Справа № 309/1061/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.09.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника-адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/250/24, за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 26.02.2024.

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та мешканка АДРЕСА_1 , громадянка України, з середньою освітою, розлучена, непрацююча, несудима, засуджена:

- за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 30.11.2019.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт Буштино Тячівського району Закарпатської області, громадянин України, з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, мешканець АДРЕСА_1 , несудимий, засуджений:

- за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 (одинадцять) років.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 ухвалено рахувати з 06.12.2019.

Стягнуто з ОСОБА_10 та ОСОБА_6 солідарно на користь держави витрати на залучення експерта у загальному розмірі 67613 грн 79 коп.

Речові докази: два паперові конверти, в яких містяться зразки крові ОСОБА_10 ; два паперові конверти, в яких містяться зразки крові ОСОБА_11 ; паперовий конверт, в якому містяться зразки крові ОСОБА_10 (трупа); паперовий конверт, в якому містяться зразки нігтів ОСОБА_6 ; паперовий конверт, в якому містяться зразки нігтів ОСОБА_11 ; паперовий конверт, в якому містяться зразки нігтів ОСОБА_10 ; паперовий конверт, в якому містяться зразки крові ОСОБА_6 ; один поліетиленовий мішок, в якому упаковані штани та куртка; поліетиленовий мішок, в якому упаковані штани і шапка; спецпакет № 5494440, в якому упакована сокира, - знищено.

Згідно вироку ОСОБА_6 та ОСОБА_10 визнані винними у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

-2-

29.11.2019 близько 23 год ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою групою осіб зі своєю матір`ю ОСОБА_6 , яка перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, наголосила на необхідності вбивства ОСОБА_10 та розцінивши її пораду, як вказівку на вчинення активних дій, спрямованих на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність, карність та суспільну небезпечність своїх дій, а також настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, скоїв умисне вбивство свого батька ОСОБА_10 за наступних обставин.

29.11.2019 близько 23 год ОСОБА_10 , перебуваючи у приміщенні спальної кімнати за місцем свого проживання - у будинку АДРЕСА_1 , підійшовши до ліжка, на якому спав ОСОБА_10 , вголос висловив своє бажання на грунті неприязних відносин розбити батькові голову молотком. На це, ОСОБА_6 надала вказівку ОСОБА_10 здійснити вбивство так, щоб потерпілий точно не мав шансу вижити, однак робити це не при дітях. Тоді ОСОБА_9 , діючи умисно, з метою протиправного заподіяння смерті потерпілому, скориставшись станом алкогольного сп`яніння потерпілого (батька), внаслідок якого той не усвідомлював, що відбувається, за допомогою свідка ОСОБА_11 , який не був інформований про наміри матері і сина, виніс ОСОБА_10 на подвір`я, де поклав його на землю. Вже на дворі ОСОБА_10 намагався рукою вдарити батька, однак ОСОБА_11 цьому перешкодив і повернувся до потерпілого, якого намагався підвести на ноги. В цей час ОСОБА_10 відійшов від них у бік кущів, де одягнув матерчаті рукавиці та заткнув за пояс своїх штанів сокиру. Через кілька хвилин ОСОБА_10 підбіг до потерпілого, тримаючи за руків`я обома руками сокиру, обухом якої наніс один удар зверху в область голови потерпілого, від чого у того з рота пішла кров. Свідок ОСОБА_11 побіг до будинку, тоді ОСОБА_10 , діючи умисно, з метою доведення до кінця єдиного з ОСОБА_6 злочинного умислу, направленого на протиправне заподіяння смерті потерпілому, наніс останньому обухом сокири ще не менше семи ударів в область тім`яної частини голови та обличчя. Таким чином, ОСОБА_10 спричинив потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді: вдавлених переломів лобної, тім`яної кісток справа, багатоуламкового перелому потиличної кістки; лінійного перелому кісток основи черепа; крововиливу під м`які мозкові оболонки в правій лобній, правій тьмяно-скроневій та потиличних долях обох півкуль; крововиливу під м`які тканини голови зі сторони внутрішньої поверхні в проекції ран; дрібно крапкових крововиливів в речовину мозку у правій лобній, правій тьмяно-скроневій та потиличних долях обох півкуль; перелому верхньої щелепи; перелому кісток носа; забійної рани в ділянках чола справа, спинки носа, щоки зліва, підборіддя зліва, тім`яної ділянки по центру дещо справа, потиличної ділянки, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 163 від 30.12.2019 кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження та виявились несумісними із життям, внаслідок яких ОСОБА_10 помер на місці події.

