Справа № 136/1203/22
Провадження №11-кп/801/734/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ухвалу Липовецького районного суду Вінницької області від 19.05.2025, якою відмовлено в задоволенні подання Вінницького районного сектору №3 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області про звільнення ОСОБА_7 від призначеного йому вироком Липовецького районного суду Вінницької області від 23.01.2023 покарання призначеного за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 5 років позбавлення волі,

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 19.05.2025. відмовлено у задоволенні подання Вінницького районного сектору №3 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області про звільнення ОСОБА_7 від призначеного йому вироком Липовецького районного суду Вінницької області від 23.01.2023 покарання призначеного за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

Не погодившись із зазначеною ухвалою засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просив ухвалу скасувати та постановити нову, якою подання органу пробації задовільнити.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвала Липовецького районного суду від 19.05.2025 є незаконною та постановленою з порушенням норм матеріального і процесуального права, оскільки під час дії іспитового строку він належно виконував покладені на нього обов`язки, не вчинив нового кримінального правопорушення, строк випробування закінчився 23.01.2025, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 78 КК України, мав бути звільнений від відбування покарання; при цьому попереднє подання про скасування випробування вже було предметом розгляду суду 04.04.2025, і в його задоволенні відмовлено, що, на думку апелянта, робить повторне звернення органу пробації безпідставним.

Засуджений також вказує, що суд першої інстанції не надав належної оцінки його позитивній поведінці, характеристикам, належному виконанню обов`язків та дотриманню вимог вироку, не обґрунтував відмову на підставі тих самих доказів, що вже були предметом розгляду, та безпідставно послався на обставини, які не підтверджені вироком суду.

Засуджений ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся судом належним чином, за вказаною у апеляційній скарзі адресою проживання.

Так, повернуте на адресу суду поштове повідомлення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» свідчить про те, що судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки та є належним повідомленням особи про дату судового розгляду і свідчить про умисне неотримання судової повістки, що узгоджується з позицією Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 760/25978/13-ц.

Разом з тим, відповідно до довідки від 23.06.2025 за номером телефону, який вказаний у апеляційній скарзі здійснювався виклик ОСОБА_7 шляхом надсилання останньому електронної повістки, якав була доставлена на його номер телефону 23.06.2025 о 10:21 год.

Крім того, інформація щодо розгляду апеляційних скарг доступна для ознайомлення усім заінтересованим особам і може бути безперешкодно отримана особою, яка подала апеляційну скаргу за її власним бажанням на офіційному веб-сайті суду.

Рішеннями Європейського суду з прав людини передбачено, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» від 07.07.1989 передбачено, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження

Суд апеляційної інстанції вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги без засудженого ОСОБА_7 , оскільки з матеріалів справи вбачається, що зазначена особа належним чином повідомлена про дату, час і місце апеляційного розгляду, однак повторно не з`явилася до суду та не подала клопотання про розгляд справи за її участю або відкладення розгляду у зв`язку з поважними причинами.

Відповідно до вимог ст.?407 КПК України апеляційний розгляд провадиться за участю учасників судового провадження, які з`явилися до суду. Закон не забороняє розгляд скарги за відсутності особи, яка належним чином повідомлена, якщо її неявка не перешкоджає повному і об`єктивному розгляду справи в межах поданої апеляції.

Колегія суддів звертає особливу увагу, що неявка особи, яка подала апеляційну скаргу, яку належним чином повідомлено, не є безумовною підставою для відкладення розгляду, якщо суд може забезпечити всебічне, повне та неупереджене дослідження доводів апеляційної скарги.

Відтак, не проявлення належної заінтересованості у результатах розгляду справи протягом тривалого строку, не звернення до суду за інформацією щодо стану розгляду справи не може вважатись порушенням права на справедливий розгляд справи.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_6 , який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши та перевіривши матеріали судової справи, матеріали особової справи засудженого ОСОБА_7 , доводи апеляційної скарги, прийшла до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що вироком Липовецького районного суду Вінницької області від 23.01.2023 ОСОБА_7 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. Водночас, на підставі ст. 75 КК України, його було звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 роки, тобтодо 23.01.2025 включно.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 78 КК України, після закінчення іспитового строку суд звільняє особу від призначеного покарання лише за умови, що протягом зазначеного строку засуджений виконав усі покладені обов`язки та не вчинив нового кримінального правопорушення.

