Справа № 308/6986/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_4 у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000035 від 17.04.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 190, ч.ч.3,4 ст. 358, ч.2 ст.209 КК України про накладення арешту на майно,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області лейтенант поліції ОСОБА_3 за погодженням з прокурором Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_4 у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000035 від 17.04.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 190, ч.ч.3,4 ст. 358, ч.2 ст.209 КК України звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно.

В обгрунтування вимог клопотання слідчий посилається на те, що з`ясовано, що у невстановлені органом досудового розслідування точний день, час та місці, але не пізніше осені 2023 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та невстановленою на даний час особою, підробили правовстановлюючі документи, а саме державні акти на дев`ять земельних ділянок колишнього колективного сільськогосподарського підприємства ім. Горького, розташованого на території Холмківської (раніше Сторожницької) сільської ради Ужгородського району Закарпатської області та оформили на підставних осіб, у подальшому за фіктивними договорами купівлі-продажу переоформили на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (5 земельних ділянок) та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (3 земельні ділянки), а 1 земельну ділянку належну підставній особі ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 переоформити не встигли у зв`язку із накладенням органом досудового розслідування на неї арешту.

Відомості про вищевказану подію внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000035 від 17.04.2024 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України.

Встановлено, що до вказаної події може бути причетний громадянин ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мешканець АДРЕСА_1 .

В ході аналізу інформації отриманої підчас здійснення огляду мобільного телефону ОСОБА_11 , встановлено, що 22.08.2023 ОСОБА_11 у переписці з номером НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_10 , просить встановити дані сусідів тих ділянок, які він обвів на фото. З відправлених ОСОБА_11 фото вбачається, що він обвів саме ті ділянки, які є предметом злочину у кримінальному провадженні. Сам ОСОБА_10 колишній працівник ДП «Центр державного земельного кадастру» та має зв`язки серед осіб, що мають доступ до кадастрової карти та координат земельних ділянок.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_10 може зберігати вдома документи, електронну інформацію чи інші предмети, що можуть стосуватися виготовлення документації на наступні земельні ділянки:

- земельна ділянка з кадастровим номером :10:017:0031 площею 1,3897 га для ведення особистого селянського господарства зареєстрована на ОСОБА_9 відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії III-ЗК 021283 від 09.10.2002.

- земельна ділянка з кадастровим номером :10:017:0033 площею 1,3897 га для ведення особистого селянського господарства зареєстрована на ОСОБА_12 відповідно державного акта на право приватної власності на землю серії III-ЗК 021326 від 09.10.2002.

- земельна ділянка з кадастровим номером :10:017:0032 площею 1,3896 га для ведення особистого селянського господарства зареєстрована на ОСОБА_13 відповідно державного акта на право приватної власності на землю серії III-ЗК 021279 від 09.10.2002.

- земельна ділянка з кадастровим номером :10:017:0030 площею 1,1032 га для ведення особистого селянського господарства зареєстрована на ОСОБА_14 відповідно державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЗК 025082 від 09.10.2002.

- земельна ділянка з кадастровим номером :10:017:0036 площею 1,1032 га для ведення особистого селянського господарства зареєстрована на ОСОБА_15 відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЗК 025086 від 09.10.2002.

- земельна ділянка з кадастровим номером :10:017:0783 площею 1,1032 га для ведення особистого селянського господарства зареєстрована на ОСОБА_16 відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЗК 025091 від 09.10.2002.

- земельна ділянка з кадастровим номером :10:017:0035 площею 1,1555 га для ведення особистого селянського господарства зареєстрована на ОСОБА_17 відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії I-ЗК 025089 від 09.10.2002.

- земельна ділянка з кадастровим номером :10:017:0034 площею 1,1556 га для ведення особистого селянського господарства зареєстрована на ОСОБА_18 відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії РЗ 350191 від 09.10.2002.

- земельна ділянка з кадастровим номером :10:017:0029 площею 1,4956 га для ведення особистого селянського господарства зареєстрована на ОСОБА_19 відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії I-КВ 104362 від 09.10.2002.

