КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

представника: ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04 червня 2025 року щодо арешту майна у кримінальному провадженні №0000893 від 19 травня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 191, частиною другою статті 364 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04 червня 2025 року клопотання старшого слідчого в OBС Головного слідчого управління Національної поліції ОСОБА_9 , погоджене прокурором другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно - задоволено.

Накладено арешт на мобільний телефон марки Iphone 14 pro max IMEI НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_8 , який вилучений під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , зa місцем проживання підозрюваної.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою адвокат ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна та зобов`язати уповноважену особу слідчого органу досудового розслідування та/або прокуратури повернути власнику ОСОБА_8 вилучене в ході обшуку 14 травня 2025 року за адресою: АДРЕСА_1 , вилучене майно.

Уважає, що оскаржувана ухвала прийнята при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням норм кримінального процесуального закону.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що клопотання про арешт майна було подано прокурором з порушенням процесуальних строків, а саме встановлених частиною п`ятою статті 171 КПК України, оскільки в якості доказу направлення вказаного клопотання до Печерського районного суду м. Києва прокурор надав накладну організації Нова Пошта за №3775, згідно якої поштове відправлення було доставлено 19 травня 2025 року, разом з тим, протокол передачі судової справи та розподілу вказує, що клопотання про арешт майна було розподілене лише 21 травня 2025 року.

Вказує, що слідчим суддею не було дотримано строки розгляду клопотання про арешт майна, встановлені частиною першою статті 172 КПК України, оскільки клопотання було розглянуто 04 травня 2025 року.

Зауважує, що по змісту клопотання взагалі не вказано підстав, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна, що є порушенням пункту 1 частини другої статті 171 КПК України, також у даному клопотанні не зазначено документів, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, що є порушенням пункту 3 частини другої статті 171 КПК України, також у даному клопотанні зазначено тільки перелік майна, але не зазначено види майна, що належить арештувати, що є порушенням пункту 2 частини другої статті 171 КПК України.

Посилається на те, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі №757/19662/25 слідчим органам не надавався дозвіл на вилучення мобільних телефонів або іншої техніки, а навпаки було надано дозвіл шляхом зняття копії інформації з них, а отже таке вилучення мобільного телефону відбулось всупереч вказаної ухвали.

Також зазначає, що ОСОБА_8 надала слідчим як сам телефон, так і пароль до входу, а отже слідчі не були позбавлені можливості зняти копію інформації без фактичного вилучення, чого зроблено не було.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення адвоката ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 , який підтримав подану апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_6 , який проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000893 від 19 травня 2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 191, частиною четвертою статті 364 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що упродовж 2022-2023 років службові особи закладів охорони здоров`я України, державної, комунальної та приватної форм власності, шляхом зловживання своїм службовим становищем, здійснюють заволодіння бюджетними коштами, які виділяються Національною службою здоров`я України для закладів охорони здоров`я, в рамках реалізації Програми державних гарантій медичного обслуговування населення, з використанням електронної системи охорони здоров`я України, в особливо великих розмірах.

У ході досудового розслідування, серед інших, встановлено надавачів медичних послуг - фізичних осіб-підприємців, які виїхали за межі країни протягом 2022-2023 років, але продовжували отримувати кошти відповідно укладених договорів про медичне обслуговування з Національною службою здоров`я України.

Під час розслідування кримінального провадження зібрано доказову базу щодо протиправних дій, які призвели до збитків Державного бюджету, стосовно: ФОП ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ; ФОП ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ; ФОП ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ; ФОП ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РЙОКПП НОМЕР_5 ; ФОП ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_6 ; ФОП ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_7 . Більш того, довідкою (висновок) Держаудитслужби від 15 травня 2024 року розрахована сума завданих збитків ОСОБА_13 - 41 307,02 грн; ОСОБА_10 - 81 808,40 грн; ОСОБА_12 - 1 133 306,01 грн; ОСОБА_15 - 236 045,2 грн; ОСОБА_16 - 323 172,61 грн; ОСОБА_14 - 1 087 693, 43 грн, загальна сума - 3 874 615,03 грн.

Крім того, обсяг завданої шкоди державному бюджету України підтверджується висновком від 03 вересня 2024 року експертів Науково-дослідного центру судової експертизи у сфері інформаційних технологій та інтелектуальної власності Міністерства юстиції України.

