Справа № 742/1834/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/624/25
Категорія - ч.1 ст. 263 КК України. Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові, одночасно в режимі відео конференції із Прилуцьким міськрайонним судом, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000242 від 14 березня 2025 року, за апеляційною скаргою заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 травня 2025 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ромни Сумської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, одруженого, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , який 21 березня 2025 року був засуджений Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області від за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді одного року пробаційного нагляду,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 1 ст. 263 КК України до трьох років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України до покарання, призначеного цим вироком, частково зараховане покарання, призначене попереднім вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 березня 2025 року, та остаточно ОСОБА_6 призначене покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 1 рік, якщо протягом визначеного терміну випробування не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь держави 4 377 грн. 45 коп. процесуальних витрат на залучення експерта.

Питання про долю речових доказів і документів вирішене у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Судом ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що маючи умисел на незаконне придбання, носіння та зберігання боєприпасів, у невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи умисно, під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 з 01.02.2023 по 28.12.2023, у зоні бойових дій, неподалік АДРЕСА_3 , знайшов та привласнив боєприпаси 7 патронів калібру 5,45 мм, які привіз із собою в грудні 2023 року та вогнепальну зброю пістолет, який замовив через мережу Інтернет у січні 2024 року. Таким чином, незаконно придбавши боєприпаси та вогнепальну зброю без передбаченого законом дозволу.

Продовжуючи свої дії, спрямовані на незаконне носіння та зберігання боєприпасів, ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вказані 7 патронів та пістолет переніс до літньої кухні домогосподарства за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де зберігав їх без передбаченого законом дозволу.

У подальшому, 20 березня 2025 року, в період часу з 10 год. 57 хв. до 13 год. 09 хв. працівниками СВ Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області на підставі ухвали слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду був проведений обшук домогосподарства за місцем проживання ОСОБА_6 , під час якого виявлено та вилучено боєприпаси 7 патронів, та вогнепальну зброю стартовий пістолет SUR-2608 калібру 9 мм Р.А.К., перероблений саморобним способом.

Згідно з висновком експерта № СЕ-19/125-254168-БЛ від 26.03.2025, наданий на дослідження предмет схожий на пістолет є коротко ствольною гладко ствольною вогнепальною зброєю пістолетом, виготовленим шляхом переробки саморобним способом стартового пістолета SUR-2608 калібру 9 мм Р.А.К. виробництва Туреччини, який придатний до стрільби.

Своїми діями, що виразилися у незаконному придбанні, носінні та зберіганні боєприпасів та вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_6 порушив вимоги п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про внесення зміни до деяких законодавчих актів України у зв?язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» від 23.12.2015 (в редакції від 12.04.2017), Постанови Верховної Ради України N?2471-ХII від 17.06.1992 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N?576 від 12.10.1992 (в редакції від 07.02.2018), Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених шумовитими чи аналогічними за своїм властивостями метальними снарядами несмертельної дій та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затверджених Наказом МВС № 622 від 21.08.1998.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеність його вини, просить вирок суду скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 263 КК України визначити покарання у виді 3 років позбавлення волі. Звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, за умови виконання обов`язків, визначених ст. 76 КК України.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 березня 2025 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 1 року пробаційного нагляду та визначено обов`язки, передбачені ст. 59-1 КК України, виконувати самостійно.

Мотивує тим, що ч. 4 ст. 70 КК України передбачено, що якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще й в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, остаточне покарання визначається за правилами, передбаченими частинами 1.3 цієї статті, тобто шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворими або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

З матеріалів судового провадження убачається, що кримінальне правопорушення у даному провадженні було припинене 20 березня 2025 року, до постановлення вироку Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області від 21 березня 2025 року, яким він був засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України до реальної міри покарання у виді 1 року пробаційного нагляду.

У своєму правовому висновку від 01 квітня 2024 року Об`єднана палата Верховного Суду підкреслювала, що призначаючи покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, суд не вправі змінювати покарання, призначене попереднім (першим) вироком за окремий злочин. У цьому разі діє юридична презумпція законності й обґрунтованості попереднього вироку, яку суд підтверджує, застосовуючи ч. 4 ст. 70 КК України.

Оскільки вирок Прилуцького міськрайонного суду від 21 березня 2025 року щодо ОСОБА_6 набрав законної сили і на момент призначення остаточного покарання у цьому провадженні залишається незмінним, то ухвалене рішення про реальне відбування призначеного покарання зберігає свою законну силу.