Слідчий зазначає, що 02 травня 2025 ухвалою слідчого судді надано дозвіл на проведення за місцем проживання ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , а саме в приміщенні квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з метою відшукання та вилучення наступних документів: електронна інформація чи інші предмети, що можуть стосуватися виготовлення документації на наступні земельні ділянки :10:017:0029, :10:017:0030, :10:017:0031, :10:017:0032, :10:017:0033, :10:017:0034, :10:017:0035, :10:017:0036, :10:017:0037 та :10:017:0783, комп`ютерна техніка, мобільні телефони, чорнові записи, тощо.

13 травня 2025 року в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_10 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , який проводився на підставі вказаної ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду, слідчий СВ відділу поліції № 1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області виявив та вилучив:

- системний блок марки «Acer моделі «Veriton X490G, серійний номер 7, який упаковано до спеціального пакету НПУ WAR1675311;

- мобільний телефон марки Apple моделі «Iphone 11, належний ОСОБА_10 , який упаковано до спеціального пакету НПУ RIC2183575;

- ноутбук марки «HP» моделі «G7-2311SR, серійний номер 5CD32312SZ, який упаковано до спеціального пакету НПУ WAR1675312.

13.05.2025 вказані речі на підставі постанови слідчого СВ відділу поліції № 1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області визнані речовими доказами.

Слідчий зазначає, що вилучені в ході санкціонованого обшуку речі, а саме: системний блок марки «Acer» моделі «Veriton X490G», серійний номер 7, який упаковано до спеціального пакету НПУ WAR1675311; мобільний телефон марки «Apple» моделі «Iphone 11», належний ОСОБА_10 , який упаковано до спеціального пакету НПУ RIC2183575; ноутбук марки «HP» моделі «G7-2311SR, серійний номер 5CD32312SZ, який упаковано до спеціального пакету НПУ WAR1675312, могли зберегти на собі сліди кримінального правопорушення, містити інші відомості, які можуть бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зокрема щодо незаконного набуття прав на нерухоме майно земельні ділянки з кадастровими номерами - земельна ділянка з кадастровим номером :10:017:0031, :10:017:0033, :10:017:0032, :10:017:0030, :10:017:0036, :10:017:0783, :10:017:0035, :10:017:0034 та :10:017:0029.

Про вказане може свідчити той факт, що відповідно до протоколу огляду предмета від 11.09.2024 ОСОБА_10 22.08.2023, тобто незадовго до вчинення кримінального правопорушення, листувався зі свідком ОСОБА_11 з приводу вказаних земельних ділянок з допомогою додатку « WhatsApp».

Слідчий зазначає, що вищевказане майно відповідно до статті 98 КПК України є речовим доказом даного кримінального провадження, а тому в органу досудового розслідування виникла необхідність у накладанні арешту на вилучене майно.

На даний час існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вищевказані речі є доказами у кримінальному провадженні, адже вони відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України (вони є матеріальні об`єкти, які могли зберегти на собі сліди злочину, містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження). У зв`язку із цим є необхідність у накладенні арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів.

Позиція сторін :

В судове засідання слідчий та прокурор не з`явилися. Прокурор подав до суду заяву відповідно до якої просить суд провести розгляд клопотання без його участі.

Власник майна ОСОБА_10 в призначене судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

У відповідності до ст. 172 КПК України неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно ч.4 ст.107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Перевіривши докази, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділенням відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке 17.04.2024 року внесені до ЄРДР за №0000035, попередня правова кваліфікація ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 02.05.2025 року у справі №308/7407/24 надано дозвіл на проведення обшуку квартири АДРЕСА_2 за місцем фактичного проживання ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 з метою відшукання та вилучення електронної інформації чи інших предметів, а також комп`ютерної техніки, мобільних телефонів, чорнових записів, що можуть стосуватися виготовлення документації на земельні ділянки за кадастровими номерами :10:017:0029, :10:017:0030, :10:017:0031, :10:017:0032, :10:017:0033, :10:017:0034, :10:017:0035, :10:017:0036, :10:017:0037 та :10:017:0783.

