Справа № 405/2492/25
провадження № 1-кс/405/1119/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2025 м. Кропивницький

слідчий суддя Подільського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , обвинуваченого ОСОБА_3 та його представника адвоката ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому скаргу ОСОБА_3 , в порядку статті 206 КПК України

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся з вказаною вище скаргою до Ленінського районного суду м. Кіровограда, відповідно до якої повідомив про тривале тримання його під вартою, оскільки він є обвинуваченим у кримінальному провадженні №0001634, за ознаками ч. 3 ст. 187 КК України. Водночас ОСОБА_3 у скарзі вказав, що тримається він в умовах ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор», оскільки Кропивницьким апеляційним судом розглядається його апеляційна скарга на вирок Олександрійського міськрайонного суду, яким його було визнано винним та засуджено до 11 років позбавлення волі.

Крім того, в обґрунтування доводів скарги обвинувачений наголосив на незадовільному стані його здоров`я та не вжитті дієвих заходів адміністрацією ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» щодо проведення повторного дослідження стану його здоров`я, у звязку з чим просив зобов`язати відповідальних посадових осіб Кропивницького СІЗО негайно забезпечити його доставку до профільних лікарів профільних лікарень у м. Кропивницькому, а саме:

- для обстеження стану печінки на ступінь фіброзу та можливий її цироз;

- для повторного обстеження на наявність/відсутність вірусного гепатиту С;

- для обстеження наявного психічного захворювання та надання правильної медичної допомоги лікарем психіатром;

- до профільного лікаря нейрохірурга для консультації та належного лікування виявленого захворювання поперекового відділу хребта (незрощення дужки хребця L5);

- до профільного лікаря нефролога та урогола для консультації та належного лікування захворювання нирок та/або сечостатевої системи.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 та його представник адвокат надали пояснення, згідно з якими подану скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні надав пояснення, згідно з якими вважав, що скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3 його представника адвоката ОСОБА_4 та прокурора слідчим суддею відзначається наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Згідно з ч. 6 ст. 206 КПК України, якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та:

1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи;

2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи;

3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.

Слідчий суддя зобов`язаний діяти в порядку, передбаченому частиною шостою цієї статті, незалежно від наявності заяви особи, якщо її зовнішній вигляд, стан чи інші відомі слідчому судді обставини дають підстави для обґрунтованої підозри порушення вимог законодавства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (ч. 7 ст. 206 КПК України).

Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (ст. 3 Конституції України). Цією ж нормою закріплюється обов`язок держави утверджувати і забезпечувати права і свободи кожної людини. Це підкреслюється і в міжнародно-правових документах.

Ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), так само і ст. 5 Загальної декларації прав людини і ст. 7 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права чітко проголошує: «Нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню», або «поганого поводження», як узагальнено його визначає Європейський суд з прав людини (далі Суд).

Зміст положень ст. 3 Конвенції полягає у наступному: 1) кожній особі, гарантовано право на повагу до своєї гідності та захист від катувань і неналежного поводження з боку посадових осіб органів державної влади, (рішення у справі «Сьорінг проти Сполученого Королівства» 1989 р.); 2) дотримання положення розглядуваної статті ЄКПЛ не можуть бути обмежені або скасовані навіть під час війни, надзвичайного стану, проведення антитерористичної операції або виникнення чи подолання іншої суспільної небезпеки, що загрожує життю особи, громаді чи загалом нації.

Згідно зі ст. 15 Конвенції, держава зобов`язана їх постійно дотримуватися; 3) жодна із підстав (захист публічної безпеки, боротьба з тероризмом або організованою злочинністю чи розкриття злочинів) не може бути виправданням для застосування катувань (рішення Суду у справі «Томазі проти Франції» 1992 р.); 4) будь-яке застосування фізичної сили щодо незаконного позбавлення волі особи, принижує людську гідність і є порушенням права, що визначено у ст. 3 Конвенції (рішення у справі Рібітч проти Австрії 1995 p.). Таким чином ст. 3 Конвенції формулює абсолютну заборону катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність та поводженню з особою.

Погане поводження з особою передбачає, що певне фізичне чи психічне насильство застосовується з незаконною метою та/або непропорційно до законної мети. Слід відмежовувати положення ст. 3 Конвенції від законних дій (затримання особи, застосування спеціальних засобів) або дій обмежуючого характеру, викликаних необхідністю (здійснити привід особи, затримання з метою приводу, обрання запобіжного заходу). У такому випадку певні фізичні чи моральні страждання особи можуть складати невід`ємний елемент, однак відповідають законності мети та підстав їх застосуванню, пропорційності рівню суспільної небезпеки особи або її поведінки.

Як вбачається з матеріалів даної скарги, заявник з питань стану його здоров`я звертався до органів прокуратури та отримував відповіді, відповідно до яких йому повідомлялося, що начальнику філії ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» в Черкаській та Кіровоградській областях було внесено вказівку про усунення порушень чинного законодавства, з урахуванням проведеної прокуратурою перевірки фактів повідомлених обвинуваченим щодо стану його здоров`я.

Під час розгляду скарги, з метою з`ясування питання щодо забезпечення обстеження обвинуваченого ОСОБА_3 профільними лікарями профільних лікарень, обвинувачений та його представник категорично заперечували стосовно залучення до участі у розгляді даної скарги представника філії ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» в Черкаській та Кіровоградській областях.

Наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 14.06.2019 № 1769/5 затверджено Правила внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України.

Пунктами 1, 2, 3 частини 1 розділу Х зазначених Правил передбачено, що відповідно до статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в СІЗО організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Для цього на території СІЗО функціонує медична частина. Медична частина забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим, яка включає консультацію медичного працівника, діагностику і лікування захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги. Основними завданнями медичної частини є, зокрема: організація і проведення медичних оглядів, обстежень, здійснення диспансерного нагляду.

Пунктом 3 частини 2 Правил визначено, що у СІЗО здійснюються медичний контроль за станом здоров`я ув`язнених і засуджених шляхом проведення медичних оглядів та обстежень, виявлення осіб, які потребують лікування та постійного медичного нагляду, проведення щодо них лікувально-оздоровчих заходів з метою збереження здоров`я і працездатності, амбулаторне і стаціонарне лікування відповідно до системи стандартів у сфері охорони здоров`я, клінічних протоколів надання медичної допомоги в порядку, передбаченому законодавством.

Підсумовуючи все вищевикладене, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, Конституції України, слідчий суддя вважає, що в даному випадку обвинуваченому ОСОБА_3 необхідно провести медичний огляд та надати обвинуваченому відповідний висновок про стан його здоров`я.

Таким чином, беручи до уваги вищезазначене, слідчий суддя вважає, зщо скарга обвинуваченого ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 206, 369-372, 376 КПК України

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 , в порядку статті 206 КПК України, - задовольнити частково.

Зобов`язати відповідальних посадових осіб Кропивницького СІЗО забезпечити негайне медичне обстеження обвинуваченого ОСОБА_3 , з урахуванням його скарг на стан здоров`я, а саме: щодо хвороби печінки на ступінь фіброзу та можливий її цироз, щодо наявності вірусного гепатиту С, його психічного захворювання, хвороби поперекового відділу хребта, захорювання нирок та сечостатевої системи.

В іншій частині відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає

Слідчий суддя ОСОБА_6