єдиний унікальний номер справи 546/643/25
номер провадження 1-кс/546/8/25
УХВАЛА

11 липня 2025 року м. Решетилівка

Суддя Решетилівського районного суду Полтавської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву судді Решетилівського районного суду Полтавської області ОСОБА_3 про самовідвід у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

установив:

Суддею Решетилівського районного суду Полтавської області ОСОБА_3 02 липня 2025 року заявлено самовідвід у розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

Заява про самовідвід мотивована тим, що нею була розглянута справа № 546/1228/24 про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Постановою суду від 13 грудня 2024 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу. Події, про які зазначено в постанові суду від 13 грудня 2024 року, покладені в основу обвинувачення ОСОБА_4 по даному кримінальному провадженні та стосуються тих самих осіб, зокрема потерпілої ОСОБА_5 . Тобто суддя ОСОБА_3 надала оцінку подіям, які викладені в постанові суду від 13 грудня 2024 року.

07 липня 2025 року заява про самовідвід судді ОСОБА_3 передана на розгляд судді ОСОБА_1 , судовий розгляд заяви було призначено на 14 годину 10 хвилин 11 липня 2025 року.

У судове засідання 11 липня 2025 року суддя ОСОБА_3 не з`явилася, заяв чи клопотань не надсилала.

Прокурор ОСОБА_6 надала суду письмові пояснення у яких зазначила, що підстави для самовідводу відсутні, оскільки нормами статей 75 та 76 КПК України не передбачено заборони судді брати участь у кримінальному провадженні щодо особи, у випадку коли суддя розглядав справу про адміністративне правопорушення щодо цієї самої особи та не є обставиною, що викликає сумніви в неупередженості судді. Прокурор вказує, що Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема в справі «Білуха проти України» зазначає, що суд, який здійснює провадження по справі повинен бути безстороннім. Згідно усталеної практики ЄСПЛ існування неупередженості повинно визначатися: 1) на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, a також 2) на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його неупередженості. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Щодо об`єктивного критерію, при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими. Отже, при вирішенні питання про відвід судді або складу суду необхідно перевірити додержання як об`єктивного, так і суб`єктивного критеріїв безсторонності суду, a саме формування суду (колегії суддів) для розгляду конкретної справи (об`єктивний критерій) у встановлений законом спосіб, та надати оцінку доводам заявника на предмет недодержання вимог щодо особистої безсторонності суду (суб`єктивний критерій).

У свою чергу, поняття «обставини, які викликають сумнів у йoгo неупередженості» є oцiнoчним, використання якого залежить від правосвідомості особи, яка його застосовує та з`ясовує його сутність, виходячи зі свого внутрішнього переконання.

Як вбачається з практики Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.9 KПK України є обов`язковою для застосування під час здійснення кримінального провадження, при наданні оцінки безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспекти. Зокрема, у справах «Гаусшильдт проти Данії» тa «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначено, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції пpo захист прав людини і основоположник свобод, мaє визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття у справі « Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення йoгo від справи. При цьому суддя вважається безстороннім, якщо тільки нe з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, a якщо з' являються сумніви щодо нього, тo для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, його прихильностей чи уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, щo свідчить про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»). Зазначену позицію Європейського суду з прав людини підтримав і Верховний Суд України у справі № 5-15п12 (ухвала Верховного Суду України від 01 березня 2012 року).

Разом із цим, наведені в заяві судді ОСОБА_3 про самовідвід підстави не можна визнати такими, що свідчать про її упередженість та небезсторонність або виключають можливість її участі у розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 KK України, оскільки вoни не містять ознак жодної з обставин, визначених ст. 75 KПK України та не може бути свідченням порушення презумпції неупередженості судді у кримінальному провадженні. Така позиція узгоджується з постановою Верховного Суду від 01.05.2024 у справі № 607/13421/22 (провадження № 51-5168 км 23), у якій зазначено, що KПK імперативно не встановлює заборону судді апеляційного суду розглядати кримінальне провадження та справу про адміністративне правопорушення стосовно однієї і тієї ж особи, a також з позицією, викладеною в ухвалі Верховного суду від 27.04.2023 у справі № 683/1804/22 (провадження № 51-2474 ск 23). Тож, в цьому контексті у судді ОСОБА_3 не виникало обов`язку заявити самовідвід від розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_4 .

Посилання судді ОСОБА_3 на наявність обставин, які викликають сумнів y її неупередженості з підстав винесення нею пocтaнoви про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, є також непереконливими, оскільки суддя при розгляді провадження за ст. 126-1 KK України не повинен надавати заново оцінку подіям, з приводу яких прийняті рішення у справах про адміністративні правопорушення, передбачені ст.173-2 КУпАП, a лише враховувати уже встановлені постановою (постановами), винесеними у справах про адміністративні правопорушення, фaкти попереднього притягнення обвинуваченого до адміністративної відповідальності за відповідною частиною (частинами) ст. 173-2 КУпАП, які (факти) і утворюють систематичність вчинення кримінально караного домашнього насильства, передбаченого ст. 126-1 KK України. Таким чином, з огляду нa відмінність предметів доказування, розгляд суддею окремих справ про адміністративне правопорушення не є перешкодою для розгляду тим же суддею кримінальної справи зa вчинення домашнього насильства, яке включає епізоди, за яким цей суддя прийняв постанову у справі про адміністративне правопорушення.