Після чого з будинку вибігла обвинувачена ОСОБА_6 , яка в руці тримала ніж і, діючи за попередньою змовою групою осіб зі своїм сином ОСОБА_10 , з метою доведення до кінця єдиного з ОСОБА_10 умислу, направленого на умисне вбивство ОСОБА_10 , пішла до потерпілого зі словами про те, що його потрібно дорізати, бо він живучий. Однак ОСОБА_11 втрутився та перешкодив цьому, сказавши що потерпілий вже мертвий. Всі троє повернулись до будинку, де ОСОБА_6 витерла ганчіркою сокиру, ОСОБА_10 також передав їй рукавиці, які були в нього на руках на момент вбивства, а та, у свою чергу, спалила їх та ганчірку, якою попередньо обтирала сокиру, таким чином знищивши їх та сліди, які вони містили на собі. Після чого обвинувачена ОСОБА_6 повідомила, що це вбивство вона візьме на себе, бо в неї малі діти і її пошкодують, після чого вона та свідок ОСОБА_11 випили ще горілки і тоді ОСОБА_11 викликав поліцію, повідомивши, що ОСОБА_6 вчинила вбивство.

-3-

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду від 26.02.2024 щодо ОСОБА_6 скасувати, а кримінальне провадження відносно неї закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з недоведеністю винуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Вважає вирок суду незаконним, необґрунтованим та невмотивованим який підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Під час судового розгляду встановлено, що обвинувачена ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнала та вказувала на те, що вона жодного відношення до вбивства потерпілого ОСОБА_10 немає та на початку досудового розслідування дала неправдиві свідчення. Жодним доказом, наявним в матеріалах кримінального провадження та дослідженим судом не підтверджується факт впливу ОСОБА_6 на обвинуваченого ОСОБА_10 та підбурювання його на вбивство потерпілого ОСОБА_10 . Єдиний доказ, який є в матеріалах кримінального провадження і який був покладений в основу обвинувального вироку - це показання свідка ОСОБА_11 , дані ним під час слідчого експерименту, так як вказаний свідок судом не допитувався. Досудовим слідством та в судовому засіданні не надано жодних належних і допустимих доказів того, що ОСОБА_6 мала умисел на вбивство потерпілого ОСОБА_10 та вчиняла будь-які дії щодо реалізації цього умислу. Крім іншого, стверджує про безпідставність стягнення на користь держави з обвинувачених солідарно витрат на залучення експертів в сумі 67613,79 грн, оскільки в матеріалах кримінального провадження наявні підтверджуючі документи щодо витрат на проведення експертиз в сумі 52175,95 грн.

У доповненні до апеляційної скарги, обвинувачена ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати та постановити законне й обґрунтоване рішення. Вважає, що суд першої інстанції не надав правильну правову оцінку наявним у справі доказам. Вона з обвинуваченим ОСОБА_10 не є співучасниками кримінального правопорушення і жодної змови між ними не було. Прокурором не надано жодного доказу, яким підтверджується факт її впливу на обвинуваченого ОСОБА_10 та підбурювання його на вбивство потерпілого ОСОБА_10 . Також обвинувачена зазначає про здійснення органом досудового розслідування психологічного тиску на свідків з метою надання ними вигідних показань. Пред`явлене їй обвинувачення ґрунтується на припущеннях. Досудовим розслідування та в судовому засіданні не надано жодних належних і допустимих доказів того, що вона мала умисел на вбивство потерпілого ОСОБА_10 та вчиняла будь-які дії щодо реалізації цього умислу, оскільки обвинувачений ОСОБА_10 , внаслідок образ, погроз, тиранії, насильства з боку потерпілого, сприйняв його дії як загрозу її та дітей життю, самостійно прияв рішення про вбивство потерпілого. Зазначене призвело до невірної кваліфікації їх дій та надмірно суворого покарання. У вироку відсутня оцінка кожного доказу, як того вимагають ст. 94, 370, 372 КПК України, а лише викладені загальні формулювання, які не доводять її вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, а лише підтверджують факт смерті потерпілого. Крім того, вказує на недопустимість як доказу показань ОСОБА_10 , який був допитаний в якості свідка та в подальшому був визнаний підозрюваним у даному кримінальному провадженні. При призначенні покарання суд першої інстанції не розглянув можливість застосування положень ст. 69 КК України, у зв`язку із наявністю передбачених ч. 1 ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання, зокрема, вчинення кримінального правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з

