Справа № 135/1574/24
Провадження №11-кп/801/657/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження№ 0000196, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Ладижинського міського суду Вінницької області від 27.03.2025 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Слобода Шаргородська Шаргородського району Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком три роки шість місяців без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком два роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 11 142,60 грн.

Вирішено питання з речовими доказами.

встановив:

29.10.2024 о 10 год. 30 хв в м. Ладижин Гайсинського району Вінницької області, водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним легковим автомобілем марки «Ford» моделі «Mustang Mach-E», номерний знак НОМЕР_1 , рухався по асфальтованому сухому дорожньому покриттю проїзної частини по вулиці Петра Кравчика зі сторони перехрестя вулиць Петра Кравчика та Енергетиків до перехрестя вулиць Петра Кравчика та Будівельників м.Ладижин Гайсинського району Вінницької області. Під`їжджаючи до перехрестя вулиць Петра Кравчика та Будівельників м. Ладижин Гайсинського району Вінницької області, ОСОБА_7 , діючи необережно, в порушення вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» (розділ 33 «Дорожні знаки») та пункту 16.11 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі - Правила дорожнього руху), будучи не уважним, не стежачи за дорожньою обстановкою, маючи об`єктивну можливість запобігти настанню дорожньо-транспортної пригоди, не переконався у безпеці своїх дій, почав здійснювати проїзд через вказане перехрестя, де в правій смузі руху по вул. Будівельників м. Ладижин Гайсинського району Вінницької області допустив зіткнення із технічно-справним автомобілем марки «Volkswagen», моделі «Passat B4», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , який проїжджав перехрестя по вул. Будівельників зі сторони перехрестя вулиць Наконечного та Будівельників м. Ладижин Гайсинського району Вінницької області, та в подальшому відбулось зіткнення автомобіля марки «Ford» моделі «Mustang Mach-E» державний номерний знак НОМЕР_1 із автомобілем марки «Mercedes-Benz» моделі «Vito» державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_10 , який в цей час стояв перед вказаним перехрестям зі сторони перехрестя вулиць Процишина та Петра Кравчика м. Ладижин Гайсинського району Вінницької області.

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, яка є наслідком кримінально-протиправних дій водія ОСОБА_7 , водію автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Passat B4» державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_9 спричинені тілесні ушкодження у вигляді важкої закритої тупої травми грудей з лівобічними пошкодженнями ребер по заднє-підпахвинній, середньо-лопаточній лініях зі зміщенням до біляхребетової, з пошкодженням пристінкової плеври, тканини легенів, лівобічним гемопневматорексом; синці, садна в ділянках обличчя, верхніх і нижніх кінцівок, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, по критерію небезпеки для життя в момент заподіяння, та які знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_9 11.11.2024, а також спричинені тілесні ушкодження пасажиру автомобіля марки «Mercedes-Benz», моделі «Vito», державний номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_11 , у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синця, різаних ран обличчя, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я до 21 дня.

В даній дорожній ситуації дії водія ОСОБА_7 регламентувалися вимогами пункту дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» (розділ 33 «Дорожні знаки») та пункту 16.11 Правил дорожнього руху, відповідно до якого на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається другорядною дорогою, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Належним виконанням вимог пункту дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» (розділ 33 «Дорожні знаки») та пункту 16.11 Правил дорожнього руху, водій ОСОБА_7 мав технічну можливість запобігти зіткненню, а його дії знаходяться в причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Ладижинського міського суду Вінницької області від 27.03.2025 року скасувати з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та собі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити в цій частині новий вирок, яким визначити ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком п`ять років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки. Згідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку тривалістю три роки. Згідно ч. 1 ст. 766 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Початок іспитового строку обчислювати з моменту проголошення вироку.

В іншій частині вирок залишити без змін.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи висновків суду щодо встановлених фактичних обставин, кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини, вважає вирок незаконним в частині призначення покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у вигляді незастосування закону який підлягав застосуванню, що потягло призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого через м`якість.

Вказує, що судом при призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців без позбавлення прав керування транспортним засобом не враховано, що під час здійснення дорожньо-транспортної пригоди були спричинені тілесні ушкодження водієві автомобіля марки Volkswagen моделі Passat В4 державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_9 , які знаходяться у причинному зв?язку з настанням смерті останнього.

При винесенні вироку судом в порушення вимог статті 370 КПК України не наведено докладних мотивів та підстав, за яких ОСОБА_7 не призначене додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Висновки суду про відсутність підстав для призначення ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами с необґрунтованими, оскільки призначення лише основного покарання без додаткового у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, суспільну небезпечність кримінального правопорушення та спричинені наслідки, не є справедливим і достатніми для його виправлення, не відповідає меті покарання та є м`яким.

