Справа № 345/309/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/221/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року у м. Львові колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 28 січня 2025 року щодо ОСОБА_7 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника-адвоката ОСОБА_8

встановив:

вищенаведеним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення(злочину), передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та призначено покарання із застосуванням ч. 1 ст.69 КК України у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі, без конфіскації майна згідно ч.1 ст.77 КК України.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення(злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч. 3 ст. 307 КК України та призначено покарання із застосуванням ч. 1 ст.69 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі, без конфіскації майна згідно ч.1 ст.77 КК України.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення(злочину), передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України та призначити покарання із застосуванням ч. 1 ст.69 КК України у виді п`яти років позбавлення волі, без конфіскації майна згідно з ч.1 ст.77 КК України.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 остаточне основне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку, який суд визначив в три роки, не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 , будучи працівником правоохоронного орану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, за відсутності правових підстав, у порушення Постанови Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», «Таблиця II» «Список № 2 «Психотропні речовини, обіг яких обмежено», у квітні 2020 року, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлений, за допомогою засобів мобільного зв`язку, придбав у невстановленої досудовим розслідуванням особи, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, психотропну речовину амфетамін, загальною масою близько 488 грам, що є особливо великим розміром, у якому відповідно до висновку експерта знаходилась психотропна речовина, обіг якої обмежено, - амфетамін в кількості 0,6156 грама, та 29.04.2020 близько 06.37 год. отримав її на території відпочинкової зони, що розташована при в`їзді в с. Довгий Войнилів Верхнянської територіальної громади Калуського району Івано-Франківської області, що на межі Львівської та Івано-Франківської областей (GPS координати 49.175962, 24.333123). Після того, ОСОБА_7 , з метою подальшого збуту перевіз вищевказаний пакет з психотропною речовиною амфетаміном, у транспортному засобі - автомобілі марки «БМВ Х 5», державний номерний знак « НОМЕР_1 », яким керував ОСОБА_9 , від відпочинкової зони, що розташована при в`їзді в с. Довгий Войнилів Верхнянської територіальної громади Калуського району Івано-Франківської області, що на межі Львівської та Івано-Франківської областей (GPS координати 49.175962, 24.333123) по автомобільних дорогах Т-1419 і Е-50 у напрямку м. Ходорів Львівської області.

У подальшому ОСОБА_7 , діючи повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне придбання, перевезення та збут психотропної речовини амфетаміну, в особливо великих розмірах, у травні 2020 року, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлений, за допомогою засобів мобільного зв`язку повторно придбав, у невстановленої досудовим розслідуванням особи, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, психотропну речовину амфетамін, загальною масою близько 445 г, у якому відповідно до висновку експерта, порошкоподібна речовина містить психотропну речовину, обіг якої обмежено, - амфетамін в кількості 75,659 г амфетаміну, що є особливо великими розмірами та визначив місце передачі йому ОСОБА_7 вказаних психотропних речовин на території відпочинкової зони, що розташована при в`їзді в с. Довгий Войнилів Верхнянської територіальної громади Калуського району Івано-Франківської області, що на межі Львівської та Івано-Франківської областей (GPS координати 49.175962, 24.333123). 14.05.2020, близько 06.00 год., ОСОБА_7 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою завершення реалізації свого злочинного умислу, направленого на незаконне придбання, перевезення та збут психотропної речовини амфетаміну загальною масою близько 445 г, у якому відповідно до висновку експерта, порошкоподібна речовина містить психотропну речовину, обіг якої обмежено, - амфетамін в кількості 75,659 г амфетаміну, що є особливо великими розмірами, перебуваючи у автомобілі марки «Рено Лагуна», прибув до відпочинкової зони, що розташована при в`їзді в с. Довгий Войнилів Верхнянської територіальної громади Калуського району Івано-Франківської області на межі Львівської та Івано-Франківської областей (GPS координати 49.175962, 24.333123), де мав намір забрати, з метою повторного подальшого перевезення з метою збуту, з-під альтанки у відпочинковій зоні пакет із психотропною речовиною амфетаміном загальною масою близько 445 г, у якому відповідно до висновку експерта порошкоподібна речовина містить психотропну речовину, обіг якої обмежено, - амфетамін в кількості 75,659 г, що є особливо великими розмірами. Однак, свого злочинного умислу не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки на місці вчинення вказаного злочину він виявив працівників правоохоронних органів, які здійснювали документування його протиправних дій.

