В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.07.2025 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурор: ОСОБА_3 ,

обвинувачений: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Біла Церква, Київської області кримінальне провадження № 0000462 від 04.07.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: вироком Деснянського районного суду міста Києва від 11.07.2024 за ч. 4 ст. 296 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,

У С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що він не має права керування транспортними засобами, а посвідчення водія є офіційним документом, оскільки містить зафіксовану на матеріальному носії інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, порядок видачі якого визначений Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 №340, а форма та реквізити - затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2020 № 844, з метою незаконного набуття права на керування транспортними засобами категорії «А», «В» та «С», у невстановлений досудовим розслідуванням час, у один з днів, у один з днів у період з 22.03.2024 до 26.03.2024, більш точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, вирішив підробити та використовувати посвідчення водія для пред`явлення його за вимогою, і таким чином уникнути можливої адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, пов`язаних із порушенням Правил дорожнього руху України (ст.126 КУпАП).

Так, в один з днів у період з 22.03.2024 до 26.03.2024, більш точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, солдат ОСОБА_4 , у порушення вимог статей 9, 11, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п. 2 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 № 340, реалізуючи свій протиправний умисел, використовуючи соціальну мережу Фейсбук в мережі Інтернет, діючи умисно, з метою підроблення посвідчення водія та подальшого його використання, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, вступив у змову з невстановленою досудовим розслідуванням особою, досудове розслідування щодо якої здійснюється окремо, щодо спільного виготовлення завідомо підробленого посвідчення водія на власне ім`я за винагороду у розмірі 3 000 грн.

Продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу, спрямованого на підроблення посвідчення водія, ОСОБА_4 , в один з днів у період з 22.03.2024 до 31.03.2024, більш точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, діючи умисно, за попередньою змовою із вказаною невстановленою досудовим розслідуванням особою, безпосередньо виконав частину об`єктивної сторони кримінально-караного діяння, пов`язаного із підробленням офіційних документів, надавши (повідомивши) цій особі, використовуючи можливості мобільного телефону, свої анкетні дані, які необхідно було зазначити при підробленні документу, а також, свою фотокартку та зразок свого підпису, які у подальшому використано під час виготовлення завідомо підробленого посвідчення водія серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_4 .

У подальшому, невстановленою досудовим розслідуванням особою, за попередньою змовою з ОСОБА_4 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, у один з днів, у період з 31.03.2024 до 01.04.2024, більш точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, у невстановленому місці, із застосуванням друкуючого пристрою із термосублімаційним способом друку, виготовлено завідомо для останнього підроблений офіційний документ, а саме посвідчення водія на ім`я ОСОБА_4 серії НОМЕР_2 , нібито видане 31.03.2024 ТСЦ 1242, оскільки бланк документа не відповідає аналогічним бланкам документів, що знаходяться в офіційному обігу на території України, а посвідчення водія серії НОМЕР_2 територіальними сервісними центрами МВС не видавалось.

Таким чином, ОСОБА_4 , діючи за вказаних вище обставин за попередньою змовою із невстановленою на цей час досудовим розслідуванням особою, безпосередньо виконавши частину об`єктивної сторони кримінально-караного діяння, пов`язаного із підробленням офіційного документу, шляхом надання (повідомлення) цій особі своїх анкетних даних, які необхідно було зазначити при підробленні документа, а також надавши своє фото, та фото власного підпису, вчинив підроблення посвідчення (офіційного документу), яке видається та посвідчується установою, і яке надає права, з метою використання його підроблювачем - посвідчення водія на ім`я ОСОБА_4 серії НОМЕР_2 , нібито видане 31.03.2024 ТСЦ 1242.