У ході аналізу руху по рахунках зазначених ФОП, а саме: НОМЕР_8 ПАТ «МТБ Банк» ( ОСОБА_10 ), НОМЕР_9 AT «РВС Банк» ( ОСОБА_8 ), НОМЕР_73 ПАТ «МТБ Банк» ( ОСОБА_13 ), НОМЕР_72 ПАТ (МТБ Банк» | ОСОБА_12 ), НОМЕР_10 ПАТ «МТБ Банк» ( ОСОБА_11 ), НОМЕР_74 ПАТ «МТБ Банк» ( ОСОБА_14 ) установлено, що після отримання оплат від Національної служби здоров`я України, вказаними ФОП систематично здійснювалися перекази грошових коштів за оренду, консультаційні, бухгалтерські послуги та надання фінансової допомоги на користь: ТОВ «Медичний простір» (ЄДРГЮУ 43448268), зареєстрована за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, буд. 97; ТОВ «Амбулаторія сімейного лікаря» (), зареєстрована за адресою: м. Одеса, вул. Сім`ї Глодан (Ільфа та Петрова), буд. 8-А; ТОВ «Консалтингова аналітична компанія «МЕБФ» (), зареєстрована за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, буд. 97; ТОВ «Інтер Консалт Груп» (), зареєстрована за адресою: м. Одеса, вул. Сім`ї Глодан (Ільфа та Петрова), буд. 8-А. Указані факти свідчать про участь зазначених суб`єктів господарюванні у ланцюгу легалізації коштів державного бюджету, які профінансовані Національною службою здоров`я України та отримані шляхом незаконного привласнення фізичними особами підприємцями.

У рамках кримінального провадження досліджуються аналогічні факти щодо створення незаконної схеми виведення коштів державного бюджету, які оплачуються на рахунки фізичних осіб-підприємців, що фактично контролюються службовими особами ТОВ «Амбулаторія сімейного лікаря». Водночас, у рамках досудового розслідування наявні відомості, що вказують на ознаки систематичного ухилення від сплати податків та незаконного виведення коштів з рахунків ТОВ «Амбулаторія сімейного лікаря» шляхом використання підконтрольних суб`єктів господарської діяльності. Більше того, досліджуються факти не оприбуткування готівкових коштів за надані медичні послуги з метою мінімізації сплати обов`язкових податків, платежів та зборів.

У рамках досудового розслідування отримано свідчення ОСОБА_17 про те, що ТОВ «Медичний простір» (), ТОВ «Консалтингова аналітична компанія «МЕБФ» (), ТОВ «Інтер Консалт Груп» () є партнерами. Діючими й колишніми власниками та керівниками вказаних суб`єктів господарювання є група осіб, що очолюють ТОВ «Амбулаторія сімейного лікаря», а саме: ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_11 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ; ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_12 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ; ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_13 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ; ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП НОМЕР_14 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 .

Вказані особи, контролюють діяльність наступних фізичних осіб-підприємців, що отримують коштів від Національної служби здоров`я України: ОСОБА_22 , РНОКПП НОМЕР_15 ; ОСОБА_23 РНОКПП НОМЕР_16 ; ОСОБА_24 , РНОКПП НОМЕР_17 ; ОСОБА_25 , РНОКПП НОМЕР_18 ; ОСОБА_26 , РНОКПП НОМЕР_19 ; ОСОБА_12 , РНОКПП НОМЕР_5 ; ОСОБА_27 , РНОКПП НОМЕР_20 ; ОСОБА_28 , РНОКПП НОМЕР_21 ; ОСОБА_29 , РНОКПП НОМЕР_22 ; ОСОБА_30 , РНОКПП НОМЕР_23 ; ОСОБА_31 , РНОКПП НОМЕР_24 ; ОСОБА_32 РНОКПП НОМЕР_25 ; ОСОБА_33 , РНОКПП НОМЕР_26 ; ОСОБА_34 , РНОКПГ НОМЕР_27 ; ОСОБА_35 , РНОКПП НОМЕР_28 ; ОСОБА_36 , РНОКПГ НОМЕР_29 ; ОСОБА_37 , РНОКПП НОМЕР_30 ; ОСОБА_38 , РНОКПП НОМЕР_31 ОСОБА_39 , РНОКПП НОМЕР_32 ; ОСОБА_40 , РНОКПП НОМЕР_33 ; ОСОБА_41 , РНОКПП НОМЕР_34 ; ОСОБА_21 , РНОКПП НОМЕР_35 ; ОСОБА_42 , РНОКПП НОМЕР_36 ; ОСОБА_14 , РНОКПП НОМЕР_7 ; ОСОБА_43 , РНОКПП НОМЕР_37 ; ОСОБА_44 , РНОКПП НОМЕР_38 ; ОСОБА_45 , РНОКПП НОМЕР_39 ; ОСОБА_46 , РНОКПП НОМЕР_40 ; ОСОБА_47 , РНОКПП НОМЕР_41 ; ОСОБА_48 , РНОКПП НОМЕР_42 ; ОСОБА_11 , РНОКПП НОМЕР_4 ; ОСОБА_49 , РНОКПП НОМЕР_43 ; ОСОБА_50 , РНОКПП НОМЕР_44 ; ОСОБА_51 , РНОКПП НОМЕР_45 ; ОСОБА_52 РНОКПП НОМЕР_46 ; ОСОБА_53 , РНОКПП НОМЕР_47 ; ОСОБА_54 , РНОКПП НОМЕР_48 ; ОСОБА_55 , РНОКПП НОМЕР_49 ; ОСОБА_56 , РНОКП НОМЕР_50 ; ОСОБА_57 ; ОСОБА_58 НОМЕР_51 ; ОСОБА_59 , РНОКПП НОМЕР_52 ; ОСОБА_60 , РНОКПП НОМЕР_53 ; ОСОБА_61 , РНОКПП НОМЕР_54 ; ОСОБА_62 , РНОКПП НОМЕР_55 ; ОСОБА_63 , РНОКПП НОМЕР_56 ; ОСОБА_64 , РНОКПП НОМЕР_57 ; ОСОБА_65 РНОКПП НОМЕР_58 ; ОСОБА_13 , РНОКПП НОМЕР_6 ; ОСОБА_66 РНОКПП НОМЕР_59 ; ОСОБА_67 , РНОКПП НОМЕР_60 ; ОСОБА_68 ; РНОКПП НОМЕР_61 ; ОСОБА_69 , РНОКПП НОМЕР_62 ; ОСОБА_70 , РНОКПП НОМЕР_63 ; ОСОБА_71 , РНОКПП НОМЕР_64 ; ОСОБА_72 , РНОКПП НОМЕР_65 ; ОСОБА_73 , РНОКПП НОМЕР_66 ; ОСОБА_74 , РНОКПП НОМЕР_67 ; ОСОБА_75 , РНОКПП НОМЕР_68 ; ОСОБА_76 , РНОКПП НОМЕР_69 ; ОСОБА_77 , РНОКПП НОМЕР_70 ; ОСОБА_78 , РНОКПП НОМЕР_71 ; ОСОБА_10 , РНОКПП НОМЕР_3 .

