Єдиний унікальний номер 205/7647/25
Номер провадження 1-в/205/401/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2025 року м. Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1

Секретаря судового засідання - ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

представника ДВК№89 ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

захисника-адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому виїзному засіданні в приміщенні ДУ «Дніпровська ВК №89» подання начальника ДУ «Дніпровська виправна колонія №89» ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання на підставі ст. 81 КК України засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Новокодацького районного суду міста Дніпра перебуває вищезазначене подання стосовно засудженого ОСОБА_5 , про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.

ОСОБА_5 засуджено 23.02.2015 року колегією суддів Ленінського райсуду м. Миколаєва, за ст. 115 ч.2 п.п.3,6,12, 147 ч.1, 187 ч.4, 289 ч.3 КК України до 15 років позбавлення волі, з конфіскацією всього особистого майна.

Ухвалою Менського райсуду Чернігівської області від 10.02.2016 року, на підставі ст. 72 ч.5 КК України, зарахуваний в строк покарання, за вироком Ленінського райсуду м. Миколаєва від 23.02.2015 року, термін попереднього ув`язнення з 06.12.2013 року по 04.06.2015 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалою Менського райсуду Чернігівської області від 11.04.2024 року, на підставі ст. 82 КК України, замінено основний вид покарання позбавлення волі, за вироком Ленінського райсуду м. Миколаєва від 23.02.2015 року, на обмеження волі на невідбутий строк 3 роки 01 міс. 26 днів.

Ухвалою Ленінського райсуду м. Дніпропетровська від 05.08.2024 року зараховано у строк відбуття покарання час перебування в ДУ «Менська виправна колонія (N? 91)» та час слідування під вартою до виправного центру - з 11.04.2024 року по 24.06.2024 року, включно, з розрахунку один день тримання під вартою та час слідування під вартою до виправного центру відповідає двом дням обмеження волі.

Початок строку: 06.12.2013року Кінець строку: 25.03.2027року.

Подання обґрунтоване тим, що адміністративна комісія установи вважає, що засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання зразковою поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення, тому до нього може бути застосована ст. 81 КК України про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 подання підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити, та звільнити його від подальшого відбування покарання умовно-достроково.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_6 , подання підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити.

В судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення подання посилаючись на те, що ОСОБА_5 засуджений за ст.ст.115, 147, 187 та 289 ККУ, які є особливо тяжкими злочинами і мають великий ступінь суспільної небезпеки, що робить умовно-дострокове звільнення недоцільним. Крім того, ОСОБА_5 ухвалою Менського райсуду Чернігівської області від 11.04.2024 року, на підставі ст. 82 КК України, замінено основний вид покарання позбавлення волі, за вироком Ленінського райсуду м. Миколаєва від 23.02.2015 року, на обмеження волі на невідбутий строк 3 роки 01 місяця 26 днів.

В судовому засіданні представник ДВК №89 подання підтримав, просив його задовольнити.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши захисника, представника ДВК № 89, думку самого засудженого, враховуючи думку прокурора, який заперечував проти задоволення клопотання, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Тобто умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку та ставлення до праці за весь час відбування покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом статті 81КК України є правом, а не обов`язком суду.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і довела це своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення.

Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого протягом всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

У відповідності до положень пункту 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо долучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.

Як вбачається з матеріалів особової справи ОСОБА_5 , останній засуджений 23.02.2015 року колегією суддів Ленінського райсуду м. Миколаєва, за ст. 115 ч.2 п.п.3,6,12, 147 ч.1, 187 ч.4, 289 ч.3 КК України до 15 років позбавлення волі, з конфіскацією всього особистого майна. Ухвалою Менського райсуду Чернігівської області від 11.04.2024 року, на підставі ст. 82 КК України, замінити основний вид покарання позбавлення волі, за вироком Ленінського райсуду м. Миколаєва від 23.02.2015 року, на обмеження волі на невідбутий строк 3 роки 01 міс. 26 днів.

