Справа № 199/8821/25
ВИРОК

іменем України

27 червня 2025 року місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпра у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в залі судового засідання за відсутності учасників судового провадження кримінальне провадження №0000217 від 24.06.2025 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, із вищою освітою, неодруженого, яка має на утриманні неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонер по інвалідності 2 групи внаслідок війни,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України

ВСТАНОВИВ:

26.04.2025 приблизно о 12:50 годині ОСОБА_3 разом із малолітнім ОСОБА_6 перебували на майданчику школи № 116 за адресою: м. Дніпро, вул. Передова, 601, де між ОСОБА_3 та малолітнім ОСОБА_6 на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин стався словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_3 , діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень малолітньому ОСОБА_6 , перебуваючи у безпосередній близькості обличчям до останнього наніс своєю долонею лівої руки один удар в область правої щоки та, не зупиняючись на досягнутому, наніс ще один удар долонею тієї ж руки в область правої щоки малолітнього ОСОБА_6 , попавши по пальцям правої руки останнього, після чого, вважаючи свої умисні дії доведеними до кінця, ОСОБА_3 залишив місце вчинення кримінального правопорушення, спричинивши малолітньому ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді: забій та набряк першого пальця правої кисті, струс головного мозку, які відносяться до Легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я тривалість понад 6 днів, але не більше як три тижні (21 день), згідно п. 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 № 6.

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які виразились в умисному спричиненні легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`ю, кваліфікуються за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

До обвинувального акту, який надісланий до суду разом із клопотанням прокурора про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні, надані:

- письмова заява ОСОБА_3 , складена в присутності його захисника ОСОБА_7 , щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, зазначеними вище, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою статті 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні (а.к.п. 19);

- письмова заява законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_6 ОСОБА_8 , щодо згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акта відносно ОСОБА_3 у спрощеному провадженні (а.к.п. 20).

За результатами дослідження змісту відповідних заяв та матеріалів дізнання у суду не виникло сумнівів в тому, що зазначені заяви обвинуваченого та законного представника малолітнього потерпілого є усвідомленими, відповідають їх внутрішній волі, а їх процесуальна позиція сформувалася без будь-якого стороннього неправомірного впливу на них.

Згідно ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Встановлені органом досудового розслідування обставини не оспорюються учасниками судового провадження і суд не вбачає підстав ставити їх під сумнів та визнає їх доведеними, оскільки вони повністю узгоджуються з наданими суду матеріалами дізнання.

Вищенаведені фактичні обставини поза всяким розумним сумнівом достатньо доводять винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі обвинувачення, яке було сформульоване прокурором, і суд кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 125 КК України як умисне спричинення легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`ю.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК Україні особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, обставини його вчинення, характер та ступінь тяжкості фактичних наслідків правопорушення, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання ОСОБА_3 , суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке є умисним, закінченим кримінальним проступком, обставини вчинення кримінального правопорушення, характер та ступінь тяжкості фактичних наслідків правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав, пенсіонер по інвалідності 2 групи внаслідок війни, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, неодруженого, має на утриманні неповнолітній дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше не судимого.

Суд відносить щире каяття до обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченому, згідно зі ст. 66 КК України.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_3 , згідно із п. 6) ч. 1 ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини.

При призначенні покарання, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена у справі «Езе і Коннорс проти Сполученого Королівства» від 09.10.2003, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Призначаючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд виходить з вимог ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

З урахуванням того, що ініціатором конфлікту був ОСОБА_3 , котрий розуміючи свій дорослий вік, фізичну перевагу над дитиною, котрій на момент вчинення кримінального правопорушення було тільки 12 років, яка відповідно до ст. 3 КПК України є малолітньою особою, розвиток якої знаходиться на стадії формування, завдав у важливу частину тіла (голова) своєю рукою спочатку один удар, після якого не зупинившись, слідом наніс другий удар, внаслідок чого малолітній потерпілий ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження серед яких ушкодження в області голови струс головного мозку, наслідки якого можуть у майбутньому призвести до ускладнень стану здоров`я, та подальшу посткримінальну поведінку ОСОБА_3 (залишення місця кримінального правопорушення не надавши необхідну допомогу), наявності однієї обставини, що обтяжує покарання обвинуваченому, та, виходячи із сукупності зазначених обставин, вважає неможливим призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_3 самого м`якого виду покарання, передбаченого статтею обвинувачення штрафу, а можливим призначити ОСОБА_3 покарання у виді пробаційного нагляду з покладенням обов`язків, передбачених п. 1-3 ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України.

В даному ж випадку призначення обвинуваченому ОСОБА_3 м`якого виду покарання - штрафу буде не значним стримуючим ефектом, недостатнім, несправедливим, та таким, що не слугуватиме перевихованню засудженої особи, яке призведе до невідповідності кінцевій меті покарання в цілому.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 56 КК України, ч. 2 ст. 57 КК України та ч. 3 ст. 61 КК України покарання, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, а саме: у виді громадських робіт, виправних робіт і обмеження волі не може бути застосовано до обвинуваченого ОСОБА_3 судом, відповідно до діючого законодавства.

Враховуючи вищезазначене на переконання суду, призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у виді пробаційного нагляду буде відповідати його меті, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через приму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) та буде необхідним і достатнім для виправлення.

Тому, саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 по даному кримінальному провадженню не обирався.

Питання про долю речових доказів вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 369, 371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, і призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік.

На підставі п. 1-3 ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

На підставі ч. 1 ст. 49-2 КВК України обчислювати початок строку відбування покарання ОСОБА_3 у виді пробаційного нагляду з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Міра запобіжного заходу ОСОБА_3 по даному кримінальному провадженню не обиралась.

Речові докази:

два CD-R диски білого кольору - залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок в іншій частині може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя: ОСОБА_1