Справа №373/406/17
Провадження №1-кп/359/12/2025
У Х В А Л А

10 вересня 2025 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника (на окрему процесуальну дію) адвоката ОСОБА_5 ,

під час судового розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду з технічною фіксацією в кримінальному провадженні №0000017, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.02.2017 року, що надійшло до суду з обвинувальним актом, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пилипче, Баришівського району, Київської області, громадянина України, українця, з вищою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 3 ст. 410 КК України,

розглянувши клопотання прокурора ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

в с т а н о в и в :

В провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області з 18.02.2021 року перебуває зазначене кримінальне провадження.

Ухвалою суду від 10.09.2025 року судовий розгляд у кримінальному провадженні №000017, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.02.2017 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо вчинення ним кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 3 ст. 410 КК України - відновлено.

В судовому засіданні прокурором заявлене клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу і вигляді тримання під вартою. В обґрунтування клопотання прокурор зазначив про те, що ОСОБА_4 систематично не з`являвся до суду, окрім того 16.04.2025 командиром військової частини НОМЕР_1 надано відповідь, про те, що ОСОБА_4 самовільно залишив військову частину 01.08.2022 та місце знаходження військослужбовця невідоме. Враховуючи встановлений судом факт переховування обвинуваченого ОСОБА_4 від суду, а також його характеристику, сторона обвинувачення цілком обґрунтовано вважає доведеним наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КК України, а саме: переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та вчиняти інші кримінальні правопорушення. Саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти подальшому ухиленню ним від суду, можливого продовження своєї злочинної діяльності та запобігти перешкоджанню іншим чином кримінальному провадженню. Прокурор вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вищезазначеним ризикам.

Захисник обвинуваченого та сам обвинувачений проти задоволення клопотання заперечили та просили обрати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. Як зазначила сторона захисту і обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив, що згідно електронного реєстру «Резерв+» він не є військовослужбовцем, а являється військовозобов`язаним і повідомлення про розшук в даному реєстрі відсутнє. Згідно з інформацією зазначеної у витязі з реєстру територіальної громади, ОСОБА_4 зареєстрований в селі Лихнівка Броварського району Київської області з 07.10.2003 року. На адресу реєстрації викликів до суду не отримував. Має у утриманні матір якій 75 років, і яка потребує догляду та нагляду, а також допомогу по господарству. Окрім того, до ОСОБА_6 за час розгляду кримінального провадження яке триває з 2017 року, жодного разу не було застосовано запобіжний захід. За період розгляду кримінального провадження яке триває вже понад 8 років ОСОБА_4 не вичиняв жодного кримінального правопорушення. Відтак, наявність ризиків зазначених прокурором не доведено.

Заслухавши думки прокурора, захисника та обвинуваченого, ознайомившись зі змістом клопотання та матеріалами кримінального провадження у необхідному для вирішення заявленого клопотання обсязі, суд приходить до наступних висновків.

У відповідності до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З урахуванням вимог ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також наявність ризиків, передбачених цим Кодексом.

Частиною другою статті 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Як вбачається з п. 1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 p. N 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний пам`ятати, що критерії для обрання того чи іншого запобіжного заходу передбачені у ч.1 ст.194 КПК, а тому слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу, якщо за результатами розгляду клопотання встановить: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні; а також враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).

Стаття 176 КПК України визначає, що запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі, наявність у нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи; репутацію підозрюваного, його майновий стан; наявність судимостей у підозрюваного.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Додатково, суд враховує, що запобіжний захід не є мірою покарання, а сама лише тяжкість кримінального правопорушення і покарання за нього, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою, оскільки нормами КПК та відповідно практикою застосування Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це не визнається.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до вимог пунктів 1, 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Так, як вбачається з обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до дванадцяти років. Він ніде офіційно не працює, має на утриманні матір, раніше не судимий, а відтак наявні всі підстави вважати, що ОСОБА_4 під острахом отримання реального покарання у виді позбавлення волі може переховуватись від суду.

В той же час, суд приймає до уваги, що обвинувачений має постійне місце проживання та реєстрації, наявність міцних соціальних зв`язків.

Тож, враховуючи наявність обвинувачення ОСОБА_4 до скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення, обсяг пред`явленого обвинувачення, всі ризики, передбачені КПК України, суд вважає, що прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначив про те, що не має на меті переховуватися від суду та розуміє наслідки неявки на судові засідання та зобов`язується не порушувати встановлені судом обов`язки.

Щодо наявності ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, про які зазначив прокурор, суд вважає доводи сторони обвинувачення з цього приводу необґрунтованими, які є лише припущеннями, оскільки прокурором не було надано доказів на підтвердження вказаних ризиків.

Також, пояснення прокурора в судовому засіданні не містять належного обґрунтування недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам.

У відповідності до ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч. 6 ст. 181 Кримінального процесуального кодексу України строк дії ухвали про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора.

В цьому випадку, суд приходить до висновку, що у задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 слід відмовити, та, вважає достатнім на даній стадії кримінального провадження, з урахування того, що ОСОБА_4 має зареєстроване місце проживання, соціальні зв`язки, застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням обов`язків визначених ст. 194 КПК України, з метою уникнення можливості вчинення дій визначених ст. 177 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст. 31, 35, 177-194, 290, 291, 314, 331, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_3 - відмовити.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання в АДРЕСА_1 , терміном на 60 діб з визначенням обов`язків: не виїжджати за межі с. Лихнівка Броварського району Київської області без дозволу суду; прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися з місця проживання без дозволу суду; повідомляти суд про необхідність зміни свого місця проживання та зміну засобів зв`язку; здати на зберігання (надати суду докази) до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон; не спілкуватись безпосередньо, чи через інших осіб, із потерпілими та свідками у кримінальному провадженні №0000017, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.02.2017 року; заборонити вживання алкогольних напоїв на строк дії обов`язків.

Термін дії ухвали суду становить до 24.00 год. 08.11.2025 року.

Контроль за виконанням ухвали суду щодо дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту покласти на прокурорів групи прокурорів та Бориспільське РУП ГУ НП в Київській області.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 з-під варти в залі суду негайно.

Ухвала суду про обрання обвинуваченому запобіжного заходу може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з моменту проголошення ухвали суду безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Оголошення повного тексту ухвали суду здійснено 12.09.2025 року.

Суддя : ОСОБА_1