ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2025 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду в складі:

Головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового засідання: прокурора ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000041 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , українця, гр. України, одруженого, маючого на утриманні одну малолітню дитину, з середньо-технічною освітою, не працюючого офіційно, не судимого, військовозобов`язаного, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КУпАП, на вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 08.05.2025 року,

У С Т А Н О В И Л А :

Вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 08 травня 2025 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Початок строку відбування основного покарання у виді позбавлення волі визначено обчислювати з часу фактичного затримання після набрання вироку законної сили.

Строк додаткового покарання обвинуваченому визначено обчислювати з дня набрання вироку законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави в особі ДСУ «Головного бюро СМЕ МОЗ України» судові витрати в розмірі 40555 грн.

Скасовано арешт на майно, який було накладено ухвалою слідчого судді Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17.02.2023 року.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду, 16 лютого 2023 року о 21 год. 30 хв. водій ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чим заздалегідь позбавив себе ЄУНСС 718/1753/23 НП 11кп/822/217/25 головуючий у 1 інстанції ОСОБА_9

можливості правильно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, керуючи технічно справним автомобілем марки «Subaru Legacy», номерний знак

НОМЕР_1 , маючи в салоні автомобіля пасажирів ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , рухався в темну пору доби, по вул. Центральній в смт. Лужани, Чернівецького району, де наявне вуличне освітлення, зі сторони м. Снятин в напрямку м. Чернівці, із перевищенням дозволеної в межах населеного пункту швидкістю (близько 100 км/год).

Наближаючись до будинку № 44, вказаної вулиці, ОСОБА_8 проявив неуважність до дорожньої обстановки та самовпевненість у своїх діях, відволікшись від керування, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху та в подальшому неправильно застосувавши прийоми керування, не впорався з керуванням та допустив виїзд керованого ним транспортного засобу вправо відносно свого напрямку руху, з подальшим наїздом на огорожу будинку № 23 вказаної вулиці.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пасажирка автомобіля марки «Subaru Legacy», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_6 , отримала, в тому числі, перелом зовнішньої кісткової пластини правої скроневої кістки, який відноситься до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

Дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_8 скоїв в результаті порушення та невиконання вимог п.п. 12.1 та 12.4, які безпосередньо перебувають у причинному зв`язку з наслідками, а також п.п. 1.5, 2.3 (б, д), 2.9 (а), які лише сприяли порушенню вищевказаних правил, встановлених «Правилами дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету міністрів України за № 1306 від 10.10.2001 та ведених в дію з 01.01.2002, які вимагають від водія:

- п. 2.9. Водієві забороняється:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебувати під впливом наркотичних чи токсичних речовин;

- п. 12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

- п. 12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.;

- п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

- п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

На цей вирок обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи свою винуватість в інкримінованому його кримінальному правопорушенні, просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити новий вирок, застосувати ст.69 КК України та не призначати йому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

На обґрунтування своїх вимог вказував, що суд не врахував пом`якшуючі покарання обставини, а саме, що він примирився з потерпілою, яка просила його не карати, що він мобілізований до ЗСУ у в/ч НОМЕР_2 на посаду водія-механіка і у нього є необхідність в керуванні транспортними засобами. Ще зазначав, що той факт, що його раніше було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП, а саме не був пристебнутий ременем безпеки, ніяким чином не впливає на призначене йому покарання. Вказував, що 27.04.2023 року провадження щодо нього за ч.1 ст.130 КУпАП було закрито судом за відсутністю в його діях складу правопорушення. Зазначав, що суд не вказав, як буде виконуватись вирок щодо нього, якщо він призваний до лав ЗСУ. Вказував, що судом не враховано те, що це позбавить можливості його здійснювати захист Батьківщини. Ще вказував, що суд безпідставно не задовольнив клопотання його захисника про відкладення судового розгляду, а натомість призначив йому іншого захисника, який не в повній мірі ознайомився з матеріалами провадження.

ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, від нього не надходило клопотань про відкладення судового розгляду.

Заслухавши доповідь судді, адвоката ОСОБА_7 , потерпілу ОСОБА_6 , які просили задовольнити подану апеляційну скаргу, посилаючись на обставини, що наведені в ній, прокурора, який просив відмовити в задоволенні скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження та доводи апелянта, колегія суддів вважає апеляційні вимоги обвинуваченого необґрунтованими, а тому в задоволенні його скарги необхідно відмовити.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки в поданій апеляційній скарзі не оспорюється вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, обсяг обвинувачення та правильність кваліфікації його дій, вид та розмір призначеного йому основного покарання, колегія суддів на наводить в цій ухвалі доказів на підтвердження тих фактичних обставин, які встановлені судом першої інстанції і ніким не оспорено.

Що стосується вимог апелянта про необхідність скасування оскаржуваного вироку та ухвалення нового, то вони є необґрунтовані.

Так, диспозицією ч.1 ст.420 КПК України передбачено вичерпний перелік випадків, коли суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок, а саме в тих випадках, коли погіршується становище обвинуваченого.

В своїх апеляційних вимогах обвинувачений фактично просить пом`якшити призначене покарання, а саме не призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Отже, заявлені обвинуваченим апеляційні вимоги не потребують скасування вироку суду першої інстанції.

Що ж стосується вимог обвинуваченого про необхідність пом`якшення призначеного йому покарання, а саме не призначати йому додаткове покарання і застосування для цього вимог ст. 69 КК України, колегія суддів вважає, що ці вимоги також є необґрунтовані.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , дотримався вказаних вимог закону та призначив останньому покарання, яке буде необхідним і достатнім для його виправленням та попередження нових кримінальних правопорушень. Так, судом враховано тяжкість вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, дані про його особу, а саме що він не судимий, має на утриманні малолітню дитину, його поведінку на досудовому слідстві і в суді, що він позитивно характеризується по місцю проживання, думку потерпілої. Також судом враховано, що в організмі обвинуваченого від час вчинення злочину було 1,74 проміле, що більше ніж у вісім разів перевищує допустимий вміст алкоголю в організмі для водіїв транспортних засобів.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому суд визнав його щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданої шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність підстав для застосування ст.69 КК України при призначенні покарання обвинуваченому.

При цьому колегія суддів враховує, що законодавець, посилюючи відповідальність на керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тобто, і в разі вчинення особою адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, передбачив обов`язкове накладення стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

За таких обставин колегія суддів вважає, що звільнення особи від додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами у разі вчинення нею злочину, передбаченого ст. 286-1 КК України, буде необґрунтованим та безпідставним.

Посилання обвинуваченого на те, що він мобілізований до Національної Гвардії і зарахований у військову частину на посаду водія-механіка також не є підставою для зміни оскаржуваного вироку.

При цьому колегія суддів також враховує, що суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання в мінімальних межах, передбачених санкцією ст.286-1 ч.1 КК України.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для зміни оскаржуваного вироку, а тому в задоволенні апеляційних вимог обвинуваченого необхідно відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А :

В задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 відмовити, а вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 08 травня 2025 року по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

Копія. Згідно з оригіналом: суддя