-4-

боку потерпілого. Невизнання нею своєї вини, судом необґрунтовано розцінено як намагання уникнути відповідальності за вчинене. Суд першої інстанції не встановив всі обставини кримінального провадження, зокрема, час, місце, спосіб та наслідки кримінального правопорушення, вину й мотив. Стверджує про неповноту судового розгляду, оскільки залишились недослідженими обставини, з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого й справедливого рішення. Окрім іншого, під час проведення огляду місця події вона вже перебувала під контролем правоохоронних органів, однак захисника їй було забезпечено вже у відділенні поліції, що є істотним порушенням права на захист. Стверджує про відсутність на місці події понятих, коли їх з обвинуваченим затримували, участь захисника забезпечена не була. Її затримання за підозрою у вчиненні злочину повинно було бути оформлено документально, тобто відповідним протоколом. Таким чином, протокол огляду місця події, в ході якого виявлено труп та вилучено речові докази, складений не на місці події, не міг визнаватись допустимим доказом у кримінальному провадженні. Інші похідні від нього докази є також недопустимими доказами. Крім того, при пред`явленні трупа чи речей для впізнання, огляду трупа, пов`язаного із слідчим експериментом, освідчення особи (обшук або огляд) проводяться з обов`язковою участю не менше двох понятих. На відміну від обвинуваченого ОСОБА_10 , з нею слідчого експерименту не проводилось з невідомих причин. У неї під час огляду місця події були вилучені куртка, штани й сокира, однак на дані речові докази арешт не накладався, що суперечить вимогам Закону та зумовлює недопустимість доказів. Просить визнати недопустимими доказами протокол огляду місця події, протокол слідчого експерименту, протокол відбору зразків. По прибуттю слідчо-оперативної групи о 00 год 30 хв, понятих не було, однак такі у протоколі огляду місця події зазначені. Ні органом досудового розслідування, ні судом не було досліджено обставини, які передували вчиненню злочину, зокрема: тиранія, постійний страх, всі прояви домашнього насильства, шантаж тощо, які її родина терпіла досить значний період часу. Також обвинувачена зазначає про її обмеження у часі для підготовки до судових дебатів та ознайомлення із матеріалами кримінального провадження. Стверджує про відсутність між нею та обвинуваченим ОСОБА_10 домовленості на вбивство потерпілого, коли вона побачила труп і зрозуміла, що сталося, вона взяла вину на себе, а через кілька днів обвинувачений сам прийшов у відділення поліції та визнав свою вину, повідомивши, що саме він убив потерпілого, а не вона. Всі інші обставини є лише припущеннями органу досудового розслідування та суду. Також зазначає про нелюдське, негуманне поводження із нею працівниками поліції під час її допиту та недотримання її права на захист. Жодних вказівок обвинуваченому ОСОБА_10 на вбивство потерпілого не давала, при тому, що терпіла його знущання та тиранію досить тривалий час, а лише хотіла захистити обвинуваченого ОСОБА_10 та взяла вину на себе і дала відповідні показання, якими обмовила себе у вчиненні злочину, якого не вчиняла. Потерпілого на подвір`я ніхто не виносив, він сам вийшов надвір, свідок ОСОБА_11 перебував в будинку, оскільки обвинуваченого та потерпілого довго не було, вона попросила ОСОБА_12 вийти і подивитись де вони. Через кілька хвилин ОСОБА_11 забіг до хати та повідомив їй про вбивство потерпілого обвинуваченим ОСОБА_10 . Жодних дій, спрямованих на вбивство потерпілого вона не вчиняла і наміру вчиняти такі не мала. Вважає, що ОСОБА_11 дав неправдиві показання під тиском працівників поліції. Вбивство потерпілого не було сплановано заздалегідь, а те, що сталося є виключно трагічним збігом обставин. Суд безпідставно оцінив її та обвинуваченого ОСОБА_10 поведінку, як намір допомогти уникнути відповідальності та пом`якшити міру покарання, тоді як потерпілий ОСОБА_10 , позов не заявляв і жодних претензій не має. Крім іншого, зазначає про невідповідність призначеного їй покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, внаслідок його

