У Х В А Л А

про відмову у поверненні застави

15.09.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 (у режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Житомирі клопотання представника заявника (заставодавця) ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_5 про повернення застави, -

в с т а н о в и в :

22.07.2025 на стадії судового розгляду від адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах заставодавця ОСОБА_6 на підставі ордеру на надання правничої допомоги від 04.12.2024, надійшло клопотання про повернення останній застави у розмірі 525 600 гривень, зважаючи на те, що дію даного запобіжного заходу щодо обвинуваченого припинено та рішенням суду не продовжено. Заявник вважає, що неповернення заставодавцю після припинення строку дії обов`язків підозрюваного грошових коштів, внесених для забезпечення застави, є проявом обмеження прав і свобод заставодавця. Водночас в обгрунтування клопотання захисник зазначив про погіршення стану здоров`я заставодавця, що зумовлює необхідність значних витрат на лікування та постійні додаткові обстеження.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_5 та його підзахисний підтримали клопотання та просили його задовольнити з підстав, зазначених у ньому. Обвинувачений посилався на те, що зазначені прокурором ризики відсутні, з огляду на те, що він перебуває у лавах ЗСУ, тому не може переховуватися від суду, а також незаконно впливати на свідків. ОСОБА_4 просив врахувати, що його мати, яка внесла заставу, на даний час хворіє, що вимагає значних витрат.

Прокурор заперечувала щодо задоволення клопотання, посилаючись на те, що аналогічне клопотання вже розглянуто та судом відмовлено у його задоволенні. Зважаючи на те, що застава є безстроковим запобіжним заходом, який застосовано з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченим процесуальних обов`язків, а ризики, які враховані при обранні запобіжного заходу, зокрема, переховуватися від суду, незаконний вплив на свідків тощо, продовжують існувати, прокурор просила відмовити у задоволенні клопотання.

Заслухавши думку учасників, дослідивши зміст клопотання з додатками, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 07.08.2024 стосовно ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 03.10.2024 із одночасним визначенням застави у розмірі 525 600 гривень та зобов`язанням обвинуваченого у разі внесення застави прибувати за кожною вимогою до слідчого та суду, а також виконувати покладені на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Заставодавцем ОСОБА_6 08.08.2024 на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Житомирській області внесено грошові кошти у розмірі 525 600 гривень в якості застави, внаслідок чого обвинуваченого звільнено з-під варти.

Таким чином, із моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави ОСОБА_4 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави, що передбачено ч. 4 ст. 202 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 03.10.2024 строк дії покладених на ОСОБА_4 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, продовжено до 03.12.2024. Після спливу вказаного строку, прокурор не звертався до суду з відповідним клопотанням, тому у подальшому строк дії покладених на обвинуваченого обов`язків не продовжувався.

Відповідно ч. 1, п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження, до яких серед іншого належать запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України застава є одним із видів запобіжних заходів.

Застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків (ч. 1 ст. 182 КПК України).

Частиною 2 ст. 182 КПК України передбачена можливість внесення застави не тільки підозрюваним або обвинуваченим, а й іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Згідно з ч. 7 ст. 182 КПК України підозрюваний, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 6 ст. 182 КПК України з моменту звільнення підозрюваного, обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрюваний, обвинувачений, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

За змістом ч. 11 ст. 182 КПК України та п. 8 Порядку внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу, затвердженого постановою КМУ № 15 від 11.01.2012, застава, яка не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю лише після припинення дії цього запобіжного заходу та постановлення вироку (ухвали), у якому міститься рішення про повернення застави.

Відповідно до ст. 203 КПК України ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Системний змісту аналіз параграфу 1 глави 18 КПК України та ст. 331 КПК України дає підстави стверджувати, що застава є безстроковим запобіжним заходом, дія якого може припинитися лише внаслідок звернення застави у дохід держави, скасування або зміни такого запобіжного заходу на інший.

Нормами чинного КПК України не передбачено такої підстави для повернення застави, як закінчення строку дії обов`язків, покладених на особу в порядку ч. 5 ст. 194 КПК України, а також за волевиявленням заставодавця.

За таких обставин суд відхиляє твердження адвоката ОСОБА_5 про те, що запобіжний захід у вигляді застави припинив свою дію у зв`язку з закінченням строку дії запобіжного заходу, на який його обрано, а тому заставу слід повернути, оскільки закінчення строку покладених на обвинуваченого обов`язків не припиняє дію запобіжного заходу у вигляді застави та не є підставою або умовою повернення грошових коштів.

Суд звертає увагу на те, що застава забезпечує виконання обвинуваченим не лише процесуальних обов`язків, покладених на нього на певний строк відповідно до положень ст. 194 КПК України, у зв`язку з застосування запобіжного заходу, але й тих, що визначені ст. 42 цього Кодексу та діють протягом всього кримінального провадження.

Стосовно доводів захисника щодо погіршення стану здоров`я заставодавця, слід зазначити, що закон не містить такої підстави повернення застави, як особиста потребу заставодавця у цих грошових коштах, погіршення його стану здоров`я тощо.

У випадку застосування до підозрюваного/обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави, відповідно до положень ст. 182 КПК України, внесення застави заставодавцем є його правом, а не обов`язком, як у разі застосування запобіжного заходу у вигляді застави як основного запобіжного заходу, так і у випадку, коли заставу визначено, як альтернативу тримання під вартою.

Внесення заставодавцем коштів в якості застави є актом доброї волі такої особи, що не може бути здійснено всупереч її бажанню. Тобто, прийняття тією чи іншою особою такого рішення є добровільним. Приймаючи його ці особи самостійно обирають джерело грошових коштів, які мають бути внесені у якості застави та мають усвідомлювати, що ці кошти вносяться на ввесь строк дії даного запобіжного заходу.

При цьому відповідний статус заставодавця не вичерпується самим лише фактом внесення визначеної грошової суми, оскільки погоджуючись внести заставу, особа автоматично погоджується мати відповідні обов`язки заставодавця. Водночас така особа несе ризик втрати внесених нею коштів у випадку невиконання підозрюваним/обвинуваченим процесуальних обов`язків.

З огляду на наведене вище, у заставодавця відсутні підстави очікувати, що застава буде йому обов`язково повернута у найкоротші строки за його бажанням до припинення дії запобіжного заходу.

Законодавцем не зроблено винятків повернення заставодавцю застави у випадку зміни відносин між заставодавцем та підозрюваним/обвинуваченим, виникненням між ними цивільно-правових відносин та неможливості їх виконати з будь-якої сторони, зміни матеріального становища заставодавця чи виникнення в сім`ї останнього будь-яких інших непередбачуваних випадків, зокрема, хвороби.

Відтак, коли ОСОБА_6 вносила заставу, вона усвідомлювала правові наслідки такого кроку, зокрема, неможливість повернення коштів, зокрема, через зміну власних потреб, погіршення стану здоров`я та інші сімейні обставини.

Натомість той факт, що під час розгляду справи обвинувачений демонструє бездоганну процесуальну поведінку, свідчить лише про те, що застосований до нього запобіжний захід та визначена сума застави є такими, що достатньою мірою гарантують виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та забезпечують його належну поведінку у кримінальному провадженні.

Посилання адвоката ОСОБА_5 на судову практику суд відхиляє, як такі, що не є доречними, оскільки судові рішення, зокрема, судів першої інстанції не мають преюдиційного значення при вирішенні даного клопотання, вимоги якого суперечать меті застосування запобіжного заходу щодо виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та забезпечення його належної процесуальної поведінки під час судового провадження.

Зважаючи на те, що судовий розгляд кримінального провадження триває, дія запобіжного заходу у вигляді застави не припинена, необхідність у його застосуванні не відпала, суд дійшов висновку про відсутність достатніх правових підстав для задоволення клопотання представника заявника.

Положеннями КПК України, зокрема, ст. 392 КПК України можливість оскарження ухвали суду про відмову у поверненні застави не передбачена.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 9, 131, 176, 177, 182, 194, 350, 370-372, 376, 392 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання представника заявника (заставодавця) ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_5 про повернення застави - відмовити.

Повний текст ухвали суду оголошено о 09 год. 30 хв. 19.09.2025.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1