Таким чином, відсутність факту вчинення нового злочину є обов`язковою умовою для застосування положень ч. 1 ст. 78 КК України.

Як вбачається з вимоги ГУНП у Вінницькій області від 30.12.2024, а також з відкритих даних Єдиного державного реєстру судових рішень (справа № 136/2225/24, https://reyestr.court.gov.ua/Review/123541369), у період дії іспитового строку, а саме 19.11.2024, ОСОБА_7 вчинив нове кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України крадіжку, вчинену повторно (в умовах рецидиву), у зв`язку з чим 29.11.2024 обвинувальний акт у цьому провадженні було скеровано до суду.

Незважаючи на те, що на момент розгляду подання вирок у вказаному провадженні не набрав законної сили, встановлення самого факту вчинення нового кримінального правопорушення в період іспитового строку є достатньою підставою для відмови у застосуванні положень ч. 1 ст. 78 КК України. Конституційна презумпція невинуватості, закріплена у ст. 62 Конституції України, не виключає можливості врахування судом самого факту вчинення нового злочину, коли йдеться не про притягнення до кримінальної відповідальності, а про оцінку дотримання умов випробування.

Такий підхід узгоджується з практикою Верховного Суду, зокрема у постанові від 20.01.2022 у справі № 344/6268/20 (провадження № 51-4332км21), де зазначено, що: «факт вчинення нового кримінального правопорушення у період дії іспитового строку є порушенням умов звільнення від відбування покарання з випробуванням, навіть за відсутності обвинувального вироку, який набрав законної сили».

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та законного висновку про відсутність усіх необхідних умов для застосування ч. 1 ст. 78 КК України, а саме про вчинення засудженим у період іспитового строку нового кримінального правопорушення, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні подання органу пробації.

Окрему увагу суд апеляційної інстанції звертає на те, що крім встановленого факту вчинення засудженим ОСОБА_7 нового кримінального правопорушення у період дії іспитового строку, суд також враховує систематичне порушення ним адміністративного законодавства, що є самостійним свідченням невиконання умов, передбачених статтею 75 КК України.

Зокрема:

?29.03.2024 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн;

?25.11.2024 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП (повторне протягом року вчинення домашнього насильства) накладено штраф у розмірі 340 грн.

Домашнє насильство, згідно із Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є системним проявом контролюючої та принижувальної поведінки, яка може включати не лише фізичне, а й психологічне, економічне або сексуальне насильство щодо особи, з якою порушник перебуває у сімейних чи близьких стосунках.

Факт повторного вчинення домашнього насильства упродовж одного року свідчить про наявність стійкої антисоціальної моделі поведінки, що не піддається корекції навіть за умов перебування під пробаційним наглядом. Таке порушення є грубим і демонстративним ігноруванням норм суспільної моралі та правових обмежень, спрямованих на захист основоположних прав людини зокрема, на захист від жорстокого та принизливого поводження в сім`ї.

Вчинення дій, що свідчать про зневагу до суспільних норм та прав інших осіб під час іспитового строку, навіть у формі адміністративного правопорушення, є порушенням умов випробування та може бути підставою для застосування положень ч. 3 ст. 78 КК України.

Більше того, факт застосування насильства в побуті у поєднанні з іншим серйозним адміністративним правопорушенням, а саме:

?13.09.2024 за ст. 125, ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 121 КУпАП (порушення ПДР, керування без посвідчення водія, технічна несправність ТЗ), накладено штраф у розмірі 425 грн;

?21.11.2024 за ч. 1 ст. 130 КУпАП (керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння), накладено штраф у розмірі 17 000 грн із позбавленням права керування.

Особливої уваги заслуговує притягнення засудженого до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто керування транспортним засобом у стані сп`яніння. Дане правопорушення є не лише грубим порушенням публічного порядку, а й становить підвищену суспільну небезпеку, оскільки створює реальну загрозу життю та здоров`ю інших осіб, а в низці випадків фактично граничить із кримінально караною поведінкою. Саме з огляду на це законодавець відносить такі дії до числа найбільш небезпечних адміністративних правопорушень, що передбачають великі штрафи та спеціальні запобіжні заходи (позбавлення права керування ТЗ)

Із матеріалів Особової справи на засудженого судом встановлено, що 28.05.2024, 15.11.2024, 06.12.2024 органом пробації із ОСОБА_7 проводились профілактичні бесіди стосовно вчинених ним адміністративних правопорушень та роз`яснювались наслідки, вносились попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбуття призначеного покарання.