Крім того ОСОБА_4 , у порушення вимог статей 9, 11, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п. 2 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 № 340, о 23 годині 04 хвилин 03.07.2024, будучи учасником дорожнього руху, як водій транспортного засобу- автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Crafter» з реєстраційним номером НОМЕР_3 , перебуваючи на 78 км автомобільної дороги М-05 «Київ-Одеса», поблизу міста Біла Церква Київської області, маючи протиправний умисел, спрямований на використання раніше підробленого документу, усвідомлюючи свої протиправні дії, достовірно знаючи, що посвідчення водія серії НОМЕР_2 є підробленим, з метою створити перед працівниками поліції видимість наявності у нього дійсного посвідчення водія, яке дає право на керування транспортним засобом відповідної категорії і таким чином уникнути адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного із порушенням Правил дорожнього руху (ст.126 КУпАП), на вимогу працівників поліції, надав завідомо для нього підроблене посвідчення водія на власне ім`я НОМЕР_2 , нібито видане 31.03.2024 ТСЦ 1242, оскільки бланк документа не відповідає аналогічним бланкам документів, що знаходяться в офіційному обігу на території України, а посвідчення водія серії НОМЕР_2 , територіальними сервісними центрами МВС не видавалось.

Дії ОСОБА_4 підлягають кваліфікувати за ч. 3 ст. 358 КК України, а саме за ознаками підроблення посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права, з метою використання його підроблювачем, за попередньою змовою групою осіб, та за ч. 4 ст. 358 КК України, а саме за ознаками використання завідомо підробленого документа.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінальних проваджень, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку частини 3 статті 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, у відповідності до положень Кримінального кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, за вище встановлених обставин.

Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням показань обвинуваченого ОСОБА_4 , який будучи допитаним в судовому засіданні свою вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю та показав, що він дійсно щиро кається й підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті.

Під час судового засідання обвинувачений у вчинених кримінальних правопорушеннях розкаявся, висловив щирий жаль щодо вчинених ним кримінальних правопорушень, засуджував свої дії. Просив суворо не карати, щиро каявся у вчиненому.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень просив суд визнати недоцільним дослідження доказів у частині обставин вчинення цих кримінальних правопорушень, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

Прокурор в судовому засіданні підтримав обвинувачення, просив суд визнати винним та призначити ОСОБА_4 покарання не пов`язане з позбавленням волі за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, із застосуванням положень ст. 70 КК України та ч. 1, ч. 4 ст. 70 КК України, зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням протягом іспитового строку, встановленого судом, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Відповідно до ч. 4 ст. 76 КК України нагляд за ОСОБА_4 на час іспитового строку покласти на командира військової частини НОМЕР_1 .

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 358 КК України, а саме за ознаками підроблення посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права, з метою використання його підроблювачем, за попередньою змовою групою осіб, та за ч. 4 ст. 358 КК України, а саме за ознаками використання завідомо підробленого документа.

Підстав у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Мотиви призначення відповідного покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами статей 65 67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими.

Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Отже, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд, згідно з вимогами статей 65, 68 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, з яких ч. 4 ст. 358 КК України, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків, ч. 1 ст. 121 КК України - до тяжких злочинів відповідно, а ч. 3 ст. 358 КК України - до нетяжких злочинів відповідно.

Обставин, які пом`якшують покарання є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено.

Крім цього, судом при призначенні покарання враховані дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше судимий, одружений, у якого відсутні на утриманні члени сім`ї, які у розумінні Сімейного Кодексу України, являються учасниками сімейних правовідносин з останнім, військовослужбовець, у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра на обліку не перебуває, а також останній має постійне місце проживання, яке не співпадає з його місцем реєстрації.

Крім цього, суд враховує доводи прокурора викладені в судових дебатах щодо остаточного призначення покарання обвинуваченому не пов`язане з позбавленням волі із застосуванням іспитового строку, а також судом при призначенні покарання враховується поведінка обвинуваченого під час та після вчинення інкримінованих йому дій, який в судовому засіданні вину свою визнав та щиро каявся, отже суд вважає необхідним призначити покарання ОСОБА_4 у межах встановлених у санкції ч. 3 ст. 358, ч.4 ст.358 КК України, що передбачає відповідальність за вчинення вказаних кримінальних правопорушень, із визначенням остаточного покарання у порядку ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Крім того, вироком Деснянського районного суду міста Києва від 11.07.2024 ОСОБА_4 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки.