-5-

суворості. Просить врахувати відсутність судимості, наявність на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, позитивну характеристику, відсутність претензій з боку потерпілого, часткове визнання вини, щире каяття, а також те, що вона перебувала в стані легкого алкогольного сп`яніння. Крім іншого, стверджує про безпідставність стягнення на користь держави з неї витрат на залучення експертів, оскільки така сума є непомірною та підлягає зменшенню або віднесенню їх на рахунок держави, в порядку ст. 119 КПК України.

Заслухавши доповідь судді про зміст вироку, доводи обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника-адвоката ОСОБА_7 на підтримання поданої апеляційної скарги з доповненням до неї, промову прокурора, яка щодо задоволення апеляційної скарги захисника заперечила, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_7 з доповненням до неї підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Викладені у вироку висновки про винуватість обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України ніким із учасників судового розгляду не оспорюються, а тому апеляційним судом не перевіряються.

Разом з тим доводи сторони захисту про незаконність вироку щодо ОСОБА_6 частково знайшли своє підтвердження з огляду на таке.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За приписами ч. 1 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Судове рішення - це акт правосуддя, ухвалений згідно з нормами матеріального та процесуального права та згідно з конституційними засадами і принципами судочинства. Судове рішення має бути законним, обґрунтованим, зрозумілим та чітким, і не повинно містити положень, які б суперечили або виключали одне одного, ускладнювали чи унеможливлювали його виконання.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 закріплено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом,

-6-

який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За змістом ч. 3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку окрім іншого повинна містити докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі № 4291498 «Капо проти Бельгії» від 13.01.2005, тягар доказування винуватості лежить на стороні обвинувачення.

Проте, постановивши обвинувальний вирок щодо ОСОБА_6 за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, суд першої інстанції даних вимог Конвенції та кримінального процесуального закону не дотримався.

З вироку вбачається, що в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, не визнала та пояснила, що потерпілий ОСОБА_10 її постійно бив, через нього вона отримала каліцтво, обвинуваченому ОСОБА_10 можливо іноді і говорила, що краще б не було батька, але без умислу на його вбивство, тобто змови між ними не було. В день події вона відправила обвинуваченого надвір по дрова, потерпілий вийшов за ним, а свідок ОСОБА_11 залишився у приміщенні. Оскільки обвинуваченого і потерпілого довго не було, ОСОБА_11 пішов на подвір`я їх шукати, а потім зайшов до хати й повідомив, що син ОСОБА_10 вбив батька. Жодних дій, спрямованих на вбивство не вчиняла, про те що сталося, дізналася від свідка ОСОБА_11 .

Показаннями обвинуваченого ОСОБА_10 встановлено, що він убив потерпілого, оскільки той знущався над сім`єю. На двір потерпілий вийшов сам, свідок ОСОБА_11 під час вбивства присутній взагалі не був. Обвинувачена ОСОБА_6 у вчиненні злочину не винувата, удари він наносив батькові обухом сокири по голові, ножа ОСОБА_6 не приносила.

Наявність, зокрема, попередньої домовленості на вбивство потерпілого суд обґрунтував протоколами проведення слідчих експериментів з підозрюваним ОСОБА_10 від 10.12.2019 та свідком ОСОБА_11 від 05.12.2019.

