Справа №584/1002/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/23/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - арешт майна
УХВАЛА

Іменем України

24 квітня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 584/1002/24 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Путивльського районного суду Сумської області від 31.07.2024 щодо відмови у арешті майна,

установила:

В поданій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та накласти арешт на зернозбиральний комбайн MASSEY FERGUSON 7246, д. н. з. НОМЕР_1 , який належить ФГ «Славія-2020», заборонивши користування, відчуження, внесення конструктивних змін та розпорядження цим майном, оскільки органом досудового розслідування доведений факт самовільного зайняття земельних ділянок, тому виявлений та вилучений в ході огляду місця події 26.07.2024 комбайн, який проводив збір урожаю відповідає критеріям речового доказу в даному провадженні в розумінні ст. 98 КПК.

29.07.2024 до Путивльського районного суду Сумської області з клопотанням про арешт майна погодженим із начальником Путивльського відділу Конотопської окружної прокуратури звернувся слідчий СВ ВП № 2 (м. Путивль) Конотопського РВП ГУНП в Сумській області, яке обгрунтував тим, що він здійснює досудове розслідування кримінального провадження № 0000093 від 18.04.2024 за ч. 2 ст. 197-1 КК за фактом самовільного зайняття земельних ділянок загальною площею 1,962 га поблизу с. Харівка Путивлської ОТГ Конотопського району, яка віднесена до господарської зони РПП «Сеймський».

26.07.2024 в ході огляду території поля неподалік с. Харівка Конотопського району на земельній ділянці з кадастровим номером :04:002:0165 виявлений і вилучений зернозбиральний комбайн MASSEY FERGUSON 7246, д. н. з. НОМЕР_1 , що належить ФГ «Славія-2020» і проводив зернозбиральні роботи.

Зважаючи на те, що вилучений в ході огляду місця події комбайн може бути використаний як доказ в даному провадженні, тому слідчий просив накласти на нього арешт шляхом заборони його відчуження, розпорядження та користування.

Ухвалою слідчого судді Путивльського районного суду Сумської області від 31.07.2024 у задоволенні вказаного клопотання слідчому відмовлено. Своє рішення слідчий суддя суду першої інстанції умотивував тим, що органом досудового розслідування не доведено існування підстав для арешту вилученого у ФГ «Славія-2020» майна.

Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду, учасники кримінального провадження в судове засідання не з`явились, від прокурора ОСОБА_8 надійшло письмове клопотання про розгляд апеляційної скарги у його відсутність, а від власника майна ФГ «Славія-2020» ОСОБА_9 і його представника ОСОБА_10 будь-яких клопотань, у тому числі і про відкладення розгляду справи, до суду апеляційної інстанції не надходило, тому колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги у відсутність сторін провадження, що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з таких підстав.

Зокрема, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, КПК та інших законів України (ч. 1-2 ч. 1 КПК), а завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК).

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна, а завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження (ч. 1 ст. 170 КПК).

Відповідно ч. 2 ст. 170 КПК, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, а згідно ч. 3-4 цієї статті у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу; у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених п. 1-4 ч. 1 ст. 96-2 КК. При цьому заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК).

Слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 КПК); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб. У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб (ч. 1-2, 4 ст. 173 КПК).

Здійснивши розгляд клопотання слідчого про арешт майна та відмовивши у його задоволенні, слідчий суддя суду першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для накладення арешту на вказане у клопотанні майно, оскільки органом досудового розслідування не доведено наявності розумних підстав вважати, що даний матеріальний об`єкт є доказом вчинення злочину у вказаному кримінальному провадженні.

Так, при вирішенні зазначеного вище питання слідчим суддею суду першої інстанції були дотримані вимоги ст. 170-173 КПК, з`ясовані і досліджені всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість накладення арешту на майно осіб (учасників кримінального провадження), а саме наявність правової підстави для арешту майна, можливість використання арештованого майна як доказу у кримінальному провадженні

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, слідчими СВ ВП № 2 (м. Путивль) Конотопського РВП ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000093 від 18.04.2024 за ч. 2 ст. 197-1 КК.