У межах вказаного кримінального провадження 14 травня 2025 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 191 КК України.

01 травня 2025 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва, постановленою у справі у справі №757/19662/25-к, надано дозвіл на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: за місцем проживання ОСОБА_8 , з метою відшукання, вилучення речей і документів, що становлять суттєве значення для досудового розслідування, відшукання знаряддя злочину та майна.

14 травня 2025 року на підставі вказаної ухвали слідчого судді проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , інформація про право власності відсутня. .

За результатами проведеного обшуку, серед іншого, стороною обвинувачення виявлено та вилучено наступне майно: мобільний телефон Iphone 14 pro max IMEI: НОМЕР_1 , що поміщено до сейф пакету ICR 0045984.

14 травня 2025 року постановою слідчого мобільний телефон Iphone 14 pro max ІМЕІ: НОМЕР_1 , що поміщено до Сейф пакету ICR 0045984, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000893.

21 травня 2025 року до Печерського районного суду міста Києва надійшло клопотання старшого слідчого в OBС Головного слідчого управління Національної поліції ОСОБА_9 , погоджене прокурором другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні №0000893 від 19 травня 2023 року про накладення арешту на майно, тимчасово вилучене під час проведення обшуку 14 травня 2025 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва, постановленої у справі №757/19662/25-к, за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_8 , а саме: мобільний телефон Iphone 14 pro max IMEI: НОМЕР_1 , що поміщено до сейф пакету ICR 0045984.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04 червня 2025 року клопотання старшого слідчого в OBС Головного слідчого управління Національної поліції ОСОБА_9 , погоджене прокурором другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно - задоволено.

Накладено арешт на мобільний телефон марки Iphone 14 pro max IMEI НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_8 , який вилучений під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , зa місцем проживання підозрюваної.

З таким висновком слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до частини п`ятої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно частини третьої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

За змістом частини десятої статті 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Як установлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання слідчого про накладення арешту на майно, а саме: мобільний телефон Iphone 14 pro max IMEI: НОМЕР_1 , що поміщено до сейф пакету ICR 0045984, тимчасово вилучений під час проведення обшуку 14 травня 2025 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва, постановленої у справі №757/19662/25-к, за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_8 , з тих підстав, що вилучений мобільний телефон може містити докази для встановлення істини у кримінальному провадженні, зважаючи на необхідність його дослідження, враховуючи існування ризиків знищення, приховування або втрати майна, а отже відповідає критеріям, передбаченим статтею 98 КПК України.

Дослідивши матеріали поданого клопотання про накладення арешту на майно колегія вважає, що прокурором у клопотанні наведено вагомі доводи, які свідчать, що вказане у клопотанні майно має відношення до кримінального провадження та може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні вказаного майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів уважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вищезазначене майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування арешту на вилучене майно може призвести до його пошкодження, псування, знищення чи відчуження.

