Житомирський апеляційний суд
Справа №295/7051/25 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-сс/4805/410/25
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі судове провадження №295/7051/25 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 28 травня 2025 року, якою задоволено клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_9 та застосовано до підозрюваного

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 24 липня 2025 року, із визначенням розміру застави в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 90 840 гривень,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що слідчім суддею не враховано, що самовільне залишення військової частини тривало близько 4 діб з 07.04.2025 до 11.04.2025 року, тобто фактичне діяння є малозначним і не потягнуло за собою жодних тяжких наслідків. Зазначає, що ні в клопотанні слідчого, ні в ухвалі слідчого судді не зазначені ризики, передбачені ст.177 КПК України, а тому безпідставно застосовано до підозрюваного найсуворійший запобіжний захід у виді тримання під вартою. Вважає, що більш м`який запобіжний захід повною мірою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

В ухвалі слідчого судді зазначено, що слідчий звернувся із указаним клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у якому послався на те, що 25.05.2024 ОСОБА_8 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового, сержантського та старшинського складу з військовою частиною НОМЕР_1

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №236 від 25.05.2024 ОСОБА_8 призначено на посаду стрільця 1 стрілецького спеціалізованого відділення 3 стрілецького спеціалізованого взводу 1 стрілецької спеціалізованої роти стрілецького спеціалізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 та зараховано на усі види забезпечення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №272 від 26.06.2024 ОСОБА_8 призначено на посаду старшого стрільця-оператора 2 стрілецького спеціалізованого відділення 1 стрілецького спеціалізованого взводу 1 стрілецької спеціалізованої роти стрілецького спеціалізованого батальйону (ШКВАЛ) військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №212-РС від 01.08.2024 ОСОБА_8 звільнено із займаної посади і зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №109 від 07.04.2025 ОСОБА_8 вважається таким, що 07.04.2025 самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 .

24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ. Строк дії воєнного стану неодноразово у подальшому продовжувався та станом на 07.04.2024 припинений або скасований не був.

Солдат ОСОБА_8 , перебуваючи у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст. 11, 16, 40, 49, 128, 200, 256 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, 07.04.2025 о 19 год. 00 хв. самовільно залишив місце служби, що дислокувалось у с. Рогачів Звягельського району Житомирської області, та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням службових обов`язків, до 19:30 год. 11.04.2025, коли був доставлений працівниками ВСП до військової частини НОМЕР_1 .

За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 солдат ОСОБА_8 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами військової частини правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним самовільне залишення місця служби та його причини не повідомив та проводив час на власний розсуд.

Під час досудового розслідування встановлено, що на підставі ухвали Богунського районного суду м. Житомир від 24.05.2024 ОСОБА_8 звільнено умовно-достроково від відбування покарання за вироком Деснянського районного суду м.Чернігова для проходження військово служби за контрактом.

27.05.2025 ОСОБА_8 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Обгрунтованість підозри підтверджуться висновком службового розслідування, протоколами допитів свідків - військовослужбовців вказаної військової частини, а також іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

З метою запобігання спробам ОСОБА_8 переховуватися від органів досудового розслідування, суду; вчинення іншого кримінального правопорушення, слідчий просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.Враховуючи обгрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК Украни, доведеність прокурором ризиків, передбачених п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК Украни, та неможливість запобігання вказаним ризикам застосуванням більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, слідчій суддя дійшов висновку про задоволення клопотання слідчого.

Підозрюваний ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомлений про час та місце апеляційного розгляду, клопотання про участь в судовому засіданні не подавав, а його захисник не наполягав на участі підозрюваного в апеляційному розгляді, що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали клопотання слідчого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання органу досудового розслідування про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 слідчим суддею в повній мірі дотримано вимоги ст.ст 177, 178, 183, 194, 197 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчим суддею було встановлено, що існує обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_8 тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, підтверджується зібраними доказами, копії яких містяться в матеріалах клопотання слідчого.

Крім того, обгрунтованість підозри стороною захисту не оспорються, а йдеться лише про малозначність діяння.

Також, слідчим суддею враховано особу підозрюваного ОСОБА_8 його вік та стан здоров`я, майновий стан, та доведеність прокурором високого ступеню ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Так, ризик можливого переховування обґрунтований тим, що під тяжкістю можливого покарання підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування та суду.

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення обґрунтовується тим, що ОСОБА_8 свідомо самовільно залишив місце служби без поважних причин 07.04.2025 року та про належність до військової служби органам державної влади не повідомив, проводив час на власний розсуд.

При цьому, слідчім суддею враховано, що на підставі ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 24.05.2024 засудженого ОСОБА_8 було звільнено умовно-достроково від відбування покарання у виді позбавлення волі ( 7 років 6 місяців), призначеного вироком Деснянського районного суду м.Чернігова від 13.09.2022 за ч.4 ст.186, ч.2 ст.71 КК України, для проходження військової служби за контрактом. Проте, останній знову підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину, що переконливо свідчить про реальність ризиків, передбачених п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів повністю погоджується з висновками слідчого судді про те, що з огляду на тяжкість покарання, передбаченого за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_8 , даних про особу останнього, та доведеність прокурором наявності ризиків, передбачених п.п.1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, жоден з інших більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки.

Отже, доводи апелянта про те, що в клопотанні слідчого та ухвалі слідчого судді не зазначені ризики, передбачені ст.177 КПК України, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Доводи апелянта про те, що до ОСОБА_8 може бути застосований більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки слідчим суддею при розгляді клопотання та колегією суддів під час апеляційного розгляду не встановлено достатніх стримуючих факторів від порушень з боку підозрюваного своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу. Не наведено доводів, які б вказували на належну процесуальну поведінку підозрюваного в разі обрання йому більш м`якого запобіжного заходу і в апеляційній скарзі.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Крім того, визначення застави та розмір, встановлений слідчім суддею майже в мінімальних межах, відповідає вимогам п.2 ч.5 ст.182, ч.4 ст.183 КПК Украни.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не можуть бути визнані колегією суддів достатніми для скасування оскаржуваного судового рішення, яке є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 28 травня 2025 року, якою застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 24 липня 2025 року, із визначенням розміру застави в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 90 840 гривень без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :