Справа №766/5461/25
н/п 1-кс/766/3156/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2025 року

Слідчий суддя Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_1 за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Деснянської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про продовження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

встановила:

Прокурор у кримінальному провадженні звернувся до слідчого судді з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Обґрунтування клопотання:

У Херсонському міському суді Херсонської області перебуває на розгляді обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000115 від 13.01.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що він, проходячи військову службу за призовом під час мобілізації, на посаді помічника начальника групи охорони та патрульно-постової служби взводу охорони та патрульно-постової служби роти ІНФОРМАЦІЯ_2 , у військовому званні «молодший сержант», 12 січня 2025 року приблизно о 21 годині 55 хвилин, знаходячись за місцем свого тимчасового проживання за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи з прямим умислом направленим на заподіяння смерті іншій людині, під час конфлікту зі своїм колегою по службі стрільцем групи охорони та патрульно-постової служби взводу охорони та патрульно-постової служби роти ІНФОРМАЦІЯ_2 солдатом ОСОБА_6 , який раптово виник в ході сумісного розпиття спиртних напоїв та переріс в бійку, взяв до рук кухонний ніж, повалив ОСОБА_6 на підлогу, впавши на нього і закріпившись зверху, наніс цим ножем останньому не менше 3 ударів в область грудної клітини зліва та справа, виконавши усі дії, які вважав необхідними для вбивства ОСОБА_6 , однак свій злочинний намір у вигляді настання смерті останнього не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки військовослужбовець старший сержант ОСОБА_7 , вчасно втрутився в цей конфлікт відтягнув ОСОБА_4 від ОСОБА_6 та вибив ногою ніж з рук ОСОБА_4 , припинивши протиправні дії останнього, своєчасно надав допомогу потерпілому та доставив його до медичного закладу, таким чином ОСОБА_4 не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.

В результаті протиправних дій, ОСОБА_4 заподіяв потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та виникли від трьох травматичних дій колюче-ріжучого предмету, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України - незакінчений замах на вбивство, тобто на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

13.01.2025 о 14.10 год. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано у порядку п.п. 1,2 ч.1 ст.208 КПК України.

13.01.2025 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 15.01.2025 року (487/199/25, провадження 1-кс/487/863/25) щодо підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 13.03.2025 (включно).

03.03.2025 постановою керівника Херсонської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону продовжено до 3 місяців, тобто до 13.04.2025.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.04.2025 до підозрюваного ОСОБА_4 продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 13.04.2025 (включно).

03.04.2025 обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скеровано до Херсонського міського суду Херсонської області для розгляду по суті.

Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_8 від 07.04.2025 підготовче судове засідання призначено на 03.06.2025 об 10.30, тобто поза межами строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_4 , тому виникла необхідність звернутись до слідчого судді для продовження раніше застосованого запобіжного заходу.

Відтак, ОСОБА_4 обґрунтовано обвинуваченого у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч.1 ст.115 КК України, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк семи до п`ятнадцяти років.

Строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 закінчується 13.04.2025 року.

На даний час виникла необхідність у продовженні строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки встановлені ризики, визначені ст. 177 КПК України, які вказують на те, що застосування менш суворого запобіжного заходу не забезпечить його належну процесуальну поведінку та надасть можливість уникнути обвинуваченому кримінальної відповідальності шляхом: переховування від органів досудового розслідування та суду; незаконного впливу на свідків, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до ч. 5 ст. 615 КПК України 5. У разі неможливості проведення підготовчого судового засідання обраний слідчим суддею, керівником органу прокуратури під час досудового розслідування запобіжний захід у вигляді тримання під вартою вважається продовженим до вирішення відповідного питання у підготовчому судовому засіданні, але не більше ніж на два місяці.

Метою застосування запобіжного заходу до обвинуваченого, згідно ст. 177 КПК України є забезпечення виконання обвинуваченим (обвинуваченим) покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити вищевказані дії, що зазначені в п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Обставинами, які дають підстави зробити висновки про наявність вищевказаних ризиків є:

1. ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, а саме у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст.115 КК України, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, усвідомлюючи, що у зв`язку із повідомленням йому про підозру у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, у подальшому його може бути притягнуто до кримінальної відповідальності, що тягне за собою певні негативні наслідки у вигляді санкції, передбаченої ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, може умисно ухилятися від явки в органи досудового слідства, слідчого судді або переховуватись від органів досудового розслідування та суду, чим може перешкоджати встановленню істини по справі. Слід зазначити, що у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Таким чином, наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України переховування від органів досудового розслідування та суду.

2. Обвинувачений, перебуваючи на волі, самостійно або через інших осіб може перешкоджати встановленню істини у справі, здійснювати вплив свідків, узгоджувати свої показання з показаннями інших осіб, які визнані свідками у справі, надавати цим особам поради з урахуванням відомих йому обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань в ході досудового розслідування, з метою створення собі «алібі» щодо його непричетності до вчинення інкримінованого йому злочину, тим самим перешкодити встановленню істини в кримінальному провадженні, що дає підстави стверджувати, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно забезпечити виконання запланованих процесуальних рішень у кримінальному провадженні. У випадку не застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, існує вірогідність незаконного впливу на свідків. Вказані дії можуть протиправно перешкоджати кримінальному провадженню та встановленню всіх обставин події, зокрема, перешкоджати прибуттю свідків до слідчого, прокурора або суду, іншим чином вплинути на своїх знайомих по службі, підлеглих тощо. Таким чином, наявний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України незаконний вплив на свідків у вказаному кримінальному провадженні.

3. Крім того, дії обвинуваченого під час вчинення кримінального правопорушення, у скоєнні якого він підозрюється, свідчать про наявність ризику повторного вчинення кримінального правопорушення. Розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, як військовослужбовець, який наразі проходить військову службу, може здійснити вплив на свідків, як благаючи або умовляючи їх, так і маючи безперешкодний доступ до вогнепальної зброї.

При оцінці обставин, передбачених ст. 178 КПК України, досудове слідство прийшло до висновків, що: 1) є наявні вагомі докази вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) обвинувачений вчинив умисний злочин, який відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до особливо тяжких злочинів, а саме кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується 3) вік та стан здоров`я обвинуваченого дозволяє застосовувати до нього запобіжний захід, пов`язаний з обмеженням волі та свободи пересування; 4) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Таким чином, з метою запобігання спробам обвинуваченого переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні та іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню (перетнути кордон України, не з`являтись на виклик слідчого, прокурора, суду; незаконно впливати на свідків), сторона обвинувачення вважає за доцільне продовжити застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Необхідність обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», слідчому судді, суду слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи обвинуваченого, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Так, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 спрямоване на забезпечення посилення контролю за місцем перебування останнього, виконання ним процесуальних обов`язків, попередження та своєчасне припинення вчинення обвинуваченим незаконного впливу на свідків та вчинення інших кримінальних правопорушень.

Все вищезазначене дає органу досудового розслідування достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, у подальшому може: переховуватися від органів досудового слідства та /або суду; незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Осіб, які можуть бути поручителями та забезпечать виконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків згідно ст. 194 КПК України, не виявлено.

На підставі викладеного, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, а також ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України, для їх запобігання, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, прокурор просить задовольнити клопотання.

Доводи сторін у судовому засіданні:

Прокурор в судовому засіданні просив клопотання задовольнити за підставами, викладеними у клопотанні.

Захисник заперечив проти задоволення клопотання. На обґрунтування своїх заперечень послаdся на те, що прокурором не надано належних доказів існування ризиків, зазначених у клопотанні. Також захисник наголосив на тому, що його підзахисний не покинув місце вчинення злочину, добровільно надав згоду на обшук свого житла, був присутній при обшуку, при цьому не перешкоджав діям працівників поліції, а навпаки, сприяв, нічого не спотворив, не знищив ніяких речей та предметів злочину, у зв`язку з чим просив виключити з числа ризиків, ризики переховування та перешкоджання слідству. Крім того, вважає недоведеним ризик впливу на свідків, через їх відсутність, а потерпілий ОСОБА_9 взагалі відмовився від статусу потерпілого, всі свідки допитані, впливати на них у обвинуваченого немає жодного смислу та можливості. Крім того, просив виключити з числа ризиків ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, звернувши увагу на те, що в ухвалі слідчого судді, якою ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід, такий ризик не було встановлено, а прокурором не доведено, що такий ризик раптом з`явився або продовжив існувати. Разом з цим, зазначив, що взагалі всі свідки, допитані у цьому кримінальному провадженні, надають позитивні характеристики ОСОБА_4 , який має багато грамот, відзнак, нагороджений грамотою Президента України у 2014 році, на підтвердження чого захисником надано відповідні документи, також вказав, що його підзахисний є учасником бойових дій, приймав активну участь у захисті держави, має контузії, хронічні захворювання. Звернув увагу на те, що за обставинами правопорушення ОСОБА_4 не першим почав бійку та не мав на меті вбивати ОСОБА_9 , якщо б він це хотів зробити, то він би це зробив зі зброї, яку знайшли поруч з ним на місці події. Вважає клопотання необґрунтованим та просив відмовити у задоволенні і застосувати до його підзахисного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений повністю підтримав думку свого захисника, заперечив проти задоволення клопотання, пояснив, що з 2015 року по 2020 рік перебував у складі НОМЕР_1 механізованої бригади з розташуванням у АДРЕСА_2 , потрапив до бригади по мобілізації, пізніше підписав контракт, 28.03.2022 добровільно пішов служити у військову службу правопорядку (ВСП), проживає у м. Кривому Розі разом із матір`ю, 1953 року народження, має з нею дуже добрі стосунки, має середню спеціальну освіту. За професією є теслярем, до війни працював монтажником залізобетонних конструкцій у БМО № 30 у м. Кривий Ріг. У м. Херсоні винаймав житло за адресою: АДРЕСА_1 , у разі обрання йому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту буде перебувати за адресою свого місця проживання у АДРЕСА_3 , де буде проживати разом із матір`ю. Також повідомив, що не мав до цього часу стягнень по службі, тільки численні заохочення, серед інших, має нагороду «Вірність присязі», до дня піхоти, має президентську винагороду у 2018 році. Також пояснив, що взагалі не вживає алкоголь на службі, в той день був вихідний і так сталося, що випив разом із потерпілим, який почав конфлікт, в ході якого накинувся на ОСОБА_4 і той був змушений оборонятися та надати у відповідь удари, не мав на меті умислу на вбивство. Просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт, тікати нікуди не збирається, сприяє слідству, ніяких перешкод ні в чому не чинив і не збирається чинити.

Мотивація суду:

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя встановила наступне.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 15.01.2025 ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 13.03.2025.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.04.2025 ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 13.04.2025.

03.04.2025 обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скеровано до Херсонського міського суду Херсонської області для розгляду по суті.

Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_8 від 07.04.2025 підготовче судове засідання призначено на 03.06.2025 на 10.30 годину.

Клопотання прокурора щодо розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою саме слідчим суддею не обґрунтоване, що підтверджується наступним.

Прокурор, як на правову підставу звернення до слідчого судді із клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, щодо якого обвинувальний акт направлено до суду, посилається на ч.5 ст.615 КПК України, при цьому чітко зазначає, що у разі неможливості проведення підготовчого судового засідання обраний слідчим суддею, керівником органу прокуратури під час досудового розслідування запобіжний захід у вигляді тримання під вартою вважається продовженим до вирішення відповідного питання у підготовчому судовому засіданні, але не більше ніж на два місяці. Саме такий припис містить ч.5 ст.615 КПК України. За вказаних обставин незрозуміло чому прокурор звертається до слідчого судді із клопотанням про продовження строку досудового розслідування, якщо воно вважається продовженим!

З приводу правових підстав звернення прокурора із клопотанням слідчий суддя зазначає наступне.

Відповідно до частини 6 ст. 199 КПК України, у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

На переконання слідчого судді вказана норма закону розрахована на ті випадки, коли підготовче судове засідання не може бути проведено з поважних причин, зокрема, не може бути сформована колегія суддів, хвороба судді, якому розподілена справа, тощо, але, аж ніяк не призначення підготовчого судового засідання суддею поза межами строку запобіжного заходу, що має місце в даному випадку.

Клопотання слідчому судді подане з порушенням визначеного 5-ти денного строку.

Слід зазначити, що прокурор протягом всього клопотання посилається на досудове розслідування, яке вже закінчилося, та на підозру, доводячи її обґрунтованість, тоді як обвинувальний акт вже направлено до суду.

Проте, незважаючи на вказані процесуальні порушення, слідчий суддя з урахуванням наявності норми кримінального процесуального закону, що надає слідчому судді право на розгляд клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою після направлення обвинувального акту до суду, закінчення строку тримання під вартою обвинуваченого 13.04.2025, призначення підготовчого судового засідання у справі на 03.06.2025, вважає за можливе розглянути вказане клопотання.

Кримінальним процесуальним Кодексом України не визначено вимоги до клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому після направлення обвинувального акту до суду до проведення підготовчого судового засідання, проте, на переконання слідчого судді, вказане клопотання за своїм змістом щодо ризиків має відповідати вимогам, визначеним ст. ст. 184, 199 КПК України, з урахуванням певної стадії кримінального провадження, а саме: досудове розслідування завершено і справа передана до суду, але ще не прийнята до розгляду, не може доводитись обґрунтованість підозри, а відповідно немає потреби у висвітленні доказів на її обґрунтування, бо слідчий суддя за наявності обвинувального акту не уповноважений оцінювати обґрунтованість підозри, деякі ризики, визначені ст.177 КПК, не можуть існувати на даній стадії кримінального провадження тощо.

Натомість прокурор детально виклав зміст обвинувачення, перерахував коли і ким постановлялися ухвали про застосування та про продовження запобіжного заходу ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, коли продовжувався строк досудового розслідування, дати повідомлень про підозру та остаточну підозру, детально описав докази, зазначивши, що вони повністю доводять обґрунтованість підозри. Адже мало б бути логічно зрозуміло, що при наявності обвинувального акту в суді дані обставини не мають жодного процесуального значення і не можуть досліджуватись та оцінюватись слідчим суддею.

Після направлення обвинувального акту до суду за змістом ч.6 ст.193 КПК України слідчий суддя при розгляді клопотання про продовження строку запобіжного заходу може оцінювати тільки ризики, зазначені у ч.1 ст.177 КПК України, та докази на їх існування.

Згідно змісту клопотання ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.11КК України і обвинувальний акт направлено до Херсонського міського суду Херсонської області.

Щодо ризиків, то прокурором зазначено про наявність ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3, 4, 5 ст.177 КПК України, тобто всі, які визначені ч.1 ст.177 КПК України.

Дане клопотання про застосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходячи зі змісту ухвали слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 15.01.2025, яким продовжено ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання піл вартою, є ідентичним тому, що заявлялось раніше, тоді як ризики на кожному етапі кримінального провадження повинні конкретизуватися. Таке відношення до клопотання вказує на певний формалізм у заявленні ризиків.

Слідчий суддя вважає, що ризик переховування від суду відсутній з огляду на обставини життя обвинуваченого та його поведінку після вчинення злочину.

Обвинувачений ОСОБА_4 тривалий час перебуває на службі в лавах ЗСУ, брав участь у бойових діях, про що свідчить відповідне посвідчення, видане 20.01.2016, з початком повномасштабного вторгнення пішов на військову службу добровольцем, має численні відзнаки та нагороди за військову службу: нагородження нагрудним знаком «Гідність та честь» (06.12.2015), відзнака Президента України «За участь в антитерористичній операції» (17.02.2016), грамоти, подячні листи, подяки (2017-2018), сертифікат курсу підготовки сержантського складу (11.11.2022). У зв`язку із участю у бойових діях 24.11.2022, отримав ушкодження, про що також надано відповідні документи. Зазначене свідчить про активну громадянську позицію ОСОБА_4 . Він і надалі готовий служити в лавах ЗСУ.

Про відсутність намірів переховуватися від суду свідчить поведінка обвинуваченого після вчиненого з місця події не втік, брав участь у обшуку житла без чинення будь-яких перешкод органу досудового розслідування, чого не заперечував і сам прокурор у судовому засіданні, не вчинив жодних дій, які б свідчили про наміри переховуватися від слідства. Також, обвинувачений має зареєстроване місце проживання у м. Кривому Розі, яке повідомив слідству та слідчому судді, проживав там разом із матір`ю, має з нею гарні стосунки, що свідчить про його міцні соціальні зв`язки.

Щодо впливу на свідків, який заявлено прокурором вперше вже на етапі судового слідства, то слід зазначити, що він прокурором не обґрунтований і в судовому засіданні даний ризик не знайшов свого підтвердження, оскільки прокурор не зазначив, в який спосіб, в чому цей вплив може полягати та які наслідки це матиме для кримінального провадження. Крім того, стороною захисту повідомлено, що свідки, як очевидці події, у справі відсутні, а всі інші характеризують ОСОБА_4 тільки позитивно. Потерпілий у справі відсутній, оскільки відмовився бути потерпілим, не бажає підтримувати обвинувачення, зважаючи на те, що він спровокував та першим розпочав бійку, яка призвела до таких наслідків. Обвинувачений визнає свою вину у вчиненому. Прокурор у судовому засіданні не заперечив вказаних фактів. Вплив обвинуваченого на свідків у такому випадку є не доцільним.

Щодо впливу на експерта. Незрозуміло який вплив на експерта може бути здійснено, коли досудове розслідування завершено і наявні всі висновки експертів.

Прокурор заявляючи про ризик повторного вчинення кримінального правопорушення, обґрунтовує даний ризик набором загальних фраз, не пов`язаних між собою логічним змістом, а саме: «розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, як військовослужбовець, який наразі проходить військову службу, може здійснити вплив на свідків, як благаючи або умовляючи їх, так і маючи безперешкодний доступ до вогнепальної зброї» (арк. 7 клопотання). Крім вказаної фрази, інших обґрунтувань вказаного ризику у клопотанні не зазначено.

