування корисних копалин на землях водного фонду. Також, в формулюванні обвинувачення вказано, що ОСОБА_18 на підставі робочого проекту реконструкції руслової водойми на р. Стугна та договору оренди земельної ділянки було отримано дозвіл Управління водного господарства у м. Києві та Київській області на проведення робіт на землях водного фонду.

В теорії кримінального права залежно від опису ознак конкретного складу злочину розрізняють такі види диспозицій: проста, описова, відсильна, бланкетна і змішана.

Стаття 239-2 КК України є бланкетною кримінально-правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує злочин, а для повного визначення його ознак відсилає до інших галузей права. Основна особливість бланкетної диспозиції полягає в тому, що така норма має загальний і конкретизований зміст.

Загальний зміст статті 239-2 КК України полягає в тому, що з ним пов`язане визначення злочином діянь, які описані в диспозиціях частин цієї статті.

Конкретизований зміст бланкетної диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює норму більш конкретним змістом для встановлення саме тих ознак, які мають значення для кримінально-правової кваліфікації.

Згідно із зазначеним, під час проведення кримінально-правової кваліфікації діяння необхідно обов`язково встановити, які саме нормативно-правові акти та у якій редакції були чинними на момент вчинення конкретного злочину та які саме правила, вимоги чи заборони, що в них сформульовані, було порушено, з урахуванням вимог законодавства щодо дії нормативно-правових актів у часі.

Однак, обвинувальний акт, складений відносно ОСОБА_18 , містить в собі лише посилання на недотримання останнім вимог ст.ст. 47, 51 Водного кодексу України під час видобутку піску з руслової водойми, без розкриття їх змісту та без зазначення вимог інших нормативно-правових актів у редакції, чинній на момент вчинення ОСОБА_18 інкримінованого йому злочину, порушення яких, на переконання органу досудового розслідування, він допустив, та до змісту яких відсилає диспозиція ст. 239-2 КК України.

Відсутність посилання у формулюванні обвинувачення ОСОБА_18 на вимоги нормативно-правових актів, порушення яких, на переконання органу досудового розслідування, допустив ОСОБА_18 , безпосередньо впливає на визначення об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч.3 ст.239-2 КК України, а саме незаконності заволодіння землями водного фонду, оскільки сторона обвинувачення в обвинувальному акті вказує про те, що ОСОБА_18 діяв на підставі дозволу Управління водного господарства у м. Києві та Київській області на проведення днопоглиблюваних робіт на руслі р. Стугна та русловій водоймі в об`ємі 211,5 тис.куб.м, договору оренди земельної ділянки, в тому числі з її частиною під ставком, та робочого проекту реконструкції руслової водойми на р. Стугна в с. Мала Солтанівка, Васильківського району, Київської області. При цьому, органом досудового розслідування не зазначено про незаконність такої діяльності, що за змістом не узгоджується з подальшим обвинуваченням ОСОБА_18 .

Крім того, в обвинувальному акті відносно ОСОБА_18 міститься посилання на видобування корисних копалин без спеціального дозволу, що за певних обставин є ознакою кримінального правопорушення в сфері порушення встановлених правил використання надр, що передбачено ст. 240 КК України.

Зазначені недоліки та протиріччя у формулюванні обвинувачення ОСОБА_18 в обвинувальному акті свідчать про порушення права обвинуваченого на захист від конкретного обвинувачення.

У відповідності до ч.1 ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд встановить наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

У відповідності до ч.1 ст.89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Вивчивши надані прокурором матеріали досудового розслідування, в тому числі протокол огляду місця події від 22.05.2014 р., суд установив, що ця слідча дія проведена у кримінальному провадженні №0000131 відносно службових осіб Васильківського району Київської області, які вчинили дії по незаконному заволодінню земельними ділянками. Протокол огляду місця події не містить всі необхідні реквізити, що викликає сумнів у достовірності вимірів, які були начебто проведені спеціалістом ОСОБА_43 , а також порушено порядок вилучення ґрунтової суміші із водойми. При цьому ґрунтова суміш була поміщена в банку без її опечатування, а в подальшому на дослідження експертам ґрунтова суміш передавалася в 2-х контейнерах і також не опечатаних. Оскільки при проведенні огляду місця події було допущено порушення норм КПК України, суд не приймає до уваги результати вказаної слідчої дії.

Також суд критично відноситься до висновку експерта №7791/7792/14-34 від 02.07.2014 р. за результатами проведення комплексної судово-ґрунтознавчої та інженерно-екологічної експертизи, оскільки дані для дослідження експерт брав із вищевказаного протоколу огляду місця події від 22.05.2014 р., проведеного із порушення норм КПК України, безпосередньо не досліджуючи водойму та досліджував ґрунтову суміш, вилучену із порушенням норм КПК України. Аналогічно експертом на підставі протоколу огляду місця події від 22.05.2014 р., без належного дослідження зроблено висновок, що внаслідок самовільного користування надрами МПП «Фенікс» державі заподіяно збитки на суму 1 763 553,79 грн. Враховуючи вищевказане, суд вважає висновок експерта №7791/7792/14-34 від 02.07.2014 р. недопустимим доказом та не бере його до уваги. Обвинувачення ОСОБА_18 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення органом досудового розслідування не сформульовано. Змінений під час судового розгляду обвинувальний акт щодо ОСОБА_18 хоча формально і містить в собі формулювання обвинувачення, проте дане обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.239-2 КК України, є нечітким, що порушує право обвинуваченого ОСОБА_18 знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують та порушено його право на захист від конкретно визначеного обвинувачення.

Статтею 337 КПК України визначено, що cудовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

Статтею 7 КПК України закріплені загальні засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до вимог ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на слідчого та прокурора.

Як зазначив Конституційний Суд України в рішенні №1-31/2011 від 20.10.2011 р., визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, отримані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та постановлення законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду справ при винесенні вироків» №5 від 29.06.1990 р., в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені в судовому засіданні, а всі сумніви у справі, в тому числі що стосуються достатності зібраних фактичних даних, якщо вичерпані всі можливості їх доповнення та усунення, повинні тлумачитися і вирішуватися на користь підсудних.

Згідно статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. При цьому неприпустимо покладати на підсудного доведення своєї невинуватості. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь останньої. Визнання особи винуватою у вчинені злочину може мати місце лише за доведеності її вини. Обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а також доказах, одержаних незаконним шляхом.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення, а саме: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення; винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; при цьому обов`язок доказування зазначених обставин відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України покладається на прокурора.

Відповідно до ч.3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється в разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" передбачає, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.1), а також ст.370 КПК України зобов`язують суд обґрунтовувати своє рішення, проте їх не можна тлумачити як такі, що вимагають детальної відповіді на кожен аргумент. Є міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування. У даному кримінальному провадженні суд відповів на основні аргументи.

Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст. 62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. У основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення. Про недопустимість порушення таких принципів Європейський суд з прав людини зазначив, зокрема у справах "Тельфнер проти Австрії" від 20 березня 2001 р., "Джон Мюррей проти Сполученого Королівства" від 08 лютого 1996 р., "Капо проти Бельгії" від 13.01.2005 р.

У справі "Барбера, Мессеґе і Хабардо проти Іспанії" від 6 грудня 1988 р. Європейський Суд з прав людини встановив, що "принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину, обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь обвинуваченого (підсудного).

Тягар доведення факту вчинення обвинуваченим (підсудним) злочину покладений на сторону обвинувачення і не може перекладатися на захист, що чітко та недвозначно висловлено у низці рішень Європейського Суду з прав людини, зокрема, у Рішенні по справі "Барбера, Мессеґе і Хабардо проти Іспанії № 10590/83 від 6 грудня 1988 р. та Рішенні по справі "Капо проти Бельгії" № 4291/98 від 13 січня 2005 р.

Таким чином, у правовій державі при ухваленні судового рішення не допускається обвинувальний ухил, по суті якого кожен, хто постав перед судом повинен бути визнаний винним, а навпаки гарантується та усіляко забезпечується презумпція невинуватості особи.

Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу.

При цьому саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен.

Суд враховує, що під час досудового розслідування були допущені чисельні порушення норм КПК України, а в ході судового розгляду справи обвинуваченням не доведено вину ОСОБА_18 , а тому дослідивши докази в кримінальному провадженні, суд приходить до висновку про недоведеність вини ОСОБА_18 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 239-2 КК України, в зв`язку із чим у відповідності до п.2 ч.1 ст. 373 КПК України він підлягає виправданню.

З урахуванням досліджених судом доказів та допущених досудовим розслідуванням порушень норм КПК України, а в ході судового розгляду справи стороною обвинувачення не доведено вину ОСОБА_18 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.239-2 КК України, в зв`язку із чим він підлягає виправданню.

Судові витрати за проведення судової інженерно-екологічної експертизи № 7793/14-48 від 02.07.2014 р. вартістю 2 960 грн. 00 коп.; судово-ґрунтознавчої експертизи № 7791/7792/14-34 від 02.07.2014 р. вартістю 3552 грн. 00 коп., - слід віднести на рахунок держави.

Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст.100 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 366-368, 370, 373-374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_18 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 239-2 КК України, у зв`язку з недоведеністю його вини та виправдати його.

Судові витрати за проведення судової інженерно-екологічної експертизи № 7793/14-48 від 02.07.2014 р. вартістю 2 960 грн. 00 коп.; судово-ґрунтознавчої експертизи № 7791/7792/14-34 від 02.07.2014 р. вартістю 3552 грн. 00 коп., - слід віднести на рахунок держави.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва № 761/26332/14-к від 11.09.2014 р. на майно ОСОБА_18 , а саме на землесосний снаряд, реєстраційний номер З-303324, відповідно до суднового білету серії СБ № 029253 та свідоцтва про придатність малого судна до плавання № 104-1-33817-08.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- землесосний снаряд реєстраційний номер З-303324, переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_18 , - залишити власнику ОСОБА_18 ;

- екскаватор марки «Аккерман-ЕС-200», переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_28 , - залишити у користуванні та розпорядженні ОСОБА_28 ;

- зразки піщаної суміші, передані до камери зберігання СУ ГУМВС України в Київській області, - знищити;

- вантажний автомобіль марки «Зіл» д.н.з. НОМЕР_2 , відданий під розписку ОСОБА_44 , - залишити за власнику.

- вантажний автомобіль «Камаз» д.н.з. НОМЕР_3 , що належить ТОВ «Савхоз», відданий під розписку ОСОБА_29 , - залишити власнику ТОВ «Савхоз».

- копію «Робочого проекту по реконструкції руслової водойми на р. Стугна в с. Мала Солтанівка», - зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Міру запобіжного заходу заставу, - скасувати.

Після вступу вироку в законну силу заставу в розмірі 6090 грн., внесену ОСОБА_18 23.09.2014 р. на рахунок Шевченківського районного суду м. Києва, за квитанцією № 21117879 від 23.09.2014 р. на розрахунковий рахунок Шевченківського районного суду м. Києва, , Банк одержувач ГУ ДКСУ у м. Києві, МФО 820019, рахунок № 4146, отримувач Шевченківський районний суд м. Києва, - повернути ОСОБА_18 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Копію вироку після його проголошення вручити учасникам кримінального провадження.

Учасники судового розгляду мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1