ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/522/25 Справа № 182/6269/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.10.2024 року у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за №0000341 від 14.10.2024 за обвинуваченням ОСОБА_8 , в скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.10.2024 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополя Дніпропетровської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-16.07.2009 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.190, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі. Згідно ч.3 ст.71 КК України приєднаний термін 3 місяці, до відбуття покарання 4 роки та 3 місяці. 27.02.2012 року звільнений з Жовтоводської ВК №26 по відбуттю строку покарання;

-11.09.2012 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі. Згідно ст..75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки;

-12.02.2015 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.190, ч.1 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі. Згідно ст.71 КК України частково приєднати невідбутий строк 1 місяць за вироком Нікопольського міськрайонного суду від 11.09.2012 року, до відбуття покарання 4 роки 1 місяць позбавлення волі. Зарахувати тримання під вартою з 24.09.2013 року по 15.05.2014 року. Звільнений 26.01.2017 року з Синельниківської ВК №94 по відбуттю строк покарання;

-16.08.2018 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ч 3 ст.185, ч. 2 ст.289, ч. 1 ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі;

-01.12.2020 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового додавання вироку від 16.08.2018 року до відбуття 5 років 3 місяці позбавлення волі. Згідно ч.5 ст.72 КК України зарахувати з 13.11.2019 року в день набуття чинності вироку 1 день до 2 днів позбавлення волі. Звільнений 03.02.2021 року з Синельниківської ВК №94 по відбуттю строк покарання;

-01.07.2022 Нікопольським міськрайонним судом за ст.. 309 ч.1 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст.. 75,76 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік;

визнано винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 3 ст. 357 КК України і призначено покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, та відповідно до п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено відповідні обов`язки. Вирішено питання про речові докази.

Згідно вироку суду 13.10.2024 приблизно о 11 годині 55 хвилин, ОСОБА_8 , знаходився у кафе «Регата», яке розташовано за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Паромна, буд. 1, де вживав алкогольні напої. В той самий час у кафе «Регата» знаходився потерпілий ОСОБА_9 .

13.10.2024 року ОСОБА_8 знаходячись у тому самому місці, у той самий час, побачив як потерпілий ОСОБА_9 залишив портмоне на лавочці та відлучився на декілька хвилин. В цей момент у ОСОБА_8 виник умисел на викрадення будь-яких речей та документів з вищевказаного портмоне, який належить потерпілому ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_8 , перебуваючи у тому самому місці, в той самий час, взяв з лавочки вищевказане портмоне, який належить потерпілому ОСОБА_9 та цінності для потерпілого не представляє, ОСОБА_10 відкрив гаманець, в якому побачив паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (документ № НОМЕР_1 виданий 25.07.2013 року Нікопольським РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області), який знаходилися в портмоне.

13.10.2024 року приблизно о 12 годині 00 хвилини, у ОСОБА_8 виник злочинний умисел направлений на незаконне заволодіння паспортом громадянина України на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (документ № НОМЕР_1 виданий 25.07.2013 року Нікопольським РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області), який знаходився в портмоне та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, таємно, з корисливих мотивів, заволодів паспортом громадянина України на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (документ № НОМЕР_1 виданий 25.07.2013 року Нікопольським РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області), з метою його використання в особистих інтересах.

Надалі, з викраденим документом, ОСОБА_8 , з місця вчинення кримінального правопорушення зник.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи кваліфікацію дій та обґрунтованість засудження обвинуваченого вважає, що вирок суду у цьому провадженні підлягає зміні в частині призначення покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд дійшов висновку, що у обвинуваченого ОСОБА_8 є обставини, які пом`якшують його покарання, а саме: щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено. Беззаперечно визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення. Вчиненим кримінальним правопорушенням обвинувачений нікому збитків не завдав та шкоди не заподіяв. Проте судом, усупереч зазначеним вимогам, призначено ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст. 357 КК України у виді обмеження волі строком на 3 роки. Вказує, що санкція ч.3 ст. 357 КК України передбачає покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційний нагляд на строк до трьох років, або обмеження волі на той самий строк. Таким чином, максимальне покарання за ч.3 ст. 357 КК України, за наявності обставин, передбачених ст.69-1 КК України, не може перевищувати 2 років обмеження волі. Просить оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вважати засудженим ОСОБА_8 за ч.3 ст. 357 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки. Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1, ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації. В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Сторони кримінального провадження про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, це підтверджується наявними матеріалами справи, клопотань про відкладення слухання справи не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку прокурора, яка підтримала вимоги апеляційної скарги та просила змінити вирок, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В апеляційному порядку висновки суду о винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України не оскаржується, у зв`язку з чим апеляційним судом не перевіряються.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вирок, постановлений іменем України, є найважливішим актом правосуддя і до його ухвалення належить підходити з винятковою відповідальністю, суворо дотримуючись вимог ст. ст. 370, 374 КПК України.