Колегія суддів уважає, що зі змісту обвинувального вироку неможливо визначити, на підставі яких саме доказів суд дійшов висновку про підтвердження тих обставин, які ставляться ОСОБА_6 у вину за змістом обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, визнаного судом доведеним, оскільки у вироку міститься лише перелік доказів, які суд позиціонує у якості таких, однак відсутній належний аналіз цих доказів у контексті тих обставин, які цими доказами підтверджуються.

Згідно вимог до ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Як вбачається з обвинувачення, визнаного судом доведеним, 29.11.2019 близько 23 год ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою групою осіб зі своєю матір`ю ОСОБА_6 , яка перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, наголосила на необхідності вбивства ОСОБА_10 та розцінивши її пораду, як вказівку на вчинення активних дій, спрямованих на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність, карність та суспільну небезпечність своїх дій, а також настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, скоїв умисне вбивство свого батька ОСОБА_10 за наступних обставин.

-7-

29.11.2019 близько 23 год ОСОБА_10 , перебуваючи у приміщенні спальної кімнати за місцем свого проживання - у будинку АДРЕСА_1 , підійшовши до ліжка, на якому спав ОСОБА_10 , вголос висловив своє бажання на грунті неприязних відносин розбити батькові голову молотком. На це, ОСОБА_6 надала вказівку ОСОБА_10 здійснити вбивство так, щоб потерпілий точно не мав шансу вижити, однак робити це не при дітях. Тоді ОСОБА_9 , діючи умисно, з метою протиправного заподіяння смерті потерпілому, скориставшись станом алкогольного сп`яніння потерпілого (батька), внаслідок якого той не усвідомлював, що відбувається, за допомогою свідка ОСОБА_11 , який не був інформований про наміри матері і сина, виніс ОСОБА_10 на подвір`я, де поклав його на землю. Вже на дворі ОСОБА_10 намагався рукою вдарити батька, однак ОСОБА_11 цьому перешкодив і повернувся до потерпілого, якого намагався підвести на ноги. В цей час ОСОБА_10 відійшов від них у бік кущів, де одягнув матерчаті рукавиці та заткнув за пояс своїх штанів сокиру. Через кілька хвилин ОСОБА_10 підбіг до потерпілого, тримаючи за руків`я обома руками сокиру, обухом якої наніс один удар зверху в область голови потерпілого, від чого у того з рота пішла кров. Свідок ОСОБА_11 побіг до будинку, тоді ОСОБА_10 , діючи умисно, з метою доведення до кінця єдиного з ОСОБА_6 злочинного умислу, направленого на протиправне заподіяння смерті потерпілому, наніс останньому обухом сокири ще не менше семи ударів в область тім`яної частини голови та обличчя. Таким чином, ОСОБА_10 спричинив потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді: вдавлених переломів лобної, тім`яної кісток справа, багатоуламкового перелому потиличної кістки; лінійного перелому кісток основи черепа; крововиливу під м`які мозкові оболонки в правій лобній, правій тьмяно-скроневій та потиличних долях обох півкуль; крововиливу під м`які тканини голови зі сторони внутрішньої поверхні в проекції ран; дрібно крапкових крововиливів в речовину мозку у правій лобній, правій тьмяно-скроневій та потиличних долях обох півкуль; перелому верхньої щелепи; перелому кісток носа; забійної рани в ділянках чола справа, спинки носа, щоки зліва, підборіддя зліва, тім`яної ділянки по центру дещо справа, потиличної ділянки, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 163 від 30.12.2019 кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження та виявились несумісними із життям, внаслідок яких ОСОБА_10 помер на місці події.