Наведене у своїй сукупності свідчить про невиконання ОСОБА_7 умов, покладених на нього вироком суду у межах застосування ст. 75 КК України, і підтверджує обґрунтованість висновку суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для звільнення від покарання після закінчення іспитового строку.

До того ж, згідно з положеннями ч. 1 ст. 78 Кримінального кодексу України, особа, яка була звільнена від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, може бути звільнена від призначеного їй покарання лише у разі дотримання всіх передбачених законом умов, а саме:

?закінчення встановленого іспитового строку;

?виконання засудженим обов`язків, покладених на нього вироком суду;

?не вчинення протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення.

Зазначені умови є взаємопов`язаними, рівнозначними і такими, що мають обов`язковий характер, тобто недотримання бодай однієї з них унеможливлює застосування ч. 1 ст. 78 КК України.

У рішенні Верховного Суду від 15.12.2022 у справі № 755/13596/20 (провадження № 51-1446км22) вказано, що «сплив іспитового строку сам по собі не породжує обов`язку суду звільнити особу від покарання. Таке звільнення можливе лише у разі належного дотримання всіх передбачених законом умов випробування».

Такої ж позиції дотримується Пленум Верховного Суду України, зокрема у пункті 12 постанови № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», де роз`яснено, що: «вчинення нового злочину в період іспитового строку є підставою для визнання, що умови звільнення від покарання з випробуванням не дотримані, незалежно від того, сплив строк випробування чи ні».

Таким чином, закінчення іспитового строку не є автоматичною підставою для звільнення від покарання, а лише дає підставу для ініціювання судового розгляду відповідного питання. У цьому разі суд не зобов`язаний, а має право ухвалити рішення про звільнення лише за наявності всіх умов, передбачених ч. 1 ст. 78 КК України.

Як встановлено судом, у період дії іспитового строку:

?засуджений вчинив нове кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України (справа перебуває на розгляді);

?неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, зокрема за ст. 130 КУпАП (керування у стані сп`яніння) та ст. 173-2 КУпАП (домашнє насильство);

?щодо нього застосовувалися попередження про скасування випробування;

?орган пробації вже звертався з поданням про скасування випробування, що підтверджує фіксацію порушень умов контролю.

Отже, на момент розгляду подання у суді першої інстанції, навіть попри формальний сплив іспитового строку, були відсутні передбачені законом умови, які у сукупності є необхідними для звільнення особи від призначеного покарання.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про неможливість застосування положень ч. 1 ст. 78 КК України у зв`язку з невиконанням засудженим ОСОБА_7 необхідних вимог, що є підставою для залишення ухвали без змін.

Оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження в межах, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, оскільки вона постановлена з додержанням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, а викладені в ній висновки є законними, мотивованими та ґрунтуються на належно встановлених обставинах справи.

Як правильно зазначено в оскаржуваній ухвалі, сплив іспитового строку сам по собі не породжує обов`язку суду задовольнити подання органу пробації.

Разом з тим, як достовірно встановлено судом першої інстанції, у період дії іспитового строку ОСОБА_7 вчинив нове кримінальне правопорушення, щодо якого обвинувальний акт перебуває на розгляді суду, що самостійно виключає можливість застосування положень ч. 1 ст. 78 КК України. Крім того, засуджений неодноразово порушував адміністративне законодавство, у тому числі вчиняв дії підвищеної суспільної небезпеки (керування у стані сп`яніння, домашнє насильство), що свідчить про невиконання покладених на нього обов`язків та відсутність позитивних змін у його поведінці.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала Липовецького районного суду Вінницької області від 19.05.2025 постановлена з дотриманням вимог кримінального законодавства та відповідає встановленим у справі обставинам, а тому підлягає залишенню в силі.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Липовецького районного суду Вінницької області від 19.05.2025, якою відмовлено у задоволенні подання Вінницького районного сектору №3 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області про звільнення ОСОБА_7 від призначеного йому вироком Липовецького районного суду Вінницької області від 23.01.2023 покарання призначеного за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 5 років позбавлення волі у зв`язку із закінченням іспитового строку, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4