Захисник ОСОБА_7 11 липня 2025 року подав до суду заяву про розгляд заяви судді про самовідвід без його участі, при ухваленні рішення поклався на розсуд суду.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судове засідання 11 липня 2025 року не з`явився, подав до суду заяву про проведення судового засідання за його відсутності.

Потерпіла ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином в порядку ст. 135 КПК України.

Неявка учасників судового процесу не є перешкодою для розгляду заяви про самовідвід судді.

З огляду на положення ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснювалося.

Суддя, дослідивши матеріали кримінального провадження, доходить наступних висновків.

Статтею 75 КПК України визначені підстави для відводу (самовідводу) слідчого судді, судді або присяжного, перелік яких є вичерпним.

Так, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні:

1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;

2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;

3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;

5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Таким чином, однією з обставин, що виключає участь слідчого судді є наявність інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, а наявність безсторонності повинна визначатися за суб`єктивними та об`єктивними критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід враховувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про безсторонність суду.

Аналогічні вимоги щодо гарантування захисту прав, свобод та інтересів кожного у розумні строки незалежним, безстороннім та справедливим судом передбачені і у ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Постановою Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 552/4932/17 було констатовано наявність підстав для відводу судді, який розглядав справу за обвинуваченням особи у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, попередньо розглянувши та визнавши зазначену особу винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, де коло учасників як в кримінальному, так і в адміністративному провадженні були ідентичними, а аналіз показань свідків і потерпілого були аналогічні наведеним у рішенні в адміністративній справі.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2013 у справі «Рудніченко проти України» також було встановлено порушення п. 1 ст. 6 Конвенції у випадку, коли суддя попередньо розглядав матеріали про адміністративне правопорушення у подіях, які дотичні до кримінального правопорушення.

Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

На виконання цього рішення ЄСПЛ постановою Великої Палати Верховного Суду № 13-13зво18 від 14 листопада 2018 року також було констатовано, що в даному випадку мав бути задоволений відвід головуючому судді.

З огляду на вказані висновки, суддя вважає, що визначальними для обґрунтованості заявленого відводу (самовідводу) судді у кримінальних провадженнях через попередній розгляд цим суддею інших матеріалів про юридичну відповідальність однієї і тієї ж особи, являється взаємопов`язаність висунутого обвинувачення з подіями в іншому провадженні (як по характеру, часу та колу учасників), що в свою чергу може сформувати у стороннього спостерігача сумнів у об`єктивності та неупередженості судді.

Згідно п.12 Висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів передбачено, що при винесенні судових рішень у відношенні сторін в судовому засіданні судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від любих зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довір`ям не тільки зі сторони сторін у конкретному спорі, але і зі сторони суспільства в цілому. При цьому, суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача, інакше довір`я до незалежності судової влади буде підірвано.

У Рішеннях Європейського суду з прав людини - рішенні від 09.11.2006 року у справі «Білуга проти України» та рішенні від 28.10.1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії» зазначається, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві; судді зобов`язані викликати довіру учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній упередженості, повинен брати самовідвід.

У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому сенсі навіть вигляд має певну важливість іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії»).

Згідно відомостей, отриманих шляхом вільного та відкритого доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень постановою судді Решетилівського районного суду Полтавської області ОСОБА_3 від 13 грудня 2024 року у справі № 546/1228/24 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Потерпілою від даного правопорушення була його дружина ОСОБА_5 .

Події, про які зазначено в постанові судді від 13 грудня 2024 року, покладені в основу обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по кримінальному провадженню № 0000318, розгляд якого здійснює суддя ОСОБА_3 . Потерпілою в кримінальному провадженні № 0000318 є ОСОБА_5 (а.с. 1-8)

Ураховуючи вищезазначене, суддя вважає, що у стороннього спостерігача може скластись уявлення, що у судді ОСОБА_3 вже сформована думка щодо обставин та подій, про які зазначено у обвинувальному акті по даному кримінальному провадженню, тому з метою уникнення будь-яких сумнівів в об`єктивності та неупередженості судді із зазначених вище підстав, заява про самовідвід підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, та керуючись ст. 75, 80, 81, 372 КПК України, суддя

постановив:

Заяву судді Решетилівського районного суду Полтавської області ОСОБА_3 про самовідвід у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, задовольнити та відвести її від розгляду даного кримінального провадження.

Матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000318, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, передати до канцелярії Решетилівського районного суду Полтавської області для визначення іншого складу суду в порядку, передбаченому ст. 35 КПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1