У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2025 року Володимирський міський суд Волинської області у складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

уповноваженої особи Міністерства юстиції України ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Міністерства юстиції України про визнання і виконання на території України вироку Апеляційного суду м. Брюссель від 09.09.2021 щодо громадянки України ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ

25 липня 2025 року до Володимирського міського суду Волинської області надійшло клопотання Міністерства юстиції України про визнання і приведення на території України вироку Апеляційного суду м. Брюссель щодо ОСОБА_5 .

Своє клопотання мотивують тим, що ОСОБА_5 , яка є громадянкою України, засуджено вироком Апеляційного суду м. Брюссель від 09.09.2021 року за вчинення злочинів, передбачених § 1.2 та § 1.4 статті 380 (утримання публічного дому та експлуатація розпусти або проституції інших осіб) та п.2 ст.505 (відмивання грошей, а саме здійснення циркуляції злочинного капіталу та інтегрування його в легальну економіку) Кримінального кодексу Королівства Бельгія до покарання у виді 15 місяців позбавлення волі зі звільненням від відбування призначеного покарання з випробувальним терміном строком на 5 років та застосовано обов`язкову конфіскацію у сумі 194 229,34 Євро та факультативну конфіскацію у сумі 416 485,33 Євро.

У міжнародному судовому дорученні від 10.01.2024 Генеральна прокуратура Брюсселя повідомила, що відповідно до інформації, наданої українською стороною засуджена ОСОБА_5 з 12.01.2017 є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та просила виконати вищенаведені конфіскації, в тому числі за рахунок квартири засудженої ОСОБА_5 .

Зважаючи на викладене Міністерство юстиції України просило:

- вирішити питання про визнання і виконання на території України вироку Апеляційного суду м. Брюссель від 09.09.2021 щодо громадянки України ОСОБА_5 ;

- визначити за Кримінальним кодексом України правову кваліфікацію діяння, у вчиненні яких ОСОБА_5 вироком Апеляційного суду м. Брюссель від 09.09.2021 визнано винною;

- виконати на території України вирок Апеляційного суду м. Брюссель від 09.09.2021 щодо громадянки України ОСОБА_5 в частині застосування обов`язкової конфіскації у сумі 194 229,34 Євро та факультативну конфіскацію у сумі 416 485,33 Євро.

Уповноважена особа Міністерства юстиції України ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала клопотання та просила його задовольнити.

Прокурор Володимирської окружної прокуратури Волинської області ОСОБА_4 в судовому засіданні також просив задовольнити вказане клопотання Міністерства юстиції України.

Засуджена ОСОБА_5 повідомлялася про судове засідання шляхом оголошення на сайті суду.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали клопотання, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Судом встановлено, що вироком Апеляційного суду м. Брюссель від 09.09.2021 року засуджено ОСОБА_5 за вчинення злочинів, передбачених § 1.2 та § 1.4 статті 380 (утримання публічного дому та експлуатація розпусти або проституції інших осіб) та п.2 ст.505 (відмивання грошей, а саме здійснення циркуляції злочинного капіталу та інтегрування його в легальну економіку) Кримінального кодексу Королівства Бельгія до покарання у виді 15 місяців позбавлення волі зі звільненням від відбування призначеного покарання з випробувальним терміном строком на 5 років та застосовано обов`язкову конфіскацію у сумі 194 229,34 Євро та факультативну конфіскацію у сумі 416 485,33 Євро.

Вказані діяння є також кримінально караними відповідно до Кримінального кодексу України.

Так, відповідно до ч.1 ст.302 КК України створення або утримання місць розпусти, а також звідництво для розпусти караються штрафом від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційним наглядом на строк до двох років, або обмеженням волі на той самий строк.

Відповідно до ч.1 ст.209 КК України набуття, володіння, використання, розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі здійснення фінансової операції, вчинення правочину з таким майном, або переміщення, зміна форми (перетворення) такого майна, або вчинення дій, спрямованих на приховування, маскування походження такого майна або володіння ним, права на таке майно, джерела його походження, місцезнаходження, якщо ці діяння вчинені особою, яка знала або повинна була знати, що таке майно прямо чи опосередковано, повністю чи частково одержано злочинним шляхом караються позбавленням волі на строк від трьох до шести років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до двох років та з конфіскацією майна.

ОСОБА_5 є громадянкою України, та з 12.01.20007 є власником квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.2 ч.6 ст.568 КПК України за клопотанням центрального органу України суд може прийняти рішення про передачу майна, конфіскованого відповідно до вироку чи іншого рішення суду запитуючої сторони, які набрали законної сили, а так само його грошового еквівалента, згідно з міжнародними договорами України, що регулюють питання розподілу конфіскованого майна або його грошового еквівалента.

Відповідно до п.1 ст.2 Конвенції про відмивання, пошук, арешт та конфіскацію доходів, одержаних злочинним шляхом 1990 року кожна Сторона вживає таких законодавчих та інших заходів, які можуть бути необхідними для забезпечення її спроможності конфісковувати засоби і доходи або власність, вартість якої відповідає таким доходам.

Стаття 8 Конвенції зобов`язує сторони у якнайширш можливий спосіб надавати одна одній допомогу у встановленні і розшуку засобів, доходів та іншої власності, що підлягають конфіскації. Така допомога включає надання і забезпечення доказів стосовно існування, місцезнаходження або пересування, характеру, юридичного статусу чи вартості вищезгаданої власності.

Стаття 13 Конвенції передбачає здійснення конфіскації. Так, Сторона, яка від іншої Сторони отримала клопотання про конфіскацію засобів або доходів, розташованих на її території:

a) забезпечує виконання постанови про конфіскацію, ухваленої судом запитуючої Сторони, щодо таких засобів чи доходів; або

b) передає це клопотання своїм компетентним властям з метою отримання постанови про конфіскацію і, в разі одержання такої постанови, виконує її.

Для цілей застосування пункту 1b цієї статті, кожна Сторона, у разі необхідності, має право порушувати справу про конфіскацію згідно з її власним законодавством.

Положення пункту 1 цієї статті застосовуються також до конфіскації у вигляді вимоги сплати грошової суми, еквівалентної вартості доходів, якщо власність, до якої може бути застосована конфіскація, розташована на території запитуваної Сторони. В таких випадках, при застосуванні конфіскації згідно з пунктом 1, запитувана Сторона, у разі неотримання платежу, звертає вимогу на будь-яку власність, яка може бути використана для цих цілей.

Якщо клопотання про конфіскацію стосується конкретного предмета власності, Сторони можуть дійти згоди про те, що запитувана Сторона може застосувати конфіскацію у вигляді вимоги сплати грошової суми, еквівалентної вартості власності.

Відповідно до ч.4 ст.603 КПК України за результатами судового розгляду суд постановляє ухвалу : 1) про виконання вироку суду іноземної держави повністю або частково. При цьому суд визначає, яка частина покарання може бути виконана в Україні, керуючись положеннями Кримінального кодексу України, що передбачають кримінальну відповідальність за злочин, у зв`язку з яким ухвалено вирок, та вирішує питання про застосування запобіжного заходу до набрання ухвалою законної сили; 2) про відмову у виконанні вироку суду іноземної держави.

Ухвала про виконання вироку суду іноземної держави звертається до виконання згідно з цим Кодексом (ч.1 ст.604 КПК України).

Зважаючи на викладене суд вважає, що клопотання Міністерства юстиції України про визнання і виконання на території України вироку Апеляційного суду м. Брюссель від 09.09.2021 щодо громадянки України ОСОБА_5 є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.568, 602-604 КПК України, Конвенцією про відмивання, пошук, арешт та конфіскацію доходів, одержаних злочинним шляхом 1990 року,суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання Міністерства юстиції України про визнання і виконання на території України вироку Апеляційного суду м. Брюссель від 09.09.2021 щодо громадянки України ОСОБА_5 - задовольнити.

Визначити, що відповідно до законодавства України діяння, у вчиненні яких ОСОБА_5 визнано винуватою вироком Апеляційного суду м. Брюссель від 09.09.2021, містять ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.209 та ч.1 ст.302 Кримінального кодексу України.

Виконати на території України вирок Апеляційного суду м. Брюссель від 09.09.2021 щодо громадянки України ОСОБА_5 в частині застосування обов`язкової конфіскації у сумі 194 229,34 Євро та факультативної конфіскації у сумі 416 485,33 Євро.

Копію ухвали суду, яка набрала законної сили, у 2-х примірниках направити до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за адресою: вул. Володимирська, 1, м. Луцьк, Волинська область, 43016, для повідомлення Міністерства юстиції Королівства Бельгія.

Після набрання ухвалою суду законної сили звернути таку до виконання згідно вимог КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Володимирський міський суд Волинської області протягом 7-ми днів з дня проголошення ухвали.

Повний текст ухвали виготовлений 27.08.2025.

Головуючий ОСОБА_6