Слідчим суддею встановлено, що 13.05.2025 року на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду за адресою: квартира АДРЕСА_2 , було проведено обшук в ході якого виявлено та вилучено, а саме:

- системний блок марки «Acer моделі «Veriton X490G, серійний номер 7, який упаковано до спеціального пакету НПУ WAR1675311;

- мобільний телефон марки Apple моделі «Iphone 11, належний ОСОБА_10 , який упаковано до спеціального пакету НПУ RIC2183575;

- ноутбук марки «HP» моделі «G7-2311SR, серійний номер 5CD32312SZ, який упаковано до спеціального пакету НПУ WAR1675312.

Як вбачається з протоколу обшуку від 13.05.2025 року, такий був проведений за участю понятих, копія протоколу вручена ОСОБА_10 .

Постановою слідчого слідчого відділення відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області від 13.05.2025 року ОСОБА_20 , який здійснює досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, вилучені речі, які було виявлено та вилучено 13.05.2025, під час проведення обшуку визнано речовими доказами.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160 - 166, 170 - 174 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Згідно ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до частини 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Таким чином арешт може бути накладено на майно у вигляді речей, документів (в тому числі цінних паперів, грошей (у будь якій валюті готівкою або безготівковому вигляді), на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, корпоративні права.

Згідно положень ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

У кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) (п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК).

Застосовуючи положення п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК слідчий суддя зауважує, що стандарт доведення «достатні підстави», необхідність застосування якого у даній ситуації передбачає ч. 3 ст. 170 КПК, не вимагає від сторони обвинувачення надання безумовних та беззаперечних доказів, а передбачає необхідність наведення достатньо вагомих фактів та об`єктивних відомостей, аналіз яких у їх взаємозв`язку між собою дозволяє дійти висновку про відповідність вилученого майна критеріям речових доказів.

При цьому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Також, арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Отже, чинним КПК не заборонено з метою збереження речових доказів накладати арешт на майно у кримінальному провадженні, коли у ньому нікому, в тому числі й тим, на чиє майно накладається арешт, не повідомлено про підозру.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5)розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч.10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст.173 КПК України).

Щодо відповідності майна ознакам речового доказу

Надаючи оцінку тому чи майно, на яке просить слідчий накласти арешт, відповідає ознакам речового доказу, слідчим суддею ураховуються зміст поняття «речові докази» та обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Так, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб (п. п. 1, 2, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК).

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 98 КПК).

У кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) (п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК)

Застосовуючи положення п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК слідчий суддя зауважує, що стандарт доведення «достатні підстави», необхідність застосування якого у даній ситуації передбачає ч. 3 ст. 170 КПК, не вимагає від сторони обвинувачення надання безумовних та беззаперечних доказів, а передбачає необхідність наведення достатньо вагомих фактів та об`єктивних відомостей, аналіз яких у їх взаємозв`язку між собою дозволяє дійти висновку про відповідність вилученого майна критеріям речових доказів.

Зважаючи на обставини, зазначені у клопотанні та встановлені в ході судового розгляду, слідчий суддя приходить до висновку про наявність достатніх підстав вважати, що на вилучених в ході обшуку речах наявні відомості, які можуть бути використані для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів слідчому судді необхідність арешту майна на вилучені в ході проведення обшуку від 13.05.2025 року за адресою АДРЕСА_1 речі , з метою збереження речових доказів та наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України, а тому клопотання підлягає до задоволення.

Метою накладення арешту на це майно, слідчим суддею є забезпечення кримінального провадження у частині збереження речових доказів.

Так, слідчий суддя дійшов висновку, що вилучені речі містять відомості, які можуть бути використані як докази фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КПК України.

Одночасно, слідчий суддя вважає, що прокурором дотримано вимог ст.ст. 170,171 КПК України і в клопотанні прокурора наявне обґрунтування необхідності арешту речей виявлених під час обшуку та конкретизовано підстави та мета накладення на них арешту.

