УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2025 року місто Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

адвоката ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому засіданні в приміщенні суду клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Київського апеляційного суду від 25.03.2025 (справа № 761/2429/25) у кримінальному провадженні № 0000170 від 29.01.2024,

установив:

09.05.2025 до Шевченківського районного суду міста Києва через електронну пошту суду надійшло (Еп-14799/25) клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Київського апеляційного суду від 25.03.2025 (справа № 761/2429/25) у кримінальному провадженні № 0000170 від 29.01.2024.

Згідно протоколу автоматизованого визначення слідчого судді від 12.05.2025 слідчим суддею визначено ОСОБА_5 .

Надалі ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_6 від 29.05.2025 заяву адвоката ОСОБА_3 про відвід слідчого судді ОСОБА_5 задоволено та відведено останню від розгляду заявленого клопотання.

Так, згідно повторного автоматизованого визначення слідчого судді від 02.06.2025 слідчим суддею визначено ОСОБА_1 03.06.2025 матеріали клопотання передано для розгляду з відділу забезпечення розгляду кримінальних справ суду.

Обґрунтовуючи клопотання адвокат зазначає, що майно, на яке накладено арешт, не відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України. Зауважила, що грошові кошти вилучені у ОСОБА_4 , мають законне та прозоре походження, та не набуті кримінально протиправним шляхом.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримала та просила задовольнити.

Прокурор у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про місце, дату й час судового засідання.

Заслухавши заявника, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов висновку про таке.

Приписами статей 131, 132 КПК України передбачено, що арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які вживаються за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування відповідного заходу забезпечення.

При цьому підлягає врахуванню, чи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи потреби досудового розслідування, а також, чи може бути виконане завдання, для виконання якого сторона обвинувачення звертається з відповідним клопотанням.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Детективами Бюро економічної безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000170 від 29.01.2024.

14.01.2025 за адресою проживання ОСОБА_4 у цьому кримінальному провадженні проведено обшук, під час якого вилучено речі та грошові кошти.

06.02.2025 слідчим суддею Шевченківського районного суду міста Києва клопотання прокурора про накладення арешту на тимчасово вилучене майно задоволено частково, та відмовлено в частині накладення арешту на грошові кошти.

У подальшому ухвалою колегії суддів Київського апеляційного суду від 25.03.2025 ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва скасовано, та постановлено нову, якою клопотання прокурора про накладення арешту задоволено в повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасований за клопотанням власника майна за умови, що останній доведе, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладений необґрунтовано.

Зазначена процесуальна норма покладає на учасника кримінального провадження, яким ініціюється скасування арешту, обов`язок доведення зазначених обставин.

У той же час, оцінюючи наведені заявником доводи, слідчий суддя не знаходить їх переконливими, оскільки вони не доводять наявність підстав для скасування рішення слідчого судді про накладення арешту.

Вирішуючи подане клопотання, слідчий суддя враховує практику ЄСПЛ щодо можливості втручання за рішенням суду в права особи на мирне володіння майном, гарантованого ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Так, в рішенні у справі «Узан та інші проти Туреччини» ЄСПЛ, оцінюючи виправданість втручання відповідно до ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції, зробив висновок про те, щоб бути сумісним із положеннями Конвенції, втручання повинно відповідати трьом умовам, а саме: (1) бути передбачене національним законом, який в державі вважається необхідним для регулювання використання майна, (2) повинне відповідати загальним інтересам суспільства, (3) має забезпечуватися справедливий баланс між правами власника та загальносуспільними інтересами (п.195). Крім того, в п. 203 рішення у наведеній справі ЄСПЛ, аналізуючи питання пропорційності втручання в право на мирне володіння майном, дійшов висновку, що стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції передбачає, що втручання в право мирного володіння майном можливе за умови існування розумного взаємозв`язку пропорційності між використаними засобами, якими обмежується право, та ціллю заради досягнення якої застосовуються такі засоби. Тобто, обмежити особу в праві мирно володіти майном можна не просто, коли наявний значний суспільний інтерес на здійснення такого втручання в право людини, а виключно, якщо виконати завдання кримінального провадження в інший спосіб, аніж через застосування такого обмеження, за наявних обставин неможливо.

Таким чином, накладення арешту не має на меті позбавити особу належного їй на праві власності майна, а лише тимчасово обмежити її право користуватись та/або розпоряджатись ним, зокрема до завершення проведення експертного дослідження, завершення кримінального провадження тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000170 від 29.01.2024 наразі триває.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що адвокатом не доведено, що потреба у подальшому застосуванні арешту відпала, оскільки кримінальне провадження на теперішній час триває, арешт було накладено з метою забезпечення збереження речового доказу. Під час розгляду клопотання про скасування арешту не встановлено, що майно, на яке ухвалою слідчого судді накладено арешт, не відповідає критеріям, зазначеним в статті 98 КПК України.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання в межах питань, які були винесені на його розгляд, та перевіривши надані в обґрунтування цих питань докази, з урахуванням вищенаведеного, дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про часткове скасування арешту майна, накладеного колегії суддів Київського апеляційного суду від 25.03.2025 (справа № 761/2429/25) у кримінальному провадженні № 0000170 від 29.01.2024.

Керуючись статтями 2, 7, 9, 174, 309, 372, 376, 532 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Київського апеляційного суду від 25.03.2025 (справа № 761/2429/25) у кримінальному провадженні № 0000170 від 29.01.2024 - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1