Якщо особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання на підставі і в порядку ст. 75 КК, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого також звільняється з випробуванням, суд визначає остаточне покарання згідно ч. 4 ст. 70 КК, а також звільняє особу від відбування остаточного покарання, встановивши іспитовий строк за правилами ст. 75 КК України.

Суд, при призначенні покарання за злочин (злочини), про який (які) стало відомо після ухвалення першого вироку, яким призначено покарання від відбування якого особу звільнено згідно положень ст. 75 КК, має вирішити питання про можливість звільнення від відбування покарання з іспитовим строком із урахуванням всіх вчинених злочинів.

При цьому слід виходити з того, що статтями 70, 72, 75-78 КК не передбачено повне або часткове складання, поглинання іспитового строку. Зазначені в ст. 70 КК правила застосовуються лише до покарань. Дійшовши висновку про можливість виправлення особи без реального відбування покарання та призначивши іспитовий строк при звільненні від його відбування, суд має керуватися виключно положеннями ст. 75 КК, вмотивувавши своє рішення щодо цього.

При призначенні покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК, суд, виклавши відповідні мотиви, має встановити тривалість іспитового строку (в межах визначених ст. 75 КК), з урахуванням кількості вчинених злочинів, форми вини, виду умислу чи необережності, мотивів та мети, якими керувався винуватий, стадії вчинення злочину, конструкції складу злочину (формальний, матеріальний, усічений), характеру та ступеню суспільної небезпеки вчинених злочинів та особи обвинуваченого, форми та виду співучасті, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, тощо.

Кримінально-правові норми, передбачені статтями 70, 75 КК не передбачають окремого порядку призначення покарання за сукупністю злочинів в тих випадках, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від покарання з іспитовим строком, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого вона також звільняється з іспитовим строком.

Оскільки самостійне виконання таких вироків не засноване на вимогах закону про кримінальну відповідальність, призначаючи остаточне покарання згідно з вимогами ч. 4 ст. 70 КК, суд має право вмотивовано вирішити питання про звільнення особи від відбування остаточного покарання з випробуванням, та визначити іспитовий строк в порядку та в межах, передбачених ст. 75 КК.

Зазначена правова позиція висловлена в Постановах Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23 вересня 2019 року (справа № 199/1496/17, провадження № 51-2631кмо19) та від 15 лютого 2021 року (справа №760/26543/17, провадження №51-3600кмо20).

На підставі викладеного, суд вважає необхідним відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим, призначеним попереднім вироком Деснянського районного суду міста Києва від 11.07.2024, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, із застосування іспитового строку з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Підстав для застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі із застосуванням іспитового строку є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Установлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження та у світлі того, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлено.

Процесуальні витрати - в межах обвинувачення підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 у порядку статей 122, 124 КПК України.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до порядку, передбаченого ст. 100 КПК України.

Керуючись статтями 368, 371, ч. 2 ст. 373, 374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні по ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, та призначити йому покарання у вигляді:

- за ч. 3 ст. 358 України у виді 1 (одного) року обмеження волі;

- за ч. 4 ст. 358 КК України у виді 1 (одного) року пробаційного нагляду;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_4 за даним вироком призначити остаточне покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання, за цим вироком, більш суворим, призначеним вироком Деснянського районного суду міста Києва від 11.07.2024, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком на два роки.

Згідно ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтись на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до ч. 4 ст. 76 КК України нагляд за ОСОБА_4 на час іспитового строку покласти на командира військової частини НОМЕР_1 .

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

На підставі статей 122-124 КПК України стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експерта на суму 1514 грн. 56 коп.

Речові докази по справі, а саме посвідчення водія серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_4 , що поміщено до спецпакету PSP2211725 - зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Відеозаписи події, що містяться на оптичному диску DVD+R «hp» №РАР644DE09021044, 16-х об`ємом 4,7 GB на 120 min Video в якому окрім звичайних фабричних маркувань міститься напис ОСОБА_4 ч. 4 ст. 358 ККУ 04.07.2024, отриманий 10.07.2024 від ППП у місті Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП з портативних відеореєстраторів номер 477052, 477595 зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.

Суддя: ОСОБА_5