ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/3765/25

Провадження № 11-кп/820/482/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Хмельницького апеляційного суду

в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4 ,

з участю: прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 грудня 2023 року за № 0004227 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 травня 2025 року, -

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Хмельницького, українцю, громадянину України, із середньою освітою, не одруженому, не працевлаштовнаому, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимому,

обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України,

продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 24 липня 2025 року включно та визначено розмір застави.

Продовжуючи ОСОБА_6 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що ризики, які були враховані під час обрання запобіжного заходу, продовжують існувати; більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти таким ризикам та не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Як вбачається із клопотання, на розгляді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0004227 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 361 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, а саме за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану вчинив крадіжку (таємне викрадення чужого майна), а також кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК - викрадення офіційного документу, з корисливих мотивів.

Не погоджуючись з таким рішенням, захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану ухвалу в частині продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 та відмови у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну такого скасувати. Постановити нову, якою обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вказує, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, стороною обвинувачення не доведені.

Судом належним чином не обґрунтовано неможливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти її задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має розцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин.

Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Колегія суддів вважає, що ухвала місцевого суду відповідає зазначеним критеріям.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 3 роки.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Як убачається із матеріалів судового провадження, подане до суду першої інстанції клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 відповідає вимогам ст. 184 КПК України. В обґрунтування клопотання прокурор посилалася на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні зокрема тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років. Зважаючи на те, що у справі не з`ясовані усі обставини, встановлені під час кримінального провадження, не перевірено їх доказами, ризики, визначені ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду, незаконний вплив на потерпілого, вчинення іншого кримінального правопорушення продовжують існувати.

Наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою належним чином перевірялись суддею. При цьому, був допитаний обвинувачений, вислухана думка прокурора, захисника, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому суд першої інстанції врахував, що підстави, які були враховані при обранні йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінились, продовжують існувати вищенаведені ризики.

Тому, суд прийшов до правильного висновку про те, що ризики переховування від суду, продовження злочинної діяльності та впливу на потерпілого продовжують існувати та не зменшились.

Як у суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду кримінального провадження прокурор довів, що застосування щодо ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою не встановлено.

Доводи захисника про необґрунтованість ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на увагу апеляційного суду не заслуговують, враховуючи наступне.

Так, наявність вищезазначених ризиків, ґрунтується на реальних фактичних даних, наведених прокурором у поданому клопотанні та доведених як в судовому засіданні суду першої інстанції, так і в апеляційному суді.

Зокрема, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні проступку, за який законом передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційного нагляду на строк до 3 років, або обмеження волі на той самий строк, а також умисного тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років. А тому, перебуваючи на волі, останній, з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від суду.

Обвинувачений не працевлаштований, отже він не має законних джерел заробітку, а тому існує ризик вчинення інших кримінальних правопорушень.

Крім того, перебуваючи на волі останній матиме реальну можливість здійснювати вплив на потерпілого.

Таким чином, місцевий суд прийшов до правильного висновку про те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, продовжують існувати.

Доводи про те, що суд належним чином не обґрунтував неможливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів щодо ОСОБА_6 апеляційний суд відхиляє.

Так, на переконання апеляційного суду, більш м`які запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання чи поруки не в змозі забезпечити запобігання ризикам, оскільки належним чином не гарантуватимуть постійного перебування підозрюваного за місцем проживання.

Застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту також є недостатнім, оскільки такий не сприятиме уникненню спроб покинути місце проживання, переховуючись від суду.

А тому, враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, зокрема те, що ОСОБА_6 інкримінується таємне викрадення чужого майна на суму 34 097 грн. 92 коп., дані про особу обвинуваченого та ризики, передбачені статтею 177 цього Кодексу, колегія суддів вважає, що місцевий суд прийшов до правильного висновку, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання покладених на нього обов`язків.

Що ж стосується тверджень адвоката про необхідність застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, то апеляційний суд виходить з наступного.

Так, колегією суддів під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали було досліджено матеріали кримінального провадження та не встановлено підстав для зміни обраного обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Лише найсуворіший запобіжний захід зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо обвинуваченого, на думку колегії суддів, унеможливить запобігання існуючим ризикам, оскільки ОСОБА_6 не перебуватиме під наглядом правоохоронних органів та зможе переховуватись від органу досудового розслідування та суду, впливати на потерпілого, а також продовжити кримінально протиправну поведінку.

Інші доводи апеляційної скарги не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу суду законною, обґрунтованою та вмотивованою, порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни судового рішення, не встановлено.

Отже, потреба в обмеженні права на особисту свободу обвинуваченого шляхом продовження останньому запобіжного заходу є виправданою.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 196, 197, 407, 418, 422, 4221 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 травня 2025 року в частині продовження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 24 липня 2025 року включно та в частині відмови у задоволенні клопотання його захисника адвоката ОСОБА_7 про зміну такого залишити без змін, а апеляційну скаргу останнього без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3