26.07.2024 в ході огляду території поля неподалік с. Харівка Конотопського району на земельній ділянці з кадастровим номером :04:002:0165 виявлений і вилучений зернозбиральний комбайн MASSEY FERGUSON 7246, д. н. з. НОМЕР_1 , який належить ФГ «Славія-2020» і який на момент виявлення проводив зернозбиральні роботи.

26.07.2024 постановою слідчого СВ ВП № 2 (м. Путивль) Конотопського РВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_11 вилучений комбайн визнаний речовим доказом, оскільки вказаний комбайн може містити на собі сліди кримінального правопорушення.

Разом з тим, незважаючи на те, що органом досудового розслідування визнано речовим доказом вилучений в ході огляду місця події комбайн, слідчим/прокурором не доведено таку мету арешту рухомого майна як збереження речового доказу.

Так, диспозицією ч. 2 ст.197-1 КК передбачена відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки, вчинене особою, раніше судимою за кримінальне правопорушення, передбачене цією статтею, або групою осіб, або щодо земельних ділянок особливо цінних земель, земель в охоронних зонах, зонах санітарної охорони, санітарно-захисних зонах чи зонах особливого режиму використання земель.

Безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення є земельні відносини як суспільні відносини власності щодо володіння, користування і розпорядження землею. Об`єктами відносин є земля в межах України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї). Земельні відносини опосередковуються правом власності на землю і регулюються ЗК та іншими нормативно-правовими актами.

Предметом злочину є земельна ділянка як об`єкт права власності. Земельна ділянка це частина земельної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами суб`єктів власності. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення полягає у самовільному зайнятті земельної ділянки. Самовільне зайняття ділянки це активні протиправні дії по заволодінню (захопленню) всупереч встановленому порядку земельної ділянки. Остання належить на праві власності іншій особі (фізичній чи юридичній), яка володіє нею на інших законних підставах (наприклад, на підставі договору оренди). Причому земельна ділянка для винної особи є чужою, вона не має необхідних і достатніх прав на володіння, користування чи розпорядження ділянкою як власник чи як особа, якій надано право постійно чи тимчасово володіти і користуватися нею.

Самовільне зайняття земельної ділянки з об`єктивної сторони може полягати у різних діях у незаконному огороджуванні ділянки, знищенні і встановленні своїх межових знаків, у протиправному використанні землі у своїх потребах: обробка, удобрення землі, насадження насіння, дерев чи кущів, виконання меліоративних, інших робіт, завезення і розміщення будівельних матеріалів тощо. Але у всіх випадках особа протиправно заволодіває земельною ділянкою, вчинює відносно неї певні дії як власник чи законний користувач і при цьому порушує суб`єктивні інтереси учасників земельних правовідносин у галузі правомірного використання, відтворення та охорони земель.

Обставин, які б підтверджували, що вилучена під час огляду місця події сільськогосподарська техніка (комбайн MASSEY FERGUSON 7246, д. н. з. НОМЕР_1 ) містить на собі сліди кримінального правопорушення матеріали кримінального провадження не містять, а цінність цієї техніки як доказу для доведення факту самовільного зайняття земельної ділянки викликає у колегії суддів обґрунтовані сумніви.

Звертає увагу колегія суддів також і на те, що в даному кримінальному провадженні жодній особі не оголошено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК, хоч кримінальне провадження № 0000093 за ч. 2 ст. 197-1 КК розпочато ще 18.04.2024.

Істотних порушень вимог КПК, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено, тому оскаржувана ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та належним чином умотивованою, внаслідок чого це рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України,

постановила:

Ухвалу слідчого судді Путивльського районного суду Сумської області від 31.07.2024 щодо відмови у арешті майна в кримінальному провадженні № 0000093 від 18.04.2024 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4