ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/4565/24

04 червня 2025 року м. Золотонош

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002031 від 14.11.2024, про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Курахове Мар`їнського р-ну Донецької обл., громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

в с т а н о в и в:

згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 28 Конституції України, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому. Нелюдському або такому, що принижують його гідність, поводженню чи покаранню.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 3 Закону, дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється, на осіб, які спільно проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

ОСОБА_4 , діючи в порушення вимог Конституції України та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», умисно та безпричинно, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_3 , відносно своєї співмешканки ОСОБА_5 , з якою спільно проживають, вчинив фізичне насильство, яке виражалось у завданні середньої тяжкості тілесних ушкоджень, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків передбачених ст. 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Так, ОСОБА_4 , 07.11.2024 близько 15.00 год., перебуваючи в квартирі АДРЕСА_3 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з особою, з якою спільно проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі ОСОБА_5 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання, умисно наніс дерев`яною палкою два удари в область грудної клітки ліворуч, в результаті чого ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому десятого ребра зліва, які виникли від дії тупого твердого предмета чи предметів, що відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи від 19.11.2024 №05-8-01/437/450.

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України: умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

04 червня 2025 року між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_5 була укладена угода про примирення.

Згідно вказаної угоди ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, під час судового провадження. За вказаною угодою сторони погодили покарання за вчинене кримінальне правопорушення у вигляді двох років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України та застосуванням заходів, передбачених п. 5 ч.1 ст.91-1 КК України.

У підготовчому судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 підтвердила факт укладення угоди про примирення з обвинуваченим, цілковите розуміння змісту і наслідків угоди, просила її затвердити, призначити узгоджене сторонами покарання. Претензій до обвинуваченого не має. Додатково повідомила, що угода укладалася нею добровільно, без будь-якого примусу.

Обвинувачений ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні, підтримавши угоду, повністю та беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122КК України. При цьому пояснив, що укладення угоди з його сторони є добровільним, він повністю розуміє наслідки затвердження угоди та просив її затвердити.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні вважав за доцільне затвердити угоду про примирення, укладену між потерпілою та обвинуваченим, оскільки вона відповідає вимогам КПК України та закону про кримінальну відповідальність.

Перевіривши угоду про примирення та заслухавши думку потерпілої, обвинуваченого та прокурора суд дійшов висновку, що укладення угоди сторонами є добровільним, зазначена угода про примирення відповідає вимогам закону.

Суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_4 необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Відповідно до ч. 1 і ч. 3 ст. 469 КПК України за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Угода про примирення у кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, пов`язаних з домашнім насильством, може бути укладена лише за ініціативою потерпілого, його представника або законного представника.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, яке відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України є нетяжким злочином, пов`язаним з домашнім насильством.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Потерпіла також розуміє наслідки затвердження даної угоди, визначені п. 2 ч. 1 ст. 473 КПК України. Зазначена угода про примирення була укладена за її ініціативи.

Судом встановлено, що умови угоди про примирення не суперечать вимогам КПК України та КК України, правова кваліфікація дій кримінального правопорушення вірна; умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб; відсутні підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; не встановлено очевидної неможливості виконання обвинуваченою взятих на себе зобов`язань за угодою, а також відсутні фактичні підстави для невизнання винуватості.

При призначенні покарання суд згідно із вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який до кримінальної відповідальності притягається вперше, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого та обставин, які обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого є його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, є вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у близьких відносинах.

Згідно ч. 1 ст. 91-1 КК України в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів з покладенням відповідних обов`язків.

Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством та страждання від нього потерпілої, суд вважає за доцільне застосувати до обвинуваченого обмежувальні заходи, передбачені п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України та направити його для проходження програми для кривдників, контроль за виконанням якої віднесений до повноважень органу місцевого самоврядування за місцем його проживання.

Міра покарання, узгоджена сторонами угоди про примирення, відповідає вимогам закону.

Сторони погоджуються на призначення такого покарання, розуміють наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України.

Згідно до ч. 5 ст. 65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про примирення, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд також враховує положення ст. 50, 65 КК України, зокрема, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами; особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Таким чином, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання, узгоджене сторонами угоди про примирення, у виді двох років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України та застосуванням заходів, передбачених п. 5 ч.1 ст.91-1 КК України, що відповідає умовам угоди та Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Пунктом 1 частиною 3 статті 314 КПК України передбачено, що при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення, укладеної між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 , призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Цивільний позов не пред`являвся, процесуальні витрати відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 368-371, 373, 374, 471, 474, 475 КПК України, суд

у х в а л и в:

затвердити угоду про примирення від 04.06.2025, укладену у кримінальному провадженні № 0002031 від 14.11.2024 між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання у виді двох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку один рік не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Застосувати до ОСОБА_4 обмежувальний захід, передбачений п. 5 ч.1 ст.91-1 КК України та направити останнього для проходження програми для кривдників строком на два місяці.

Організацію виконання та контроль за виконанням обмежувального заходу, застосованого до ОСОБА_4 , покласти на орган місцевого самоврядування за місцем проживання обвинуваченого - Золотоніську міську раду Черкаської області.

Речові докази в справі: рентгенографію від 07.11.2024 та первинний огляд травматолога від 09.11.2024, які приєднано до матеріалів кримінального провадження залишити у матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Черкаського апеляційного суду через Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1