Провадження № 1-кс/947/8488/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2025 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0000296 від 31.08.2023 року,

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Київського районного суду м. Одеси надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0000296 від 31.08.2023 року.

Заявник в своїй заяві вказує, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 11.12.2023 року було накладено арешт на майно за адресою: АДРЕСА_1 а саме на 1/12 частини квартири АДРЕСА_2 інвестором (власником ) якого є ОСОБА_4 . З моменту накладення арешту пройшло достатньо часу, жодній особі про підозру не повідомлено, слідчі дії з арештованим майном не проводяться, власник майна жодного відношення до даного кримінального провадження не має, заявник є добросовісним набувачем власності яка була отримана в наслідок оплати.

Таким чином заявник вважає що арешт накладений відповідно до ухвали Київського районного суду м. Одеси від 11.12.2023 року підлягає скасуванню.

В судове засідання заявник не з`явився, направив заяву про розгляд справи за його відсутності заявлені вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Прокурор у судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення клопотання не заперечував.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Під час вирішення питання про наявність підстав для застосування арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження необхідно враховувати практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка визначає, що ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини спрямована не тільки на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, але також зобов`язує державу вживати необхідних заходів, спрямованих на захист права власності. Зазначена правова позиція сформульована ЄСПЛ у справі «Броньовський проти Польщі» від 22 червня 2004 року. У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також Європейський суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття таких заходів.

Згідно ч. 1 ст. 318 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В провадженні слідчого СУ ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000296 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.08.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 11.12.2023 року, накладено арешт на майно в тому числі за адресою: АДРЕСА_1 а саме на 1/12 частини квартири АДРЕСА_2 інвестором (власником) якого є ОСОБА_4 .

Відповідно до ухвали слідчого судді арешт, зокрема майно за адресою: АДРЕСА_1 а саме на 1/12 частини квартири АДРЕСА_2 інвестором (власником ) якого є ОСОБА_4 , накладався з метою запобігання можливості його відчуження та перетворення, а також забезпечення кримінального провадження.

Так, слідчий суддя враховує, що позицію прокурора, який не заперечує проти скасування арешту.

За таких обставин, слідчий суддя не може прийти до переконання, що на теперішній час накладений арешт майна продовжує відповідати засадам розумності та співмірності, а відповідно, й що такий захід забезпечення обґрунтовано продовжує обмежувати право власності добросовісного набувача.

На підставі вищевикладеного, беручи до уваги, що в судовому засіданні не було доведено необхідності в подальшій дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, прокурор не заперечував проти скасування арешту з майна слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання представника власника майна підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 174, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0000296 від 31.08.2023 року задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 11.12.2023 року у справі №947/15537/23, в частині:

- Об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 а саме на 1/12 частини квартири АДРЕСА_2 інвестором якого є ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1