Як мету для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурор зазначив «забезпечення посилення контролю за місцем перебування останнього». Метою запобіжних заходів є виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а «не посилення контролю за місцем його перебування».

Необхідність тримання обвинуваченого під вартою прокурор обґрунтовує таким ризиком як «перешкоджанням встановленню істини по справі» (абз.2 арк. 7 клопотання), але такого ризику КПК не передбачено і взагалі такого поняття як «істина у справі» КПК України не містить.

Стосовно ризику можливості вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, слідчий суддя зауважує, що прокурором дуже узагальнено зазначено про можливість продовження кримінального правопорушення обвинуваченим, не наведено жодних конкретних обставин та фактів, які б вказували на схильність обвинуваченого вчинити інше правопорушення. Ковтун раніше не судимий, не вчинив дій, які б свідчили про його схильність до вчинення злочинів. Обставини його життя не свідчать про схильність до вчинення кримінальних правопорушень. Більш того, ризик вчинення ОСОБА_4 іншого правопорушення не підтвердився слідчим суддею, який перед цим продовжував йому запобіжний захід, а нових обставин, які б свідчили про наявність вказаного ризику, прокурором не надано. Обвинувачений раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, наявність обвинувального акту в суді та застосовування будь-якого іншого запобіжного заходу вже є стримуючим фактором від вчинення правопорушень і належної процесуальної поведінки.

Щодо ризику знищення обвинуваченим, приховування або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, то зазначення вказаного ризику є абсурдним, оскільки досудове розслідування закінчено, жодні докази після цього не можуть збиратися та надаватися, а прокурор все ще цитує фрази із попереднього клопотання, не вникаючи у їх зміст.

Незрозуміло для чого у клопотанні зазначаються цитати з рішень ЄСПЛ, які вирвані із контексту, і не розкривають суть прийнятого рішення, наводяться цитати з листа Вищого спеціалізованого суду щодо розгляду клопотань про запобіжні заходи на стадії досудового розслідування. Вказані рішення та листи стосуються дій суду під час розгляду клопотань, а прокурор повинен виконати вимоги КПК України щодо обґрунтованості клопотання про продовження строку найсуворішого запобіжного заходу, а не цитувати рішення та листи у клопотанні.

Згідно практики ЄСПЛ При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших запобіжних заходів» (п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі Харченко проти України, «тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу п.29 рішення ЄСПЛ від 11.10.2010 року у справі «Хайредінова проти України».

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Прокурор у клопотанні жодним чином не обґрунтував неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, як того вимагається частиною 1 ст. 183 КПК України.

Пояснення обвинуваченого та його поведінка в суді вказують на те, що він має намір дотримуватися законних вимог суду, і йому має бути наданий в цьому шанс, застосувавши обвинуваченому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Домашній арешт полягає у «менш суворій» ізоляції обвинуваченого від суспільства без тримання під вартою і застосовується, коли фактично є підстави для взяття під варту, однак повна ізоляція особи є недоцільною.

ЄСПЛ у пункті 17 рішення «Манчіні проти Італії» прирівняв домашній арешт, з огляду на його рівень і напруженість, до позбавлення волі у розумінні статті 5 Конвенції про захист пав людини і основоположних свобод. Таке рішення підтверджує фактичну суворість цього запобіжного заходу та відповідно до демократичних європейських цінностей можливість його застосування виключно як одного із крайніх заходів.

Слідчий суддя з урахуванням всіх встановлених обставин, вважає, що на сьогодні ризики, заявлені під час застосування та продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою значно зменшилися, а тому відсутня потреба в ізоляції обвинуваченого від суспільства, та суд приходить до висновку, що обвинуваченому достатнім буде визначити час для перебування в умовах домашнього арешту за адресою його проживання в певний час доби, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, і вважає, що такий запобіжний захід забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків. Наявність запобіжного заходу у вигляді арешту вже є стримуючим фактором для належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Керуючись ст.ст.132, 177, 178, 179, 183, 184, 194, ч.2 ст.376 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и л а:

Відмовити прокурору у задоволенні клопотання.

Застосувати обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши обвинуваченому залишати житло за адресою: АДРЕСА_3 , в період часу з 18-00 години до 07-00 години.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду, в провадженні якого перебуватиме дане кримінальне провадження;

- не відлучатися з м. Кривий Ріг без дозволу суду, в провадженні якого перебуватиме дане кримінальне провадження

- повідомляти суд, в провадженні якого перебуватиме дане кримінальне провадження, про зміну свого місця проживання.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти у залі суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Строк дії ухвали до 04 червня 2025 року.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1