Після чого з будинку вибігла обвинувачена ОСОБА_6 , яка в руці тримала ніж і, діючи за попередньою змовою групою осіб зі своїм сином ОСОБА_10 , з метою доведення до кінця єдиного з ОСОБА_10 умислу, направленого на умисне вбивство ОСОБА_10 , пішла до потерпілого зі словами про те, що його потрібно дорізати, бо він живучий. Однак ОСОБА_11 втрутився та перешкодив цьому, сказавши що потерпілий вже мертвий. Всі троє повернулись до будинку, де ОСОБА_6 витерла ганчіркою сокиру, ОСОБА_10 також передав їй рукавиці, які були в нього на руках на момент вбивства, а та, у свою чергу, спалила їх та ганчірку, якою попередньо обтирала сокиру, таким чином знищивши їх та сліди, які вони містили на собі. Після чого обвинувачена ОСОБА_6 повідомила, що це вбивство вона візьме на себе, бо в неї малі діти і її пошкодують, після чого вона та свідок ОСОБА_11 випили ще горілки і тоді ОСОБА_11 викликав поліцію, повідомивши, що ОСОБА_6 вчинила вбивство.

Між тим, доводи сторони захисту про непричетність ОСОБА_6 до заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_10 та відсутність попередньої домовленості на вбивство потерпілого, залишились нез`ясованими і не спростованими.

Такі дії суду першої інстанції не відповідають вимогам ст. 2 КПК України, яка регламентує обов`язок застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури, а також не забезпечує дотримання принципів верховенства права закріпленому в ст. 8 КПК України та суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ч. 2 зазначеної статті закону підлягає обов`язковому застосуванню під час судового провадження.

-8-

За таких обставин, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог ст. 94 КПК України, згідно яких повинен був оцінити докази не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості, взаємозв`язку, сукупності та достатності, щоб дійти висновку про наявність чи відсутність у діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України та доведеності чи недоведеності вини у його вчиненні.

Таким чином, суд першої інстанції у своєму вироку, приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, лише формально перерахував наведені докази, належної оцінки їм не дав та сформував висновок односторонньо без урахування всіх фактичних обставин кримінального провадження.

Як вбачається з апеляційної скарги та доповнення до неї, сторона захисту просить скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, ненадання оцінки доказам в частині їх допустимості. Ці доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.

Зокрема, обвинувачена та її захисник під час судового розгляду стверджували про здійснення органом досудового розслідування психологічного тиску на свідків, зокрема, ОСОБА_11 з метою надання ним вигідних показань.

Також стороною захисту наголошувалось про невірну кваліфікацію дій обвинуваченої через відсутність належних і допустимих доказів того, що ОСОБА_6 мала умисел на вбивство потерпілого ОСОБА_10 , здійснювала вплив на обвинуваченого ОСОБА_10 , шляхом підбурювання його на вбивство потерпілого, і що обвинувачений ОСОБА_10 , внаслідок образ, погроз, тиранії, насильства з боку потерпілого, самостійно прияв рішення про вбивство потерпілого.

Також суд першої інстанції не оцінив доводи сторони захисту про те, що під час проведення огляду місця події обвинувачена ОСОБА_6 вже перебувала під контролем правоохоронних органів, однак захисника їй було забезпечено вже у відділенні поліції.

Крім того, під час судового розгляду наголошувалось не недопустимості як доказу протоколу огляду місця події, в ході якого виявлено труп та вилучено речові докази, з огляду на факт його складання не на місці події, протоколу слідчого експерименту, протокол відбору зразків, і ці доводи сторони захисту жодного спростування та відображення у вироку суду не знайшли.

Також слід врахувати, що під час тривалого розгляду кримінального провадження в суді судовий розгляд неодноразово відкладався через неявку свідка ОСОБА_13 і ОСОБА_10 (очевидців події), яких судом так допитано і не було, їх участь в судовому засіданні прокурором так і не була забезпечена, у зв`язку з чим суд, попри заперечення сторін кримінального провадження (т. 4 а.с. 61), вирішив продовжити розгляд кримінального провадження без участі свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_10 .

Тобто, суд першої інстанції мав перевірити і проаналізувати всі доводи, наведені стороною захисту, зокрема й обвинуваченою, зіставити їх з наявними у кримінальному провадженні доказами та дати на кожен доречний і важливий аргумент сторони захисту вичерпну відповідь у своєму рішенні, пославшись на відповідну норму права.