Таким чином, колегія суддів уважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вищезазначене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Доводи скаржника про те, що по змісту клопотання взагалі не вказано підстав, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна, що є порушенням пункту 1 частини другої статті 171 КПК України, також у даному клопотанні не зазначено документів, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, що є порушенням пункту 3 частини другої статті 171 КПК України, також у даному клопотанні зазначено тільки перелік майна, але не зазначено види майна, що належить арештувати, що є порушенням пункту 2 частини другої статті 171 КПК України, є безпідставними, оскільки встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні містять сукупність підстав та розумних підозр уважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що вилучений мобільний телефон може бути використаний як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідає ознакам речових доказів, зазначеним у статті 98 КПК України, що згідно частини третьої статті 173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

Як убачається з положень частини сьомої статті 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення володільця майна, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися ним до вирішення судом питання про арешт майна або його повернення, або ж його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час затримання особи, обшуку, огляду.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

1) є засобами чи знаряддям вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Разом з тим, заборонено вилучення (виїмка) матеріальних носіїв інформації, пов`язаних із веденням Центральним депозитарієм цінних паперів та депозитарними установами системи депозитарного обліку цінних паперів, облікової системи часток і внесенням змін до них.

Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту. Слідчий чи прокурор може зробити та вилучити копію інформації, що міститься на вищезазначених носіях, або ж якщо вилучає носії інформації - на вимогу володільця має лишити йому копію відповідної інформації.

Таким чином, зважаючи на те, що необхідність в арешті майна виникла з тих підстав, що вилучений мобільний телефон може містити докази для встановлення істини у кримінальному провадженні, зважаючи на необхідність його дослідження, а відтак, слідчим прийнято рішення про вилучення такого пристрою, а отже вилучене майно відповідає критеріям, передбаченим статтею 98 КПК України, що згідно статті 173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження та досягнення дієвості цього провадження, при цьому постановою слідчого від 14 травня 2025 року, зокрема вилучений у ході проведення обшуку мобільний телефон, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000893 від 19 травня 2023 року, необґрунтованими є посилання скаржника на те, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі №757/19662/25 слідчим органам не надавався дозвіл на вилучення мобільних телефонів або іншої техніки, а навпаки було надано дозвіл шляхом зняття копії інформації з них, а отже таке вилучення мобільного телефону відбулось всупереч вказаної ухвали, а також що ОСОБА_8 надала слідчим як сам телефон, так і пароль до входу, а отже слідчі не були позбавлені можливості зняти копію інформації без фактичного вилучення, чого зроблено не було.

Аргументи апелянта щодо порушення прокурором процесуальних строків із зверненням до суду з клопотанням про накладення арешту на майно не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до частини п`ятої статті 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Як установлено матеріалами справи, обшук за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , проведено 14 травня 2025 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі №757/19662/25-к, а з клопотанням про накладення арешту на вилучене в ході обшуку майно прокурор звернувся до суду 15 травня 2025 року, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 97).

Таким чином, зважаючи на викладене, строк на звернення слідчого до суду з клопотанням про накладення арешту на майно не пропущено.

Крім того, на переконання колегії суддів, недотримання органом досудового розслідування визначеного частиною п`ятою статті 171 КПК України строку звернення до слідчого судді із клопотанням про арешт майна, саме по собі не може бути безумовною підставою для відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Доводи апелянта, що клопотання про арешт майна було подано прокурором з порушенням процесуальних строків, а саме встановлених частиною п`ятою статті 171 КПК України, оскільки в якості доказу направлення вказаного клопотання до Печерського районного суду м. Києва прокурор надав накладну організації Нова Пошта за №3775, згідно якої поштове відправлення було доставлено 19 травня 2025 року, разом з тим, протокол передачі судової справи та розподілу вказує, що клопотання про арешт майна було розподілене лише 21 травня 2025 року, а отже слідчим суддею не було дотримано строки розгляду клопотання про арешт майна, встановлені частиною першою статті 172 КПК України, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до частини п`ятої статті 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Як установлено матеріалами справи, клопотання про накладення арешту на майно було направлено ОСОБА_79 (клопотання про арешт майна складено старшим слідчим в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_79 ), прийнято та зареєстровано працівником компанії Нова пошта 15 травня 2025 року згідно експрес накладної компанії Нова пошта №3775, у зв`язку з чим вказана експрес накладена є належним доказом направлення клопотання про арешт майна до Печерського районного суду м. Києва саме 15 травня 2025 року, а отже строк на звернення слідчого до суду з клопотанням про накладення арешту на майно не пропущено.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого частиною першою статті 170 КПК України.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень статей 170, 172-173 КПК України.

Ухвала слідчого судді відповідає вимогам частини п`ятої статті 173, статті 372 КПК України та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04 червня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4