Справа № 161/5466/25
Провадження № 1-кп/161/829/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 19 червня 2025 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого:

судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку кримінальне провадження № 0000174 від 06.03.2024 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Гаразджа Луцького району Волинської області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштований, зареєстрований в АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.07.2011 за ч. 3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбуття покарання з іспитовим строк 3 роки;

- вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.06.2012 за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначено остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, частково невідбуту частину покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.07.2011 остаточно визначено покарання 5 років 3 місяці позбавлення волі;

- вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.09.2018 за ч. 2 ст. 185 КК України у виді арешту строком на 3 місяці, звільнений 19.03.2019 по відбуттю строку покарання з ДУ «Катеринівської виправної колоні (№ 46)»,

- у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 , 03.02.2025 року близько 15 години 00 хвилин, діючи умисно, з метою тимчасового перебування в житловому будинку, всупереч волі законного володільця майна ОСОБА_5 та за відсутності визначених законом підстав, без згоди останніх, шляхом пошкодження віконної рами, незаконно проник до будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , яке належить потерпілому ОСОБА_5 , чим порушив право на недоторканість житла останнього, що гарантоване ст. 30 Конституції України.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він своїми умисними протиправними діями, які виразились у незаконному проникненні до житла особи, вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 162 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні визнав повністю та показав, що, дійсно, у вказані час, місце та спосіб, шляхом пошкодження віконної рами, проник до будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , яке належить потерпілому ОСОБА_5 . У вчиненому обвинувачений ОСОБА_4 щиро розкаявся та просив суд суворо його не карати, матеріальний стан дозволяє сплатити штраф.

В судове засідання потерпілий ОСОБА_5 не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Цивільний позов заявляти не буде, щодо призначення міри покарання обвинуваченому, поклався на розсуд суду.

Крім повного визнання вини самим обвинуваченим, його вина у вчиненому повністю підтверджується зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами, фактичні обставини яких не оспорюються учасниками судового процесу.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України в судовому засіданні,за згодою всіх учасників судового провадження, не досліджувались докази щодо фактичних обставин кримінального провадження, оскільки вони ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано,чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, встановлені органом досудового розслідування обставини вчинення ОСОБА_4 кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України не оспорюються учасниками судового провадження і суд не вбачає підстав ставити їх під сумнів та визнає їх доведеними, оскільки вони повністю узгоджуються з наданими суду матеріалами дізнання.

З урахуванням наведеного, вивчивши матеріали обвинувального акта та додані до нього матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку, що подія кримінального проступку мала місце, вина обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, знайшла своє підтвердження і доведена поза розумним сумнівом.

Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає, що дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковані досудовим слідством за ч. 1 ст. 162 КК України, за ознакою незаконного проникнення до житла особи.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, там і іншими особами.

Обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість, щиро розкаявся у скоєному, має постійне місце проживання, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд відносить щире каяття.

Відповідно до ч. 4 ст. 67 КК України суд не може враховувати рецидив злочинів, як обставину, що обтяжує покарання, оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 162 КК України, є кримінальним проступком і не може утворювати рецидиву злочинів.

Аналізуючи п.п. 1-13 ч. 1 ст. 67 КК України є очевидним те, що законодавець чітко визначив критерії обтяжуючих обставин в залежності від класифікації кримінальних правопорушень (злочин або кримінальне правопорушення).

При визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , судом враховується те, що останній раніше судимий, свою вину визнав повністю та щиро розкаявся у вчиненому, на обліку в лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має постійне місце проживання, у подальшому зобов`язався дотримуватись бездоганної поведінки, матеріальні збитки не завдано, тому суд приходить до висновку, що його виправлення та перевиховання можливе шляхом застосування покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 162 КК України у виді штрафу, що на думку суду буде необхідним та достатнім для його виправлення і перевиховання, а також попередження вчинення нових злочинів, і відповідатиме вимогам ст. 65 КК України.

Питання про речові докази суд не вирішує через їх відсутність у кримінальному провадженні. Заходи забезпечення у кримінальному провадженні не застосовувалися.

Керуючись ст. 349, 368, 371, 374, 395, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 60 (шістдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1020 (одна тисяча двадцять) гривень.

На вирок суду може бути подана апеляція до Волинського апеляційного суду, шляхом її подачі через Луцький міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1