ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1922/25 Справа № 215/7041/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченої ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , на ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 квітня 2025 року, якою продовжено застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Криворізькій установі виконання покарань (№3)» на час розгляду справи у суді, але не більше ніж на 60 (шістдесят) днів, тобто по 27 червня 2025 року включно, з визначенням розміру застави, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 квітня 2025 року продовжено застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Криворізькій установі виконання покарань (№3)» на час розгляду справи у суді, але не більше ніж на 60 (шістдесят) днів, тобто по 27 червня 2025 року включно.

Визначено альтернативний захід обвинуваченій ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу у розмірі 40 (сорока) прожиткових мінімумів для працездатних осіб на рівні 121 120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень. Попередньо визначені обов`язки у випадку внесення застави залишено без змін.

Доводи апеляційної скарги:

У своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , просить змінити обвинуваченій ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з покладенням на неї додаткових обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що при постійному продовженні строків тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_8 прокурор та суд посилаються на одні і ті ж обставини. Крім того, суд не звернув увагу, що ОСОБА_8 не ухилятиметься від явки до суду, адже має намір приймати участь у розгляді справи, а також бажає не втрачати зв`язок з дітьми, на чому вона неодноразово наголошувала в суді. Звертає увагу, що позиція сторони обвинувачення зводиться саме до ризиків неявки обвинуваченої до суду та переховування від суду, але при цьому, не враховано позицію самої обвинуваченої та її відношення до справи.

Зазначає, що ризик переховування (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України) можливо знизити покладенням на обвинувачену додаткових зобов`язань. Оцінюючи можливість існування такого ризику судом не врахована позиція Європейського суду з прав людини. Зауважує, що ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного особою під вартою (рішення ЄСПЛ у справі «Ноймайстер проти Австрії»), а наявність хоча б і обґрунтованої підозри після спливу певного проміжку часу не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченого (рішення ЄСПЛ у справі «Єлоєв проти України»).

Просить врахувати, що ОСОБА_8 раніше не судима, до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувалася, має постійне місце проживання та дітей. Зазначені обставини у своїй сукупності підтверджують ті факти, що можуть слугувати підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Звертає увагу, що прокурором в судовому засіданні не додано жодного доказу, який би давав підстави дійти висновку, що ОСОБА_8 і справді має намір переховуватися від слідства.

Зазначає, що ризик впливу на свідків на даному етапі розгляду справи взагалі відсутній, адже ОСОБА_8 є жінкою, а загалом усі свідки в даному кримінальному провадженні є малознайомі їй чоловіки. Відсутність у ОСОБА_8 судимості зводить нанівець ризик того, що вона, опинившись на волі, буде вчиняти аналогічні або будь-які інші злочини. Також, як вбачається з матеріалів справи та тексту обвинувального акту, особами, які сприяли вчиненню ОСОБА_8 кримінальних правопорушень є саме ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Вважає, що суд помилково поклав в основу свого рішення тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_8 в разі визнання її винною. В цій частині судом не врахована практика Європейського суд з прав людини

Позиції сторін в суді :

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_8 та її захисник ОСОБА_7 просили апеляційну скаргу захисника обвинуваченої задовольнити з підстав, наведених у ній.

Прокурор в судовому засіданні заперечувала проти задоволення вимог апеляційної скарги захисника обвинуваченої, ухвалу суду 1-ї інстанції просив залишити без змін як законну та обґрунтовану.

Висновки суду:

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Нормами частини 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом вимог ст.ст. 177, 178, 194 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Із наданих матеріалів колегією суддів встановлено, що у провадженні Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 квітня 2025 року продовжено застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Криворізькій установі виконання покарань (№3)» на час розгляду справи у суді, але не більше ніж на 60 (шістдесят) днів, тобто по 27 червня 2025 року включно, з визначенням розміру застави.

Суд 1-ї інстанції встановив, що обраний відносно ОСОБА_8 запобіжний захід тримання під вартою з визначенням розміру застави, який спливає, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке їй інкримінується, а також суспільній небезпеці інкримінованого ОСОБА_8 кримінально протиправного діяння. Врахував, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрювалась, а наразі обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого КК України передбачене безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі строком від шести до десяти років із конфіскацією майна, що само по собі містить ризики того, що обвинувачена може переховуватися від суду з метою ухилення від відбуття такого значного покарання у випадку, якщо воно буде призначено.

При продовженні обраного ОСОБА_8 запобіжного заходу суд належним чином оцінив підвищену суспільну небезпечність інкримінованих обвинуваченій злочинів та суспільний резонанс, і саме наведені вище обставини у їх сукупності та дані про особу обвинуваченої, дають суду можливість зробити висновок, що виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою, на даному етапі кримінального провадження, в змозі забезпечити уникненню ризиків передбачених ст.177 КПК України, зокрема ризику переховування від суду, незаконного впливу на інших обвинувачених, вчинення інших злочинів.