В той же час, застосувавши положення ст. 75 КК України, суд першої інстанції фактично переглянув попередній вирок та звільнив обвинуваченого від відбування покарання у виді пробаційного нагляду, що є недопустимим з огляду на приписи ч. 2 ст. 21 КПК України.

Заслухавши доповідача, прокурора, яка підтримала доводи апеляційної скарги, обвинуваченого, який погодився з апеляційною скаргою прокурора, каявся і засуджував свою поведінку, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у придбанні, носінні та зберіганні вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, зібраним під час досудового розслідування доказам, в апеляційній скарзі не оспорюються, тому колегією суддів не перевіряються.

Розгляд справи в суді першої інстанції, за згодою учасників кримінального провадження, проводився у скороченому порядку за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Приписами ст. 70 КК України визначені підстави, порядок та межі призначення покарання за сукупністю злочинів.

Так, відповідно до частини 4 вказаної статті кримінального Закону, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще й в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, остаточне покарання визначається за правилами, передбаченими частинами 1-3 цієї статті, тобто шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. У такому випадку за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу, в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком.

При цьому, призначаючи покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, суд не вправі змінювати покарання, призначене попереднім (першим) вироком за окремий злочин. Він також не повинен ще раз призначати (дублювати) це покарання в новому (другому) вироку. У цьому разі діє юридична презумпція законності й обґрунтованості попереднього вироку, яку суд підтверджує, застосовуючи ч. 4 ст. 70 КК.

Водночас призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 4 ст. 70 КК України має ряд особливостей, одна з яких полягає в тому, що в разі, коли особа засуджується до покарання, яке належить відбувати реально, а за наступним вироком звільняється від відбування покарання з випробуванням, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається.

У випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про реальне відбування призначеного покарання зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання із звільненням від його відбування з випробуванням, положення ч. 4 ст. 70 КК щодо призначення остаточного покарання особі, з урахуванням попереднього вироку, не застосовуються, а кожний вирок - попередній, за яким особі призначено покарання, що належить відбувати реально, та новий, за яким вона звільнена від відбування покарання з випробуванням, виконується самостійно.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що 21 березня 2025 року вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області ОСОБА_6 був засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік. Вказаний вирок набув законної сили та був звернутий до виконання.

Кримінальне правопорушення, за яке ОСОБА_6 засуджений оскаржуваним вироком, було припинене 20 березня 2025 року, тобто до постановлення попереднього (першого) вироку Прилуцького міськрайонного суду від 21 березня 2025 року.

Прийшовши до переконання, що за вчинення цього кримінального правопорушення обвинуваченому необхідно і достатньо призначити покарання з випробуванням з іспитовим строком, що не оскаржується й стороною обвинувачення, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що в цьому випадку при визначенні остаточного покарання мають бути застосовані правила ч. 4 ст. 70 КК України, які застосуванню у даному випадку не підлягали.

Фактично, суд першої інстанції вироком від 29 травня 2025 року ревізував вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 березня 2025 року та звільнив ОСОБА_6 від відбування покарання у виді пробаційного нагляду, яке йому належало відбувати реально строком в один рік, що є недопустимим з огляду на приписи ч. 2 ст. 21, ст. 24 КПК України.

Такий підхід ставить місцевий суд у позицію суду вищої інстанції, що прямо суперечить положенням кримінального процесуального закону (ст. 24 КПК) та підриває презумпцію законності й обґрунтованості попереднього судового рішення (ч. 2 ст. 21 КПК). Крім того, зазначене суперечить приписам ч. 2 ст. 19 Конституції України, яка вимагає від органів державної влади діяти в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

З урахуванням того, що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що вирок Прилуцького міськрайонного суду від 21 березня 2025 року, яким ОСОБА_6 був засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком на один рік, набрав законної сили та залишався незмінним, у межах розгляду цього кримінального провадження переглянув та надав юридичну оцінку іншому судовому рішенню в іншому, попередньому, кримінальному провадженні, що виразилося в застосуванні приписів ч. 4 ст. 70 КК України щодо призначення остаточного покарання та звільненні від його відбування за ст. 75 КК України, у той час як покарання, призначене за попереднім вироком, ухвалено відбувати реально, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість апеляційної скарги прокурора, яка підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню в частині призначеного покарання, з постановленням нового вироку.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 420, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 травня 2025 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати.

ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 263 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на один рік, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 березня 2025 року, яким ОСОБА_6 засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік з визначенням кола обов`язків, передбачених ст. 59-1 КК України, виконувати самостійно.

У решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набуває законної сили після його проголошення й може бути оскаржений безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11