Слідчим суддею встановлено, клопотанням та матеріалами доданими до клопотання доведено, що вилучені в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , речі у відповідності до ст. 98 КПК України, мають значення у кримінальному провадженні як речовий доказ.

Згідно з практикою ЄСПЛ, який, проаналізувавши питання пропорційності втручання в право на мирне володіння майном, дійшов висновку, що ст.1 Протоколу №1 до Конвенції передбачає втручання в право мирного володіння майном за умови існування розумного взаємозв`язку пропорційності між використаними засобами, якими обмежується право, та ціллю заради досягнення якої застосовуються такі засоби (п. 203 рішення ЄСПЛ від 05.03.2019 у справі «Узан та інші проти Туреччини» / Uzan and others v. Turkey, заяви №19620/05, 41487/05, 17613/08, 19316/08). Тобто, обмежити особу в праві мирно володіти майном можна не просто, коли існує необхідність здійснення такого втручання в її право з метою виконання завдань кримінального провадження, а виключно, якщо виконати завдання кримінального провадження в інший спосіб, аніж через застосування такого обмеження, за наявних обставин неможливо.

Тимчасове накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, хоча власник і обмежується у реалізації всіх правомочностей права власності, такий захід є тимчасовим, відповідні обмеження за вищевказаних фактичних обставин є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження, з урахуванням чого слідчий суддя погоджується, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи осіб з метою виконання завдань кримінального провадження.

Слідчим суддею встановлена безумовна переконливість щодо застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, оскільки у разі його не застосуванні може призвести до зникнення та навіть втрати слідів, предметів як речових доказів, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, окрім того вилучення майна проведено згідно встановленої процедури, враховуючи правову підставу для арешту майна та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини та положення ст.1 Протоколу №1 до Конвенції, яка проголошує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, при цьому позбавлення цього права відбувається в суворому додержанні як національного, так і міжнародного законів, щоб не призводити до свавілля з боку правоохоронних органів не втручання в право власності, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, оскільки за його допомогою може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, тому слідчий суддя вважає, що клопотання обґрунтоване й підлягає до задоволення з підстав та мотивів викладених вище.

Незастосування арешту майна може призвести до його зникнення, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, а тому наявні правові підстави для арешту майна шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування .

За таких обставин слідчий суддя при розгляді даного клопотання вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження в разі відмови у накладенні арешту та повернення вилученого майна.

Така шкода може виразитись у втраті речового доказу стороною обвинувачення та унеможливить подальше провадження досудового розслідування та встановленню істини у справі, що очевидно переважає над відсутністю в даний час повідомленої підозри винуватій у вчиненні злочинів особі, а також неможливістю власником (володільцем) тимчасово володіти, розпоряджатися та користуватися вказаним майном.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потребидосудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою попередження настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, тому підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження слідчий суддя не вбачає.

Застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, у тому числі і арешт майна, є втручанням у права і свободи особи, проте таке втручання можливе, якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання, обов`язковою ж умовою для такого втручання має бути встановлення обставин, які б не допустили до порушення принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Розяснити, що згідно ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Таким чином, клопотання прокурора підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.170-173,309 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_4 у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000035 від 17.04.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 190, ч.ч.3,4 ст. 358, ч.2 ст.209 КК України про накладення арешту на майно задовольнити.

Накласти арешт на речі вилучені 13.05.2025 року в ході проведення обшуку, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- системний блок марки «Acer моделі «Veriton X490G, серійний номер 7, який упаковано до спеціального пакету НПУ WAR1675311;

- мобільний телефон марки Apple моделі «Iphone 11, належний ОСОБА_10 , який упаковано до спеціального пакету НПУ RIC2183575;

- ноутбук марки «HP» моделі «G7-2311SR, серійний номер 5CD32312SZ, який упаковано до спеціального пакету НПУ WAR1675312 - шляхом тимчасового обмеження права на відчуження, користування та розпорядження.

Копію ухвали вручити прокурору, а іншим учасникам направити не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Ухвала про накладення арешту виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1