Врахував суд, що тяжкість злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності певної особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Судом враховано, що обвинувачена ОСОБА_8 не заміжня, не має на утриманні ані малолітніх дітей, оскільки вони проживають із її колишнім чоловіком; ані осіб похилого віку, а отже, у неї відсутні міцні соціальні зв`язки, що додатково обумовлює існування ризику переховування обвинуваченої від суду. Також вона офіційно не працевлаштована, тому не виключна можливість того, що перебуваючи на свободі, з метою отримання доходів вона продовжить вчиняти кримінальні правопорушення, пов`язані з незаконним обігом наркотичних засобів та психотропних речовин.

Разом з тим, суд обгрунтовано прийшов до висновку, що доводи прокурора про те, що обвинувачена може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, є припущеннями, яке не підтверджено жодними фактами. З цих підстав виходив суд та констатував відсутність вказаного ризику, оскільки судовий розгляд вже розпочато і органом досудового розслідування зібрано докази, які на думку сторони обвинувачення, підтверджують винуватість ОСОБА_8 .

Також такими припущеннями, на думку суду, є і можливість незаконного впливу на свідків, спеціаліста та експерта. Тому доводи захисника в частині відсутності такого ризику в апеляційній скарзі є необґрунтованими, оскільки доведеність існування ризику впливу на свідків, спеціаліста та експерта був виключено судом 1-ї інстанції.

Разом з цим, суд вважає, що зазначені прокурором ризики незаконного впливу обвинуваченої ОСОБА_8 на інших обвинувачених у цьому кримінальному провадженні доведені, оскільки вказані особи ще не допитані в суді, а обвинувачена з метою уникнення кримінальної відповідальності може шляхом умовляння, викликанням жалю, співчуття або у інший спосіб схилити їх до зміни наданих показів або відмови від них під час судового розгляду.

Таким чином, судом 1-ї інстанції достеменно встановлено існування обґрунтованих підстав вважати, що обвинувачена під важкістю відповідальності, може переховуватися від органів суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом впливу на інших обвинувачених, а відтак прокурором доведена наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів вважає, що на даному етапі кримінального провадження обвинувачення є достатньо обґрунтованим рішення суду про продовження застосованого запобіжного заходу, а достовірність наданих доказів обвинувачення має бути предметом перевірки у межах судового розгляду.

Фактично подана апеляційна скарга сторони захисту викликана самим лише недосягненням бажаного результату у виді звільнення з під варти, що в жодному випадку не може бути підставою для зміни чи скасування обраного запобіжного заходу.

При цьому, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів.

Тяжкість, характер та обставини кримінального правопорушення свідчать про вагомість заявлених ризиків, які дійсно на теперішній час не зменшились, і яким не здатні запобігти більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою.

Судом 1-ї інстанції відповідно до вимог чинного кримінального процесуального закону було розглянуто і альтернативні триманню під вартою заходи забезпечення кримінального провадження відносно обвинуваченої ОСОБА_8 , які передбачені ст.176 КПК України, та надано обґрунтований висновок, з огляду на характер обвинувачення, тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, та існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів стосовно обвинуваченого не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченої щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та їх існування на час розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу ОСОБА_8 є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики вказані у клопотанні прокурора з їх обґрунтуванням та встановлені в ухвалі суду 1-ї інстанції.

Тривалість судового розгляду, в даному випадку не спростовує необхідність продовження обраного запобіжного заходу, а викликана складністю кримінального провадження, великим обсягом доказів, що належить дослідити, саме по собі не утворює підстав для звільнення з-під варти та не свідчить про неможливість подальшого застосування даного виду запобіжного заходу.

Наявність даних, що характеризують обвинувачену, таких як відсутність судимостей та притягнень до адміністративної та кримінальної відповідальності, наявності постійного місця проживання та дітей, не спростовують і не зменшують ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Ці обставини існували і на час вчинення інкримінованого їй злочину, та жодним чином не виступили стримуючим фактором в її поведінці.

Колегія суддів звертає увагу, що відсутність, на даний час, фактів втечі обвинуваченої чи впливу на свідків, жодним чином не свідчить про неможливість вчинення нею цих дій в подальшому. Фактично, її належна процесуальна поведінка та відсутність спроб передбачених у ст. 177 КПК України зумовлені не її високими моральними якостями, а дієвістю обраного запобіжного заходу.

Отже, на даний час продовжують існувати обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_8 у цьому кримінальному провадженні, наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися.

Отже, рішення місцевого суду про продовження строку запобіжного заходу тримання під вартою постановлено із належним додержанням приписів ст. ст.177, 178, 331 КПК України, істотних порушень судом апеляційної інстанції встановлено не було.

Таким чином апеляційна скарга, як така що не підтверджується обставинами провадження, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 422-1 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 квітня 2025 року, якою продовжено застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Криворізькій установі виконання покарань (№3)» на час розгляду справи у суді, але не більше ніж на 60 (шістдесят) днів, тобто по 27 червня 2025 року включно, з визначенням розміру застави, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4