В силу вимог ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України суди, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку повинні враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Дотримання вимог ст. 65 КК України з приводу загальних засад призначення покарання необхідно, оскільки саме за допомогою них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до санкції ч. 3 ст. 357 КК України, за скоєння вказаного кримінального правопорушення передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційним наглядом на строк до трьох років, або обмеженням волі на той самий строк.

Згідно наявних матеріалів справи за вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України, визнав у повному обсязі.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд першої інстанції відніс щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено. Злочинними діями ОСОБА_8 матеріальної шкоди не заподіяно.

Відповідно до вимог ст.69-1 КК України, а також п.6-2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003, за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Верховний Суд України у правовому висновку щодо застосування ст.69-1КК України своїм рішенням від 14.04.2016 констатував, що неможливість застосування положень ст.69-1 КК України до осіб, які вчинили злочини за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених п.1 ч.1 ст.66 КК України, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, коли збитки або шкоду злочином заподіяно не було, порушує принцип справедливості, обмежує принципи рівності та індивідуалізації юридичної відповідальності, оскільки ступінь суспільної небезпечності злочинів без заподіяння збитків або шкоди значно нижчий, ніж злочинів, якими такі збитки або шкоду було заподіяно.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно вимог п.1 ч.1 ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну судового рішення, вважається незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора стосовно того, що суд першої інстанції у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_8 за вчинене кримінальне правопорушення призначено покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки, в той час як суд першої інстанції мав керуватись вимогами статті 69-1 КК України і призначити покарання не більше, ніж дві третини максимального строку, а саме не більше як обмеження волі на строк 2 роки.

Наведені вище висновки суду апеляційної інстанції щодо застосування статті 69-1 КК України узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеному у постанові від 07.11.2024р. у справі № 350/1941/19.

Як наслідок суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, та відповідно невірно вирішив питання про міру покарання, порушивши принцип індивідуалізації покарання.

Таким чином, оскаржуваний вирок суду підлягає зміні в частині призначеного судом покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Призначаючи покарання, апеляційний суд, відповідно до вимог ст.65 КК України та п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, вирішуючи питання про вид та розмір покарання щодо особи, яка визнається винною у вчиненні злочину, суди зобов`язані дотримуватися загальних засад призначення покарання, бо через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; приймати до уваги ступінь тяжкості вчиненого винною особою злочину, дані про його особу та обставини справи, що обтяжують чи пом`якшують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Беручі до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого ОСОБА_8 , який офіційно не працевлаштований, на утриманні нікого не має, не одружений, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше судимий, обставини, що пом`якшує покарання є щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання. Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком.

Суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого покарання у виді штрафу, оскільки за встановлених обставин даного кримінального провадження ОСОБА_8 не працює, дані про дохід у матеріалах справи відсутні. У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що в разі призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу, воно становитиме для нього особистий надмірний тягар.

Крім того, суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у вигляді пробаційного нагляду, оскільки таке покарання не буде достатнім для виправлення обвинуваченого.

Колегія суддів вважає, необхідним призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_8 в межах санкції ч. 3 ст. 357 КК України, з застосуванням вимог ст. 69-1 КК України, а також що його виправлення можливе без реального відбування основного покарання, тобто вважає за можливе на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного йому основного покарання з випробуванням та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора ОСОБА_7 та вважає за необхідне змінити вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання застосувавши вимоги статті 69-1 КК України і призначити покарання не більше, ніж дві третини максимального строку, а саме не більше як обмеження волі строком на 2 роки.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.10.2024 року у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за №0000341 від 14.10.2024 за обвинуваченням ОСОБА_8 , в скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України в частині призначення покарання змінити.

Вважати засудженим ОСОБА_8 , за ч. 3 ст. 357 КК України із застосуванням ст.69-1 цього Кодексу до покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з іспитовим строком 2 (два) роки, та відповідно до п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_8 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

В іншій частині вирок суду залишити без змін

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченим, що знаходиться під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді