Житомирський апеляційний суд
Справа №272/680/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/567/25
Категорія п.4, 12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.297 КК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №272/680/24 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_9 на вирок Богунського районного суду м.Житомира від 06.03.2025 відносно

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.4, 12 ч.2 ст.115 КК України, та

ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючої за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.4, 12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.297 КК України,

в с т а н о в и в:

зазначеним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п.4, 12 ч.2 ст. 15 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 12 років.

ОСОБА_9 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.4, 12 ч.2 ст.115 та ч.1 ст.297 КК України та призначено покарання:

- за п.п.4, 12 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком на 11 років 10 місяців;

- за ч.1 ст.297 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років 10 місяців.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, до призначеного покарання ОСОБА_9 частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Корольовського районного суду м.Житомира від 05.08.2024 та остаточно призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 12 років.

Початок строку відбування покарання обвинуваченими обраховано з дня набрання вироком законної сили.

Зараховано ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 26.03.2024 по день набрання вироком законної сили в строк покарання відповідно до вимог ст.72 ч.5 КК України з розрахунку день за день.

Зараховано ОСОБА_9 строк попереднього ув`язнення з 26.03.2024 по день набрання вироком законної сили в строк покарання відповідно до вимог ст. 72 ч. 5 КК України з розрахунку день за день

Скасувано арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 26.03.2024.

Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, 23.03.2024, ОСОБА_8 , його співмешканка ОСОБА_9 та їх знайомий ОСОБА_10 перебували у будинку АДРЕСА_2 , де протягом дня на території вказаного домоволодіння ОСОБА_10 допомагав ОСОБА_8 по господарству, після чого всі разом у зазначеному будинку вживали спиртні напої та відпочивали.

Цього ж дня у вказаному місці, приблизно о 19 годині, перебуваючи в одній з кімнат будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_10 , залишившись наодинці з ОСОБА_9 , почав до останньої залицятися поки її співмешканець ОСОБА_8 тимчасово вийшов до сусідньої кімнати. В свою чергу ОСОБА_9 , будучи обурена поведінкою ОСОБА_10 , покликала з сусідньої кімнати свого співмешканця ОСОБА_8 , в результаті чого між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , на ґрунті ревнощів виник конфлікт в ході якого ОСОБА_8 почав завдавати чисельні удари кулаками рук по голові ОСОБА_10 та останній почав боротися з ОСОБА_8 . В свою чергу ОСОБА_9 також почала завдавати удари кулаками рук по голові ОСОБА_10 , який в цей час боровся з ОСОБА_8 , внаслідок чого ОСОБА_10 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді синця та саден чола зліва, синця та п`яти саден чола справа, трьох саден чола серединно, забійної рани правої брови, забійної рани лівої брови, забійної рани зовнішнього кута лівого ока, масивного синця обличчя, забійної рани нижньої повіки правого ока, крововиливу та забійної рани слизової оболонки верхньої губи, трьох саден лівої бокової поверхні шиї, садна в ділянці проекції кута нижньої щелепи зліва, семи саден в ділянці проекції тіла нижньої щелепи зліва, травматичної екстракції двох верхніх різців, крововиливів в м`які тканини голови, крововиливів в м`які мозкові оболонки, що відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В подальшому в ході даного конфлікту який тривав між ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виник спільний злочинний умисел направлений на умисне вбивство ОСОБА_10 за попередньою змовою групою осіб вчиненого з особливою жорстокістю.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_11 взяв зі столу виделку та завдав нею удар в шию ОСОБА_10 після чого повалив останнього на підлогу та почав завдавати удари кулаками та ногами по тілу ОСОБА_10 . В подальшому ОСОБА_8 , за допомогою ножа почав завдавати множинні удари по шиї, в грудну клітину та нозі ОСОБА_10 . ОСОБА_9 в свою чергу почала також завдавати множинні удари ножем по голові та в тулуб ОСОБА_10 .

Внаслідок умисних спільних дій ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , потерпілому ОСОБА_10 було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного ножового проникаючого поранення передньої грудної стінки з пораненням стінок плечо-головного стовбура та ушкодженням тіла першого грудного хребця; колото-різаних ножових проникаючих поранень грудної стінки з пораненням верхньої долі правої легені; колото-різаного ножового проникаючого поранення передньої грудної стінки з пораненням середньої долі правої легені; колото-різаного, ножового поранення передньої грудної стінки з ушкодженням зовнішньої кісткової пластинки грудини; колото-різаного ножового проникаючого поранення передньої грудної стінки з крайовим переломом 3-го ребра та пораненням верхньої долі лівої легені; колото-різаного ножового проникаючого поранення передньої грудної стінки з переломом 3-го ребра по середньо-ключичній лінії справа; колото-різаного ножового проникаючого поранення передньої грудної стінки з пораненням верхньої долі лівої легені; колото-різаного ножового проникаючого поранення передньої грудної стінки з переломом хрящової частини 6-го ребра зліва; колото-різаних ножових проникаючих поранень грудної стінки; різаних та колото-різаних ножових поранень шиї з ушкодженням м`язів шиї; колото-різаних ножових поранень шиї справа з ушкодженням грудинно-ключично-сосдеподібного і кивального м`яза та пораненнями правої внутрішньої яремної вени й правої внутрішньої сонної артерії; різаного, ножового поранення шиї з ушкодженням м`язів, пораненнями трахеї, правої загальної сонної артерії та правої зовнішньої яремної вени; колото-різаного ножового поранення шиї справа з ушкодженням м`язів; колото-різаних ножових поранень правої скроневої ділянки з ушкодженням скроневого апоневрозу та м`язів; колото-різаних ножових поранень правої скронево-виличної ділянки; колото-різаних ножових поранень та синця правої вушної мушлі; колото-різаних ножових поранень правої щоки; колото-різаних ножових поранень лівої щоки; колото-різаних, ножових поранень лівої передвушної ділянки; колото-різаного ножового поранення внутрішнього кута правого ока; колото-різаного ножового поранення ділянки тіла нижньої щелепи зліва, що призвели до гемотораксу (кров в грудній порожнині) та крововтрати, які заподіяні незадовго до настання смерті, які в сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_10 .

Смерть ОСОБА_10 настала від множинних, колото-різаних та різаних поранень голови, шиї та грудної клітки з ушкодженням кровоносних судин шиї та грудної порожнини, а також обох легенів, ускладнених крововтратою в результаті сукупних, спільних дій ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Через велику чисельність прижиттєвих поранень, в тому числі з переломами ребер та пересіченнями плеври, а також травматичну екстракцію 2-х зубів в момент отримання тілесних ушкоджень, завданих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , потерпілий ОСОБА_10 відчував сильний фізичний біль та особливі страждання.

Крім цього, цього ж дня 23.03.2024 близько 19.30 у ОСОБА_9 , яка перебувала у будинку АДРЕСА_2 , після вбивства ОСОБА_10 виник злочинний умисел, направлений на наругу над тілом вбитого ОСОБА_10 .

Виявляючи явну неповагу та свою неприязнь до померлого ОСОБА_10 , ОСОБА_9 в цей час та місці реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на наругу над тілом померлого, діючи умисно, з порушенням норм суспільних відносин, що забезпечують загальноприйняті моральні принципи, оголила статеві органи померлого ОСОБА_10 та за допомогою ножа здійснила ампутацію статевого члена померлого ОСОБА_10 з подальшим поміщенням статевого члена в ротову порожнину померлого, тим самим вчинила наругу над тілом померлого ОСОБА_10 .

Своїми умисними та протиправними діями, ОСОБА_8 вчинив умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з особливою жорстокістю, за попередньою змовою групою осіб, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене п.п. 4, 12, ч. 2 ст. 115 КК України.

Своїми умисними та протиправними діями, ОСОБА_9 вчинила умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з особливою жорстокістю, за попередньою змовою групою осіб та наругу над тілом померлого, тобто кримінальні правопорушення, передбачені п.п. 4, 12, ч. 2 ст. 115, ч.1 ст. 297 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_12 просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, як незаконний, а своїм рішенням призначити їй покарання у виді 10 років позбавлення волі. При цьому, зазначає, що свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнала повністю та щиросердечно розкаялась у вчиненому. Звертає увагу, що вчинення цього злочину стало можливим під впливом емоційного збудження, яке виникло у неї внаслідок дій потерпілого ОСОБА_10 , який знаючи, що вона проживаю разом однією сім`єю з ОСОБА_8 в присутності останнього почав приставати до неї, чіпати інтимні місця, пропонувати вступити з ним в статеві відносини, що не звільняє її від відповідальності, але зменшує ступінь її вини. Також, звертає увагу, що із самого початку досудового розслідування вона співпрацювала зі слідством, з її участю було проведено два слідчих експериментів, під час яких вона детально розповіла та показала на місцевості як все відбувалося, при цьому було встановлено місце знаходження та вилучено ніж, яким вчинялося вказане кримінальне правопорушення. Звертає увагу і на те, що на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, має постійне місце проживання за яким характеризуюся задовільно, має малолітню дитину, яку перебуваючи на волі утримувала матеріально, незважаючи на позбавлення відносно неї батьківських прав. Зазначає, що під вартою перебуває майже рік і за цей період багато раз обдумала свій вчинок і про це дуже жалкує.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи обвинуваченої ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_7 в підтримку апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_8 , заперечення прокурора, який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_9 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження, правова кваліфікація її дій за п.4, 12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.297 КК України, як і вирок суду відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються, а тому наведені обставини апеляційним судом не перевіряються.

При цьому, санкція ч.2 ст.115 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавленням волі. Санкція ч.1 ст.297 КК України, передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційного нагляду на строк до трьох років, або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на той самий строк.

В свою чергу, згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації, визначених у ч.1 ст.1 КК України завдань Закону про кримінальну відповідальність - правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

З огляду на вищезазначені положення закону, суд при призначенні покарання має виходити не тільки з меж караності діяння, встановлених у відповідній санкції Особливої частини КК України, а й з тих норм Загальної частини КК України, в яких регламентується цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються інші питання, пов`язанні з призначенням покарання.

Відповідно до ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи із вказаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Апеляційний суд звертає увагу, що визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Як передбачено ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст.414 КПК означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст.12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст.12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_9 дотримався вище наведених вимог закону та правильно керувався не лише ступенем тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, але й даними про особу обвинуваченої, обставинами, що пом`якшують покарання (активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення), обставинами, що обтяжують покарання (вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, рецидив злочинів), таким чином, керувався не лише принципами законності, але й принципом індивідуалізації та справедливості покарання.

При цьому, як зазначалось вище, судом першої інстанції не встановлено такої обставини, що пом`якшують призначене покарання (щире каяття), на чому акцентує увагу в своїй апеляційній скарзі обвинувачена.

Апеляційний суд звертає увагу, що щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Як вважає апеляційний суд, ОСОБА_9 фактично не надала критичної оцінки своїй протиправній поведінці, лише формально вказавши на визнання своєї винуватості, що не узгоджується з вищевказаними мотивами стосовно визначення поняття щирого каяття.

Апеляційне посилання обвинуваченої про незаконне не врахування судом першої інстанції таких пом`якшуючих обставин, як щире каяття та повне визнання нею своєї вини, є безпідставним.

Таким чином, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_9 прийняв до належної уваги ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які є особливо тяжким та не тяжким, фактичні обставини їх вчинення, наслідки (тяжкі смерть потерпілого) та суспільну небезпечність правопорушення, особу обвинуваченої, її посткримінальну поведінку, ставлення до вчиненого, як і, беззаперечно, значний суспільний резонанс та суспільну небезпечність вчиненого.

В даному випадку, належно враховано і те, що обвинувачена ОСОБА_9 має постійне місце проживання, за яким негативно характеризується, зловживає алкогольними напоями, веде невпорядкований спосіб життя (т.2 а.п.42), має малолітнього сина, однак позбавлена батьківських прав, участі у вихованні не приймає, не працює, не перебуває на спецобліках (т.2 а.п.45) є раніше судимою (т.2 а.п.43-44), однак належних висновків для себе не зробила і знову вчинила умисний нетяжкий та особливо тяжкий злочини з особливою жорстокістю.

Як вважає апеляційний суд в даному провадженні, судом першої інстанції правильно враховано конкретні обставини справи, особу обвинуваченої, обставини, що пом`якшують покарання (активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення), обставини, що обтяжують покарання (вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, рецидив злочинів), у зв`язку з чим апеляційний суд переконаний, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченій ОСОБА_9 покарання за п.4, 12 ч.2 ст.115 КК України у виді 11 років позбавлення волі (ближче до мінімальної межі санкції), за ч.1 ст.297 КК України 1 рік позбавлення волі, та на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначенню остаточного покарання у виді 11 років 10 місяців позбавлення волі.

В даному випадку, апеляційні посилання обвинуваченої на превентивну поведінку потерпілого, а саме те, що потерпілий ОСОБА_10 знаючи, що вона проживає разом однією сім`єю з ОСОБА_8 в присутності останнього почав приставати до неї, пропонувати вступити з ним в статеві відносини, є необґрунтованими, та з урахуванням встановлених судом фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, не є безумовною підставою для пом`якшення обвинуваченій покарання, яке й так визначено фактично в близьких до мінімальної межі, передбаченої санкцією інкримінованої п.4, 12 ч.2 ст.115 КК України.

Виходячи з конкретних обставин кримінального провадження, враховуючи спосіб вчинених умисних кримінальних правопорушень (п.4, 12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.297 КК України), його фактичні обставини, вчинення обвинуваченою правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, рецидив злочинів, явно суспільно-небезпечний характер злочинних дій, поведінку обвинуваченої після їх вчинення, наслідки (смерть людини), часткове визнання нею своєї вини та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, апеляційний суд вважає, що призначене покарання ОСОБА_9 є обґрунтованим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів.

На думку апеляційного суду, судом першої інстанції при призначені міри покарання враховані всі обставини викладені в апеляційній скарзі обвинуваченої, будь-яких інших доказів, які можуть спростувати висновки суду першої інстанції на підтвердження доводів апеляційної скарги не надано.

Отже, вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни з мотивів викладених в апеляційній скарзі захисника не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Богунського районного суду м.Житомира від 06.03.2025 в частині засудження ОСОБА_9 без змін.

На ухвалу апеляційного суду учасниками судового розгляду справи можуть бути подані касаційні скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим який тримається під вартою, протягом того ж часу з моменту вручення йому копії рішення.

Судді :