Вважає, що позитивна характеристика ОСОБА_7 в загально соціальному плані, наявність малолітніх дітей на утриманні та непрацездатних батьків, зокрема матір з інвалідністю другої групи, а також визнання вини, не знижує тяжкості й небезпечності кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_7 за наведених обставин і не свідчать про те, що мета кари, виправлення і запобігання скоєнню нових кримінальних правопорушень при звільненні його від відбування покарання з випробуванням терміном на 2 роки буде досягнута, так як вказані обставини були наявні і на момент вчинення кримінального правопорушення і жодним чином не застерегли від його вчинення ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Висновок суду, щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винність у вчинені вказаного кримінального правопорушення.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення кримінального правопорушення обвинуваченими.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України, є вірною і апелянтами не оспорюється. А тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України, вирок в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Так, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції у відповідності до ст.65,66,67 КК України врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст.12 КК України, є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який щиро розкаявся, повністю визнав свою вину, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, те, що за місцем проживання компрометуючих матеріалів щодо нього не надходило, є студентом ВСП «Ладижинський фаховий коледж ВНАУ», за місцем навчання характеризується позитивно, одружений, має на своєму утриманні двох малолітніх дітей, має двох непрацездатних батьків, зокрема, матір з інвалідністю другої групи. Обвинувачений на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Врахував обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого (щире каяття, компенсація завданої матеріальної шкоди потерпілому), відсутність обтяжуючих обставин, думку потерпілого, який претензій до обвинуваченого ОСОБА_7 немає.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 263 КК України, яке за своїм видом і мірою відповідає меті покарання, у розумінні ст. 50 КК України.

Отже, обираючи вид та міру основного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції, у повній мірі, дотримався загальних засад призначення покарання.

Разом з тим, викладені прокурором доводи щодо безпідставного незастосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами, є обґрунтованими з огляду на наступне .

Так, статтею 55 КК України встановлено, що одним із додаткових покарань, яке може бути застосовано до осіб, визнаних винними у вчинені злочинів, є позбавлення права керувати транспортними засобами.

За кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого. В даному випадку, як слушно зазначає прокурор, позбавлення права керувати транспортними засобами є обов`язковим.

Звільнення від додаткового покарання є можливим виключно на підставі ч.2 ст.69 КК України, за підстав, визначених ч.1 ст.69 КК України. Разом з цим, у відповідності до оскаржуваного рішення та матеріалів провадження, судом першої інстанції таких підстав для звільнення від призначення додаткового покарання не встановлено. Не встановлено таких підстав і судом апеляційної інстанції.

Крім того, апеляційний суд знаходить хибними висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваному рішенні щодо можливості не призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, з огляду на те, що повсякденне життя обвинуваченого, та його сім`ї тісно пов`язані з необхідністю використання транспортного засобу, а з позбавленням цього права він втратить можливість швидко і зручно саме для членів його сім`ї перевозити їх, що є особливо важливим в той час як в Україні введено воєнний стан та до членів сім`ї входять особи, що потребують стороннього догляду.

Так, як встановлено з матеріалів провадження, дружина обвинуваченого ОСОБА_7 має посвідчення водія, інші близькі родичі -також, тому призначене додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не перешкоджатиме діяльності ОСОБА_7 та його родині.

Окрім того, апеляційний суд вважає слушними та переконливим доводи прокурора , про те, що всі ті позитивні відомості та характеризуючі данні про особу обвинуваченого вже взяті до уваги судом першої інстанції і обвинуваченого звільнено від призначеного покарання з випробуванням. Окрім того обвинуваченим вчинено тяжкий злочин в сфері дотримання суспільної транспортної дисципліни , в результаті чого один із потерпілих загинув.

Згідно вимог п.2 ч.1 ст.413 КПК України, неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосування судом закону, який підлягає застосуванню, тягне за собою скасування судового рішення.

Суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і в порядку ст.420 КПК України ухвалює свій, у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги прокурора обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання - скасуванню з ухваленням нового.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 409, 413, 414, 418, 420, 424, 426, 532 КПК України,

у х в а л и в:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , - задовольнити частково.

Вирок Ладижинського міського суду Вінницької області від 27.03.2025 року відносно ОСОБА_7 , - скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та собі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Згідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку тривалістю 2 (два) роки.

Згідно ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Початок іспитового строку обчислювати з моменту проголошення вироку.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х (трьох) місяців з дня його проголошення.

Копію вироку вручити учасникам судового розгляду , обвинуваченому.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4