Справа № 131/136/25
Провадження №11-кп/801/551/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції:

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000008 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Іллінецького районного суду Вінницької області від 14.03.2025, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, непрацюючого, неодруженого, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді 200 (двісті) годин громадських робіт.

ВСТАНОВИВ:

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він 11.01.2025, близько 23 години, перебуваючи у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 розпочав розмову із матір`ю ОСОБА_9 , яка в подальшому переросла у суперечку.

У ході виниклої суперечки, ОСОБА_7 , керуючись раптово виниклим умислом, спрямованим на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , переслідуючи мету заподіяння шкоди здоров`ю останній, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, перебуваючи у безпосередній близькості до потерпілої, кулаком правої руки наніс два удари в область лівої нижньої частини обличчя ОСОБА_9 , після чого, тримаючи потерпілу лівою рукою за праве передпліччя, наніс їй два удари кулаком правої руки в область грудної клітки зліва, внаслідок чого ОСОБА_9 впала спиною на підлогу.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_7 в той час як потерпіла лежала на підлозі, наніс їй один удар правою ногою в нижню ділянку живота, та коли ОСОБА_9 піднялась, наніс ще один удар кулаком правої руки в обличчя останньої.

Своїми протиправними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілій ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді синців в ділянці обличчя зліва з переходом на шию, грудної клітки зліва, лівого плеча, живота зліва. Ушкодження у вигляді синців відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Суд кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст. 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , вважаючи вирок суду першої інстанції незаконним в частині призначення покарання обвинуваченому, просить його змінити, призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що підставами для призначення ОСОБА_7 покарання у вигляді штрафу є те, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, інкримінований йому кримінальний проступок по ступеню суспільної небезпеки є найменш тяжким із числа кримінальних правопорушень, він щиро розкаявся у скоєному, визнав свою вину повністю, давав зізнавальні свідчення як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, сприяв у розкритті кримінального правопорушення, щиро жалкує про скоєне, має постійне місце проживання, де і зареєстрований, характеризується з позитивної сторони.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_6 , який заперечив щодо її задоволення, вивчивши та перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України та загальної засади змагальності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції розглянув дане кримінальне провадження у відповідності до вимог ст. 382 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, кваліфікація його дій за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в ній доказами, які судом досліджувались в обсязі, визначеному в порядку ч.2 ст. 382 КПК України. Ці обставини учасниками провадження не оспорюються, а тому вони не є предметом апеляційного розгляду, відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинуваченому ОСОБА_7 призначено занадто суворе покарання, колегія суддів відхиляє з таких підстав.

Так, згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п. 2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.

Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання вимоги наведених вище норм кримінального закону були дотримані та у достатній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі його покарання обставини.

Так, з вироку вбачається, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання враховано те, що передбачене ч. 1 ст. 125 КК України кримінальне правопорушення відповідно до 12 КК України відноситься до кримінальних проступків; дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який має постійне місце проживання та реєстрації, раніше не судимий, не працює, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю проступку та обставину, яка його обтяжує - вчинення кримінального правопорушення відносно особи, з якою обвинувачений перебуває у сімейних відносинах.

Тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 обґрунтовано призначено покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин, яке відповідає як характеру та ступеню вчиненого кримінального проступку, так і особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, сприятиме досягненню основної мети виховання обвинуваченого у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Правових підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість немає, а переконливих аргументів, які би ставили під сумнів наведені висновки суду першої інстанції та вказували б на порушення загальних засад призначення покарання, в апеляційній скарзі не міститься.

При цьому слід зазначити, що суд першої інстанції призначив обвинуваченому не найсуворіший вид покарання з урахуванням, зокрема, як фактичних обставин справи, так і наявності пом`якшуючих покарання обставин.

Також апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції вірно взято до уваги, що обвинувачений ОСОБА_7 не працює, а тому сплата штрафу, навіть у мінімальних його межах, встановлених санкцією статті, є сумнівною.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого у кримінальному провадженні судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Іллінецького районного суду Вінницької області від 14.03.2025 щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4