Справа № 738/537/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/456/25
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

засудженого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 19 березня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_8 ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого.

В обґрунтування ухваленого рішення місцевим судом зазначено, що засуджений не підпадає під дію положень ст. 81 КК України, так як процес його виправлення не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі. Матеріали справи та матеріали, які містяться в особовій справі, не містять достатніх підстав для прийняття рішення про застосування до засудженого ОСОБА_8 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Не погодившись із рішенням суду, засуджений подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та задовольнити клопотання його захисника, звільнивши його від відбування покарання умовно-достроково. В обґрунтування вимог своє апеляційної скарги вказує, що вину у вчиненому злочині він визнав повністю, має заохочення, діючих стягнень не має, відбув ? частини строку покарання, виявляє бажання працевлаштуватися, що підтверджується його заявами, залучався до суспільно корисної праці на громадських засадах без оплати праці у рахунок двогодинних відпрацювань, тривалий час виконував обов`язки робітника їдальні установи, до покладених обов`язків відносився добросовісно, дотримувався вимог безпеки праці, дбайливо ставився до майна установи і предметів, якими користувався при виконанні роботи, за що отримав заохочення у виді подяки, з 21.11.2024 року виконує обов`язки нічного днювального відділення, має незадовільний стан здоров`я, неодноразово звертався за медичною допомогою.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_8 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити з підстав наведених в ній, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив її залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ст.81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

За змістом ст.6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

З матеріалів справи слідує, що вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 01 березня 2018 року ОСОБА_8 засуджений за ч.1 ст.115 КК України до 8 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислюється з 03 липня 2017 року.

Вирок суду набрав законної сили 03 квітня 2018 року.

Отже, на час розгляду клопотання засуджений ОСОБА_8 відбув 3/4 частини призначеного судом покарання.

З характеристики засудженого та матеріалів особової справи, вбачається, що засуджений перебуває в місцях позбавлення волі з 07 липня 2017 року.

За час перебування в ДУ «Вільнянська УВП (№11)» характеризувався негативно: порушував режим тримання дня, за зберігання забороненого предмету тричі притягувався до дисциплінарної відповідальності (07 грудня 2017 року, 19 лютого та 21 березня 2018 року). На даний час накладені стягнення погашені у встановленому законом порядку. З 07 липня 2017 року до 04 травня 2018 року перебував на профілактичному обліку як особа схильна до самогубства.

З 04 травня 2018 року до 29 січня 2021 року відбував покарання в ДУ «Менська виправна колонія (№91)», де також характеризувався негативно: під контролем дотримувався норм, що визначають порядок і умови відбування покарання та розпорядку дня, тричі притягався до дисциплінарної відповідальності (17 березня 2020 року, 17 серпня 2020 року, 10 вересня 2020 року). На даний час накладені стягнення погашені у встановленому законом порядку. Залучався до суспільно корисної праці робітником їдальні установи, за що 12 березня 2019 року отримав одне заохочення. З 01 червня 2018 року до 01 квітня 2019 року перебував на профілактичному обліку, як особа схильна до нанесення тілесних ушкоджень та самогубства.

З 26 лютого 2021 року до 05 березня 2021 року засуджений ОСОБА_8 перебував на лікуванні в ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)», де характеризувався посередньо, до дисциплінарної відповідальності не притягався, заходи заохочення не застосовувались.

З 20 квітня 2021 року засуджений продовжує відбувати покарання в ДУ «Менська виправна колонія (№91)», де характеризується негативно, допускав порушення встановленого порядку відбування покарання, за що двічі притягувався до дисциплінарної відповідальності (18 листопада 2021 року та 17 травня 2022 року). На даний час накладені стягнення погашені у встановленому законом порядку. З приводу допущених порушень режиму утримання із засудженим неодноразово проводилася профілактично- виховна робота. До суспільно корисної праці на ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№91)» засуджений ОСОБА_8 не залучався, що підтверджується довідкою №7/ЗС-25 від 28 січня 2025 року. З 21 листопада 2024 року виконує обов`язки нічного днювального відділення.

Рішенням комісії Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» (протокол №15 від 14 липня 2023 року) засудженому ОСОБА_8 відмовлено в застосуванні до нього ст.81 КК України, оскільки останній не довів своє виправлення, рішення прийнято одноголосно. Засуджений був ознайомлений з вищевказаним рішенням комісії та порядком його оскарження, рішення не оскаржував.

Згідно з висновком щодо ступеня виправлення засудженого, складеного щодо ОСОБА_8 , з використанням матеріалів особової справи та підсистеми «КАСАНДРА», отриманим внаслідок аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженого, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики засудженого, підсумкової оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи, засуджений отримав 54 бали.

Захисником ОСОБА_7 на підтвердження незадовільного стану здоров`я ОСОБА_8 додано до клопотання медичну документацію (копію виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 20 березня 2024 року та копії медичних довідок №213/ЧГ-24 від 20 березня 2024 року та №649/ЧГ-24 від 23 вересня 2024 року), з якої вбачається, що за час відбування покарання в ДУ «Менська виправна колонія (№91)» засуджений звертався за медичною допомогою, знаходився на амбулаторному та стаціонарному лікуванні, перебуває на диспансерному обліку, відповідно до лікарських рекомендацій він потребує звільненню від праці пов`язаної з підняттям ваги 10 кг, тривалим перебуванням на ногах більше 20 хвилин терміном 6 місяців.

Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому положеннями постанови Пленуму ВСУ від 26.04.2002 № 2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього беруться дані в їх сукупності.

За змістом цього закону умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Колегія суддів звертає увагу, що застосування до засудженого умовно - дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто, не є обов`язком суду, а є правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання.

Дослідивши дані, що характеризують особу засудженого ОСОБА_8 судова колегія прийшла до висновку, що останній став на шлях виправлення, але на час розгляду клопотання про умовно-дострокове звільнення позитивні зміни в його поведінці не доводять його виправлення та готовність до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві за межами установи.

Колегія суддів погоджуючись з висновком місцевого суду вважає, що в поведінці засудженого відсутня динаміка, яка б свідчила про його бездоганне виправлення та перевиховання.

З наявної в матеріалах справи характеристики та матеріалів особової справи засудженого вбачається, що засуджений за час попереднього ув`язнення та відбування покарання в місцях позбавлення волі характеризується негативно, протягом 2017-2022 років порушував вимоги встановленого режиму тримання, за що отримав вісім стягнень, які на даний час погашені у встановленому законом порядку, та на противагу цьому має лише одне заохочення. Двічі перебував на профілактичному обліку як особа схильна до самогубства. Залучався до суспільно корисної праці робітником їдальні, з 21 листопада 2024 року виконує обов`язки нічного днювального відділення, згідно з висновком щодо ступеня виправлення засудженого, складеного щодо ОСОБА_8 , засуджений отримав 54 балів.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання захисника-адвоката ОСОБА_7 про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, а тому доводи апеляційної скарги не спростовують висновок суду.

Посилання в апеляційній скарзі на ряд обставин, які на думку апелянта свідчать про його виправлення, були враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення, і місцевий суд, обґрунтовано, з чим погоджується і колегія суддів, прийшов до висновку, що вони не являються підставою для умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, через що, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 19 березня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4