Так, відповідно до характеристики, наданої засудженому встановлено, що засуджений виправною установою характеризується добре, на даний час працевлаштований на контрагенті ПрАТ «ОРІЛЬ-ЛІДЕР» до праці ставиться добре, режим відбування покарання не порушує, за все час відбування покарання має 1 (одне) дисциплінарне стягнення, та 7 (сім) заохочень правами начальника установи. На заходи виховного характеру реагує своєчасно. Серед засуджених не конфліктний. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, на критику у свою адресу реагує адекватно. У відношенні до представників адміністрації проявляє тактовність та дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин, в індивідуальних бесідах відвертий. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд.

Суд також звертає увагу, що за змістом п. 1 ч. 1 ст. 9 КВК України неухильне додержання правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов`язком засудженого, і виконання даного обов`язку є лише одним з критеріїв, які в своїй сукупності дають підстави вважати, що засуджений довів своє виправлення.

Отже, факт, того, що засуджений виконує свої прямі обов`язки та претензій з боку працівників установи до нього немає, свідчить лише про те, що останній виконує їх на підставі закону, оскільки це є прямим обов`язком всіх засуджених, а умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально виконавчого законодавства, має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, каяття у скоєному злочині, а в конкретному випадку наявні лише формально-юридичні підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Матеріали особової справи відображають позитивні зміни у поведінці засудженого, однак, беручи до уваги, те що ОСОБА_5 засуджений за ст.ст.115, 147, 187 та 289 ККУ, які є особливо тяжкими злочинами і мають великий ступінь суспільної небезпеки, зміст вищезазначених матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Ленінського райсуду м. Миколаєва від 23.02.2015 року. Крім того, беручи до уваги те що ухвалою Менського райсуду Чернігівської області від 11.04.2024 року, на підставі ст. 82 КК України, замінено основний вид покарання позбавлення волі, за вироком Ленінського райсуду м. Миколаєва від 23.02.2015 року, на обмеження волі на невідбутий строк 3 роки 01 місяця 26 днів, за вказаних обставин суд не може зробити висновок, що зміни в поведінці засудженого є сталі та незворотні та що останній виправився.

При вирішенні питання про можливість застосування до ОСОБА_5 умовно-дострокового звільнення, окрім вищевикладеного, суд враховує те, що ОСОБА_5 , будучи колишнім працівником правоохоронних органів, безпосереднім завданням яких є охорона прав, свобод та законних інтересів громадян, вдався до вчинення множинності особливо тяжких насильницьких та корисливих злочинів, в результаті чого був засуджений до позбавлення волі на максимальний строк, передбачений для цього виду покарання.

Бездоганна поведінка засудженого, його сумлінне ставлення до праці не є формальними підставами для прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, натомість, вони підлягають оцінці судом в контексті оцінки внутрішнього ставлення засудженого до вчиненого ним діяння, за яке він засуджений і відбуває покарання.

Натомість, бездоганна поведінка і сумлінне ставлення до праці не можуть розглядатися як єдині і самодостатні підстави для прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, оскільки така поведінка, в силу вимог ч. 3 ст. 107 КВК України є обов`язком засуджених, виконання яких є обов`язковим.

Під час розгляду подання засуджений ОСОБА_5 не повідомив жодних обставин, які б могли вказувати на те, що він дійсно переосмислив свою поведінки та вчинені ним злочини, намагався виправдати свої вчинки, не демонстрував щирого каяття. На думку суду це вказує на недостатність ознак виправлення засудженого задля застосування до нього умовно-дострокового звільнення.

Разом з цим, в судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 повідомив, що він не звертався до адміністрації установи виконання покарання з питанням застосування до нього положень ст. 81-1 КПК України, оскільки не вважає для себе це прийнятним, адже вважає, що він підлягає звільненню саме на підставах, визначних у ст. 81 КК України.

Окрім того, суд враховує, що застосування до ОСОБА_5 заміни невідбутої частини покарання у вигляді позбавлення волі більш м`яким у вигляді обмеження волі у повному обсязі виконало завдання у вигляді зменшення обсягу і характеру карального впливу на нього із збереженням визначеної ч. 2 ст. 50 КК України мети покарання у вигляді виправлення засудженого. Застосування до ОСОБА_5 умовно-дострокового звільнення за вищевикладених обставин, на думку суду, не відповідатиме принципу співмірності вчиненого злочину понесеному покаранню.

З цих підстав суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 .

Керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В подання начальника ДУ «Дніпровська виправна колонія №89» ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання на підставі ст. 81 КК України засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_8