Також, ОСОБА_7 , діючи повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою реалізації злочинного умислу спрямованого на збут наркотичних засобів та психотропних речовин 23.03.2021 у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці придбав у невстановленої досудовим розслідуванням особи, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено героїн у кількості 0,7736 грама. 24.03.2021 близько 19.00 год. ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: м. Львів, площа Теодора, 10, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою реалізації злочинного умислу спрямованого на збут наркотичних засобів та психотропних речовин, здійснив збут ОСОБА_10 , яка діяла під контролем правоохоронних органів, особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено героїн у кількості 0,7736 грама. Остання, діючи під контролем правоохоронних органів, на виконання вказівок ОСОБА_7 24.03.2021 близько 22.47 год., зустрілася з останнім за адресою: м. Львів, площа Теодора, 10, та передала йому попередньо ідентифіковані грошові кошти у розмірі 5000 грн. згідно попередньої домовленістю, як оплату за збут особливо небезпечного наркотичного засобу - героїну.

Не погоджуючись з цим вироком, прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Галицького районного суду м. Львова від 28.01.2025 щодо ОСОБА_7 , скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень та призначити покарання: за ч. 3 ст. 307 КК України, - 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна; ч. 2 ст. 15 - ч. 3 ст. 307 КК України, з урахуванням ч. 3 ст. 68 КК України, - 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна; ч. 2 ст. 307 КК України - 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання ОСОБА_7 - у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Апеляційні вимоги мотивовані тим, що суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що призвело до застосування закону, який не підлягав застосуванню у зв`язку із відсутністю для цього підстав, а саме ст.ст. 69, 75 КК України, призначивши ОСОБА_7 більш м`який вид покарання, ніж установлений санкцією ч. 3 ст. 307 КК України та звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

На думку сторони обвинувачення, ухвалюючи вирок, суд першої інстанції не врахував у повній мірі обставини вчинення злочинів і дані про особу обвинуваченого, прийшов до необґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 із застосуванням покарання не пов`язаного з позбавленням волі. Зокрема поза увагою суду залишився факт того, що інкриміновані ОСОБА_7 кримінальні правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, направлені проти здоров`я нації, вчинені умисно, що має надзвичайно високий рівень суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками для суспільства, відтак порушує основоположні цінності суспільства, наявність ознак справжнього інтересу, придбання, зберігання з метою збуту особливо небезпечних наркотичних засобів, що характеризується підвищеною суспільною небезпекою, зокрема тяжкими наслідками не лише для здоров`я конкретної особи, а й для здоров`я населення в цілому.

Також зазначає, що судом не враховано такої важливої обставини, що вчиняючи злочини в сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів, ОСОБА_7 перебував на посаді старшого оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Личаківського відділу поліції ГУ НП у Львівській області, тобто був правоохоронцем, одним із завдань якого на вказаній посаді була якраз боротьба із таким негативним явищем, як збут наркотичних засобів.

При апеляційному розгляді справи прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задоволити.

Обвинувачений та його захисник заперечили апеляційні вимоги прокурора, як безпідставні, зазначивши про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку суду.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч.2 ст.15-ч.3 ст.307, ч.3 ст.307 КК України, за встановлених судом першої інстанції обставин, кваліфікація його дій, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Згідно з поданою апеляційною скаргою прокурор не погоджується із рішенням місцевого суду про призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України та звільненням обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

В силу вимог ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Згідно роз`яснень п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», застосування ст.69 КК може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч.1 ст.69 КК України.

Перевіривши апеляційні доводи прокурора про безпідставність застосування ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 307, ч.2 ст.15-ч.3 ст.307, ч.3 ст.307 КК України, колегія суддів визнає такі необґрунтованими.

Аналіз положень ст. 69 КК України вказує на те, що для застосування цієї норми закону є не просто наявність сукупності обставин, визнаних судом такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого. Встановлені судом обставини також повинні відповідати критеріям, які здатні, з урахуванням характеру скоєного, знизити ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину.

Згідно з матеріалами справи при призначенні ОСОБА_7 покарання, місцевий суд врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які віднесені ст.12 КК України до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, особу винного, який раніше не судимий, одружений, має на утриманні неповнолітнього сина, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває; працевлаштований, позитивно характеризується за місцем проживання та за місцем роботи; приймає активну участь у роботі громадських та благодійних організацій у період збройної агресії російської федерації, про що свідчать грамоти, якими нагороджений обвинувачений.

За відсутності обставин, які обтяжують покарання, суд визнав обставинами, які його пом`якшують: щире каяття та усвідомлення наслідків вчинення злочинів. Крім того, суд прийняв до уваги те, що ОСОБА_7 , має статус ветерана війни - учасника бойових дій. Указом Президента України від 17 лютого 2016 року №53 за активну безпосередню участь обвинуваченим у Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей він нагороджений відзнакою «За участь в Антитерористичній операції».

При цьому, колегія суддів не вбачає підстав ставити під сумнів наявність у обвинуваченого щирого каяття, що було враховано місцевим судом, як обставину, яка пом`якшує покарання.

На переконання колегії суддів, місцевий суд прийшов до правильного висновку, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, як до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, так і після їх внесення, на досудовому розслідуванні або під час розгляду справи у суді.

Отже, на думку колегії суддів, у даному кримінальному провадженні наявні обставини, що істотно знизили ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 злочинів і вплинули на пом`якшення покарання.

Колегія суддів враховує, що при визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, місцевий суд врахував щире каяття обвинуваченого, повне визнання вини, відсутність обтяжуючих обставин, усвідомлення та засудження обвинуваченим вчинених ним суспільно небезпечних дій, наявність у обвинуваченого статусу учасника бойових дій, нагородження його відзнакою Президента за участь в антитерористичній операції. Також суд взяв до уваги те, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягався, має неповнолітню дитину на утриманні, відсутність заподіяння матеріальних збитків та його активну участь у волонтерській роботі під час війни з російською федерацією.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що наведені вище обставини у сукупності із наведеними вище даними про особу винного істотно знизили тяжкість вчинених ОСОБА_7 злочинів та вплинули на пом`якшення покарання, а відтак висновок місцевого суду про призначення обвинуваченому основного покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкціях інкримінованих статей, є підставним та обґрунтованим.

Перевіривши апеляційні доводи прокурора щодо необґрунтованого застосування місцевим судом положень ст. 75 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробування, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку наявні обґрунтовані підстави для звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробування на підставі ст. 75 КК України.

Обґрунтовуючи можливість застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України, місцевим судом враховано конкретні обставин справи та тяжкість вчинених злочинів, дані про особу обвинуваченого, те, що обвинувачений не становить високої небезпеки для суспільства, має міцні соціальні зв`язки, позитивні характеристики та його активну громадянську позицію, а також інші враховані у сукупності обставини, у тому числі і ті, що пом`якшують покарання.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду про можливість виправлення і перевиховання ОСОБА_7 без його ізоляції від суспільства, та звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою впродовж трьохрічного іспитового строку із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, відповідає вимогам закону та є обґрунтованим.

Підстав вважати, що ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням із порушенням загальних засад призначення покарання колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК, колегія суддів,

постановила:

апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Галицького районного суду м. Львова від 28 січня 2025 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді