ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/5746/21

Провадження № 11-кп/820/422/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Хмельницького апеляційного суду

в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

з участю: прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 листопада 2019 року за № 0000300 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 квітня 2025 року, -

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою

ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч.ч. 1, 2, 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311, ч. 3 ст. 313, ч. 2 ст. 317, ст. 348 КК України,

продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 20 червня 2025 року включно.

Продовжуючи ОСОБА_6 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що ризики, які були враховані під час обрання запобіжного заходу, продовжують існувати; більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти таким ризикам та не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Як вбачається із клопотання, на розгляді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 листопада 2019 року за № 0000300 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч.ч. 1, 2, 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311, ч. 3 ст. 313, ч. 2 ст. 317, ст. 348 КК України.

ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, а саме: у незаконному придбанні, зберіганні вогнепальної зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозволу (ч. 1 ст. 263 КК України); у незаконному виготовленні, придбанні, зберіганні, перевезенні з метою збуту, а також незаконному збуті наркотичних засобів та психотропних речовин, вчинені повторно, із залученням неповнолітньої, організованого групою, в особливо великих розмірах (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 307 КК України); у незаконному придбанні, зберіганні прекурсорів з метою їх використання для виготовлення психотропних речовин, вчиненому повторно, організованою групою, в особливо великих розмірах (ч. 3 ст. 311 КК України); у незаконному придбанні, зберіганні обладнання, призначеного для виготовлення психотропних речовин, вчиненому повторно, організованою групою (ч. 3 ст. 313 КК України); у організації та утриманні місць для незаконного виготовлення психотропних речовин, вчиненому повторно, з корисливих мотивів (ч. 2 ст. 317 КК України); у замаху на вбивство працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків (ст. 348 КК України), за вчинення яких, в разі визнання його винуватим, останньому загрожує покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна.

У зв`язку із тим, що 09 травня 2025 року закінчується строк дії запобіжного обраного обвинуваченому, а завершити судовий розгляд кримінального провадження до вказаної дати неможливо, прокурор звернувся до суду із клопотанням про продовження строку тримання його під вартою, посилаючись на існування ризиків, врахованих при обранні та продовженні такого.

Не погоджуючись з таким рішенням, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вказує, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, необґрунтовані.

Поза увагою суду залишилося те, що він має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, на його утриманні перебуває літня матір 1942 року народження та двоє малолітніх дітей.

Вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти її задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має розцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин.

Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Колегія суддів вважає, що ухвала місцевого суду відповідає зазначеним критеріям.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 3 роки.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Як убачається із матеріалів судового провадження, подане до суду першої інстанції клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 відповідає вимогам ст. 184 КПК України. В обґрунтування клопотання прокурор посилалася на те, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна. Зважаючи на те, що у справі не з`ясовані усі обставини, встановлені під час кримінального провадження, не перевірено їх доказами, ризики, визначені ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду, продовження вчинення кримінальних правопорушень, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином продовжують існувати.

Наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою належним чином перевірялись суддею. При цьому, був допитаний ОСОБА_6 , вислухана думка прокурора, захисника, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, суд першої інстанції врахував, що підстави, які були враховані при обранні йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінились, продовжують існувати вищенаведені ризики.

Враховано й те, що ОСОБА_6 є раніше судимою особою.

Тому, суд прийшов до правильного висновку про те, що ризики переховування від суду, продовження злочинної діяльності та впливу на свідків та потерпілого продовжують існувати та не зменшились.

Як у суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду кримінального провадження прокурор довів, що застосування щодо ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою не встановлено.

Доводи апелянта про необґрунтованість ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на увагу апеляційного суду не заслуговують, враховуючи наступне.

Так, наявність вищезазначених ризиків, ґрунтується на реальних фактичних даних, наведених прокурором у поданому клопотанні та доведених як в судовому засіданні суду першої інстанції, так і в апеляційному суді.

Зокрема, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна. Незважаючи на те, що ОСОБА_6 засуджений вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 грудня 2008 року за ч. 2 ст. 199, ч. 2 ст. 307 КК, ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців, на шлях виправлення останній не став, оскільки обґрунтованого обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів в складі організованої групи. Тому усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує у випадку визнання його винуватим, останній з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись суду, продовжити займатись злочинною діяльністю чи вчинити інші злочини, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Отже, враховуючи дані про особу ОСОБА_6 , обсяг обвинувачення та самі обставини інкримінованих злочинів, місцевий суд прийшов до правильного висновку про те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, встановлені під час обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися та продовжують існувати.

Що стосується тверджень обвинуваченого про наявність у нього міцних соціальних зв`язків, перебування на утриманні літньої матері та малолітніх дітей, то такі не є беззаперечними підставами, відповідно до вимог КПК України, для зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки такі враховуються в сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні, визначеними ст. 178 КПК України, а також ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України.

Твердження обвинуваченого про те, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку є безпідставними з огляду на наступне.

Так, колегією суддів під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді було досліджено матеріали кримінального провадження та не встановлено підстав для зміни обраного обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Лише найсуворіший запобіжний захід зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_6 , на думку колегії суддів, унеможливить запобігання існуючим ризикам, оскільки обвинувачений не перебуватиме під наглядом правоохоронних органів та зможе переховуватись від суду чи продовжити кримінально протиправну поведінку.

Інші доводи апеляційної скарги не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу суду законною, обґрунтованою та вмотивованою, порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни судового рішення, не встановлено.

Отже, потреба в обмеженні права на особисту свободу обвинуваченого шляхом продовження останньому запобіжного заходу є виправданою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 196, 197, 407, 418, 422, 4221 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 квітня 2025 року, в частині продовження ОСОБА_6 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 20 червня 2025 включно залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3