Разом з тим суд формально навів у вироку докази, які були покладені в основу вироку, зазначив, що вони є належними і допустимими. Проте, жодних відповідей на доводи сторони захисту щодо непричетності ОСОБА_6 до заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_10 як і про відсутність попередньої домовленості на вбивство потерпілого, не надав, пославшись тільки на відповідність усіх доказів вимогам ст. 86 КПК України.

-9-

Таким чином, суд першої інстанції за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду щодо винуватості обвинуваченої, у вироку не зазначив, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші, і в порушення вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, не проаналізував і не вмотивував у вироку показання допитаних в судовому засіданні осіб, а лише обмежився формальним викладенням їх у вироку без будь-якої оцінки хоча б одного з них, фактично вдавшись до дублювання змісту обвинувального акту, не зазначивши які саме обставини правопорушення цим підтверджуються.

Аналогічної позиції дійшов і Касаційний кримінальний суд Верховного Суду, виклавши її у постановах від 21.03.2024 (справа № 303/5635/21, провадження № 51-5169 км 23), від 31.01.2023 (справа № 688/2017/15-к,провадження № 51-2573км21), від 03.05.2023 (справа № 443/2309/13-к, провадження № 51-1319км23), де, окрім іншого, зазначено про обов`язок суду проаналізувати й зіставити з наявними у кримінальному провадженні всі доводи захисту, які обґрунтовано ставлять під сумнів версію сторони обвинувачення. У випадку, якщо суд після такої перевірки відхиляє доводи сторони захисту, він має навести переконливі мотиви такого висновку, які не залишають розумного сумніву у винуватості обвинуваченого.

Зазначені порушення норм КПК України, на думку апеляційного суду, перешкодили суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, а тому ці порушення визнаються судом істотними порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке передбачено ч. 1 ст. 412 КПК України.

Водночас згідно п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені п. 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч. 2 ст. 412 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосовувати загальні засади кримінального провадження, а саме верховенство права.

Відповідно до ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і застосовується цей принцип з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому, апеляційний суд також виходить з положень ч. 1 ст. 9 КПК України, з яких слідує, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.

У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України, що регламентовано положеннями ч. 6 ст. 9 цього Кодексу.

Тобто, значення загальних засад кримінального провадження, як норм вищого ступеня нормативності є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

За наявності зазначеного вище допущеного судом першої інстанції істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, враховуючи положення ч. 6 ст. 9 КПК України та порушення судом першої інстанції загальних засад кримінального провадження, вирок суду не може визнаватись законним та обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню. Оскільки порушення вимог кримінального процесуального закону було допущене у ході судового розгляду в суді першої інстанції і саме цей суд має

-10-

повноваження на вчинення процесуальних дій, направлених на усунення порушень, на які вказано вище, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути зазначені порушення вимог кримінального процесуального закону в ході апеляційного розгляду кримінального провадження, використовуючи свої повноваження, що у свою чергу, відповідно до ст. 412, 415 КПК України, є підставою для скасування вироку із призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно врахувати наведене, повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, проаналізувати докази у кримінальному провадженні, дати їм юридичну оцінку з огляду на їх достовірність, допустимість та достатність, з урахуванням положень, передбачених ст. 17, 23, 94, 95 КПК України, з дотриманням прав учасників процесу, ретельно перевірити доводи, зазначені в апеляційній скарзі та у доповненні до неї, і в залежності від встановленого, постановити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення.

З урахуванням наведеного, апеляційна скарга захисника з доповненням до неї підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи те, що вирок суду скасовуються з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, а суд до набрання вироком законної сили продовжив ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, враховуючи усталену практику Європейського суду з прав людини щодо неприпустимості тримання особи під вартою без судового рішення та у контексті даного кримінального провадження, колегія суддів уважає за необхідне залишити обвинувачену ОСОБА_6 під вартою на строк, мінімально необхідний для вирішення вказаного питання судом першої інстанції, який у будь-якому разі не може перевищувати 60 днів.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 з доповненням до неї задовольнити частково.

Вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 26.02.2024 щодо ОСОБА_14 , - скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі.

Обвинуваченій ОСОБА_15 залишити запобіжний захід у виді тримання під вартою до 14.11.2025 включно.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді