Номер провадження: 11-кп/813/1500/25
Справа № 521/459/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції між одеськім апеляційним судом та ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» за участю обвинуваченого ОСОБА_8 , апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Малиновського (Хаджибейського) районного суду м. Одеси від 27.02.2025 року в об`єднаних кримінальних провадженнях №0001251 від 03.10.2024 року та № 0000432 від 21.10.2024 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Одеси, громадянин України, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації на посаді водія третього зенітного ракетного відділення зенітного ракетного взводу ВЧ НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.2 ст.309 КК України,

встановив:

оскарженим вироком місцевого суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.2 ст.309 КК України, та йому призначене покарання за ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки; за ч.2 ст.309 КК України позбавлення волі строком на 1 (один) рік. На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

У строк відбуття покарання зараховано час попереднього ув`язнення ОСОБА_8 у період з 17.12.2024 року по день набрання вироком законної сили.

Строк відбуття покарання обвинуваченому рахується з дня набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 до набрання вироком чинності залишено без змін.

Вироком суду вирішено долю речових доказів, заходів забезпечення та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Оскарженим вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим в тому, що будучи військовослужбовцем, та проходячи військову службу на посаді водія третього зенітного ракетного відділення зенітного ракетного взводу військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», у невстановленому досудовим розслідуванням час та місці, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи намір на незаконне придбання та зберігання особливо небезпечної психотропної речовини без мети збуту, незаконно придбав, шляхом привласнення знахідки, для власного вживання, без мети збуту п`ять прозорих полімерних пакетів з замком «zip-lock» всередині яких знаходилась кристалічна речовина бежевого кольору загальною масою 5,717г та кристалічна речовина білого кольору масою 0,058г, яка є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-пролідин- 1-іл-пентан-1-он), з загальним кількісним вмістом PVP 4,266 г. та 0,046 г. відповідно.

Після чого, 20.10.2024 року приблизно о 23 год. 30 хв., знаходячись за адресою: м. Одеса, вул. Олександра Блока, біля будинку №2 був зупинений співробітниками УПП ГУНП В Одеській області, яким повідомив, що зберігає при собі п`ять прозорих полімерних пакетів з замком «zip-lock» всередині яких знаходилась кристалічна речовина бежевого кольору загальною масою 5,717 г. та кристалічна речовина білого кольору масою 0,058г, яка являється особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-пролідин- 1-іл-пентан-1-он), з загальним кількісним вмістом PVP 4,266 г. та 0,046 г. відповідно та саморобний пристрій для куріння з нашаруваннями речовини бежевого кольору на внутрішніх поверхнях скляної колби від лампочки та вставленої в неї полімерної трубки, які містили особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-пролідин- 1-іл-пентан-1-он) з загальним кількісним вмістом PVP 0,274 г.

У подальшому, 21.10.2024 року, в період часу з 01 год. 29 хв. по 01 год. 35 хв., співробітниками відділення поліції № 3 Одеського районного управління № 1 ГУНП в Одеській області було проведено огляд місця події, за адресою м. Одеса, вул. Олександра Блока, біля будинку №2, в ході якого, в присутності понятих, у ОСОБА_9 було виявлено та вилучено п`ять прозорих полімерних пакетів з замком «zip-lock» всередині яких знаходилась кристалічна речовина бежевого кольору загальною масою 5,717г та кристалічна речовина білого кольору масою 0,058г, яка являється особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-пролідин- 1-іл-пентан-1-он), з загальним кількісним вмістом PVP 4,266г та 0,046г відповідно та саморобний пристрій для куріння з нашаруваннями речовини бежевого кольору на внутрішніх поверхнях скляної колби від лампочки та вставленої в неї полімерної трубки, які містили особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-пролідин- 1-іл-пентан-1-он) з загальним кількісним вмістом PVP 0,274г. Таким чином загальний кількісний вміст PVP (1-феніл-2-пролідин- 1-іл-пентан-1-он) складає 4,586г, що відповідно до Закону України "Про внесення змін і доповнень до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів" та Закону України "Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними" (64/95-ВР), Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу, являє собою великий розмір.

Крім того, ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, у військовому званні «солдат», діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер та наслідки своїх дій, бажаючи їх настання, маючи намір на придбання, зберігання та збут вибухових пристроїв, у невстановлений час, місці та обставинах, але не пізніше 21.11.2024 року, придбав за невстановлених обставин, ручну осколкову гранату Ф-1 (маркування не читається) та запал УЗРГМ (9-79УЗРГМ УЗПЧ), (УЗРГМ-2 386-87-89), які при конструктивному з`єднані утворюють ручну осколкову гранату Ф-1, яка належить до бойових припасів.

В подальшому, ОСОБА_8 , незаконно придбаний корпус гранати Ф-1 (маркування не читається) та запал УЗРГМ (9-79УЗРГМ УЗПЧ), (УЗРГМ-2 386-87-89), які при конструктивному з`єднані утворюють ручну осколкову гранату Ф-1, яка належить до бойових припасів, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, без передбаченого законом дозволу, переніс до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де почав їх незаконно зберігати, з метою подальшого незаконного збуту за грошову винагороду.

Надалі, ОСОБА_8 20.11.2024 року, в вечірній час, знаходячись у невстановленому місці попередньо домовився із ОСОБА_10 , щодо збуту останньому осколкової гранати Ф-1 за грошову винагороду у сумі 4000 гривень.

Пізніше, 21.11.2024 року приблизно о 12 год. 40 хв., перебуваючи за адресою: м. Одеса, вул. Тираспольське шосе 92, ОСОБА_8 , незаконно придбаний корпус гранати Ф-1 (маркування не читається) та запал УЗРГМ (9-79УЗРГМ УЗПЧ), (УЗРГМ-2 386-87-89), які при конструктивному з`єднані утворюють ручну осколкову гранату Ф-1, яка належить до бойових припасів, діючи умисно, без передбаченого законом дозволу, реалізував громадянину ОСОБА_10 за 4000 гривень, корпус гранати Ф-1 (маркування не читається) та запал УЗРГМ (9-79УЗРГМ УЗПЧ), (УЗРГМ-2 386-87-89), які при конструктивному з`єднані поєднанні утворюють ручну осколкову гранату Ф-1, яка належить до бойових припасів.

Крім того, ОСОБА_8 , у невстановленому місці, у невстановлений день та час, але не пізніше 16.12.2024 року, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, незаконно придбав корпус гранати Ф-1 (386 72-80 Т), запал УЗРГМ-2 (14-80 УЗРГМ-2 583), які при конструктивному з`єднані утворюють ручну осколкову гранату Ф-1, яка належить до бойових припасів, та корпус гранати М/50 (HF/64/430) та запал до неї, які при конструктивному поєднанні утворюють ручну осколкову гранату М/50, яка належить до бойових припасів.

Після чого, ОСОБА_8 , незаконно придбані ним корпус гранати Ф-1 (386 72-80 Т), запал УЗРГМ-2 (14-80 УЗРГМ-2 583), які при конструктивному з`єднані утворюють ручну осколкову гранату Ф-1, яка належить до бойових припасів, корпус гранати М/50 (HF/64/430) та запал до неї, які при конструктивному поєднанні утворюють ручну осколкову гранату М/50, яка належить до бойових припасів, став зберігати без передбаченого законом дозволу за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_2 .

В подальшому 16.12.2024 року о 10 год. 24 хв. співробітниками відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області, було проведено обшук, за місцем проживання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого було виявлено та вилучено, вищевказані: корпус гранати Ф-1 (386 72-80 Т), запал УЗРГМ-2 (14-80 УЗРГМ-2 583), які при конструктивному з`єднані утворюють ручну осколкову гранату Ф-1, яка належить до бойових припасів, корпус гранати М/50 (HF/64/430) та запал до неї, які при конструктивному поєднанні утворюють ручну осколкову гранату М/50, яка належить до бойових припасів.

Суд першої інстанції визнав ОСОБА_8 винуватим у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених: ч.2 ст.309 КК України за кваліфікуючими ознаками незаконне придбання та зберігання особливо небезпечної психотропної речовини у великих розмірах, без мети збуту; ч.1 ст.263 КК України, за кваліфікуючими ознаками:придбання, носіння, зберігання бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи правильності кваліфікації дій обвинуваченого, доведеності його вини, просить змінити вирок в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 (два) роки.

В обґрунтування вимог апеляційної скаргизахисник посилається на неврахування місцевим судом особи обвинуваченого, факту визнання останнім своєї вини у вчиненому злочині, щирого каяття, активної співпраці зі слідством, а також бажання ОСОБА_8 продовжити військову службу в лавах ЗСУ.

До початку судового розгляду прокурором подано заперечення на апеляційну скаргу захисника, в яких прокурор просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника, вважає, що місцевим судом у повному обсязі враховано ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Заслухавши суддю-доповідача; думку захисника та обвинуваченого, які просили задовольнити апеляційну скаргу; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали кримінального провадження; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК України (далі КПК) завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги, але положеннями ч.2 цієї ж статті передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений не заперечував фактичні обставини справи, повністю визнав свою провину в пред`явленому обвинуваченні, не заперечував проти розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК.

В апеляційній скарзі сторона захисту не оспорює встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчинення злочину, доведеність вини ОСОБА_8 у вчинені злочинів, передбачених ч.1 ст.263, ч.2 ст.309 КК України, у зв`язку з чим апеляційний суд вирок у цій частині не переглядає.

Апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого за встановлених судом першої інстанції та викладених у вироку обставин.

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються, апеляційним судом не встановлено, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація скоєних злочинів ОСОБА_8 не є предметом апеляційного розгляду.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги захисника стосовно законності та обґрунтованості вироку в частині призначеного покарання, зокрема щодо можливості застосування при призначенні покарання положень ст. 75 КК України, дослідивши матеріали, які характеризують особу обвинуваченого, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, врахував характер вчинення злочину, особу обвинуваченого та дійшов висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі, яке обвинувачений має відбувати реально.

Апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому покарання, як за своїм видом, так і за розміром, не можна вважати занадто суворим.

Так, визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що захисник порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання пов`язаних із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України поняття «особа винного».

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до ст.ст. 50 і 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому за вчинення інкримінованого йому злочину, і чи повинен він його відбувати реально, суд першої інстанції в повній мірі врахував обставини даної справи.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому, місцевий суд врахував обставини кримінального правопорушення, дані про його особу, обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання. Місцевий суд не знайшов підстав для застосування при призначенні покарання положень ст. 75 КК України.

Колегія суддів вважає, що врахувавши тяжкість та характер вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, який він має відбувати в умовах ізоляції від суспільства.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що судом призначено покарання обвинуваченому з урахуванням положень ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за ч.2 ст.309 КК України більш суворим за ч. 1 ст. 263 КК України, проте в мінімальних межах санкції зазначеної статті.

З огляду на викладене, доводи захисника про неврахування місцевим судом особи обвинуваченого, щирого каяття, активне сприяння розкриттю злочину, які на думку захисника дають підстави для застосування обвинуваченому при призначенні покарання положень ст. 75 КК України, колегія суддів визнає неспроможними.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому покарання ґрунтується на положеннях ст.ст. 50 і 65 КК України, відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання і є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому не вбачає обставин, які б давали суду підстави для звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання, а також підстав вважати, що призначене покарання є явно несправедливим через його суворість.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Доводи захисника про бажання обвинуваченого вступити до лав Збройних сил України, колегія суддів не розглядає, однак зазначає, що дана обставина має бути предметом розгляду місцевого суду, в порядку ст.81-1 КК України.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 420, 421, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Малиновського (Хаджибейського) районного суду м. Одеси від 27.02.2025 року в об`єднаних кримінальних провадженнях №0001251 від 03.10.2024 року та № 0000432 від 21.10.2024 року, яким ОСОБА_8 засуджений за ч.1 ст.263, ч.2 ст.309 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4