Справа № 510/1257/25
Провадження № 1-кп/510/364/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.25 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рені Одеської області, клопотання прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рені Ізмаїльського району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

19.06.2025 до Ренійського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001356 від 29.10.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого:

-ч. 4 ст. 189 КК України як вимога передачі чужого майна та право на майно з погрозою насильства над потерпілим(вимагання), вчинене організованою групою осіб, в умовах воєнного,

Враховуючи те, що строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 закінчується 06.07.2025 р, а також є ризики того, що після спливу терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 почне переховуватись від суду, оскільки він підозрюється у скоєнні особливо тяжкого злочину, незаконно впливати на свідків, потерпілих та інших обвинувачених, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, прокурор звернувся з клопотанням про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 строком до 60 діб.

Ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від суду прокурор обґрунтовує тяжкістю інкримінованого злочину, посилаючись на п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України та ст. 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R (80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду».

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконно впливати на свідків, потерпілих та інших обвинувачених, прокурор обґрунтовує тим, що свідки, потерпілі та інші обвинувачені не допитані в судовому засіданні відповідно до ст. 225 КПК України, а зв`язку з тим, що ОСОБА_4 знайомий з більшістю свідків та обвинуваченими, йому відомі їх персональні відомості, він, перебуваючи на свободі, матиме можливість здійснювати вплив з метою зміни ними показань.

Ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, прокурор обґрунтовує тим, що станом на теперішній час органом досудового розслідування не встановлено всіх осіб, причетних до вчинення зазначених кримінальних правопорушень, а отже, ОСОБА_4 перебуваючи не під вартою, матиме можливість підтримувати зв`язок із такими особами, тим самим сприяти їх ухиленню від кримінальної відповідальності за вчинені ними кримінальні правопорушення.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинити інше кримінальне правопорушення, прокурор обґрунтовує тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кількох кримінальних правопорушень, зокрема тим, що в кримінальному провадженні №0001375 від 19.10.2023 ( судовий розгляд здійснюється Ренійським районним судом Одеської області, справа № 510/2665/24) ОСОБА_6 та ОСОБА_4 пред`явлено обвинувачення у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, у вчинені кримінального проступку , передбаченого ч.2 ст. 28, ч.1 ст. 125 КК України, а також у вчинені злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України.

Також, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, прокурор просить не визначати розмір застави.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти продовження строку тримання під вартою.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 заперечувала проти продовження запобіжного заходу, надала суду клопотання про зміну запобіжного заходу на більш мякий, а саме на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний період часу, з покладенням на нього відповідних обов`язків, зазначивши, що клопотання прокурора не підлягає задоволенню, а запобіжний захід підлягає зміні, просила обвинуваченому обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний період часу, з покладенням на нього відповідних обов`язків. Підставою для продовження тримання особи під вартою є, зокрема, встановлення, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою. Стороною обвинувачення не доводиться реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи обвинуваченого, не надається фактичних даних, котрі із певною вірогідністю давали підстави стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого. Щодо ризику переховування від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), захисник зазначила, що це лише припущення прокурора, а його обґрунтування тяжкістю та суворістю покарання суперечить практиці ЄСПЛ із цього питання. Практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язки, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці. ОСОБА_4 має постійне місце проживання та місце реєстрації у м. Рені зі своїми батьками. Зазначене беззаперечно свідчить про сталі та міцні соціальні зв`язки особи.

Відповідно до характеристики, ОСОБА_4 є прихожанином «Свято Георгіївського Храму», допомагає нужденним, займається благодійністю та надає допомогу нужденним. Родина ОСОБА_4 позитивна та поважна.

Відповідно до характеристики від 19.12.2024 року, наданою сусідами обвинуваченого за місцем його мешкання, останній зарекомендував себе з позитивного боку. У ОСОБА_4 міцна родина, він приймає активну участь у громадському житті Ренійської громади. В конфліктних ситуаціях помічений не був, по можливості надає допомогу нужденним.

Обвинувачений закінчив ДНЗ «Одеський професійний ліцей морського транспорту» за професією матрос електрозварник ручного зварювання.

В подальшому, отримав свідоцтво фахівця та паспорт особи моряка. До початку війни в Україні здійснював морські рейси за отриманою освітою.

Відповідно до службової характеристики, наданою командиром військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_4 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді комендор артилерійського катера ака-02. За час перебування на посаді зарекомендував себе дисциплінованим та виконливим військовослужбовцем. Грамотним та компетентним спеціалістом. Службові та особисті відносини будує правильно, проявляє добропорядність та тактовність. Державну таємницю зберігати вміє. Рекомендований до прийняття на державну службу.

Щодо ризику переховування від суду ( п.1ч.1 ст.177 КПК України). Європейський суд з прав людини вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою ( «W v.Switzerland» Заява № 14379/88, 26 січня 1993 року). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Вессіеу v.МоІdova» (Бекчиєв проти Молдови), пункт 58). Ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою (« Neumeister v.Austria» (Коймайетер проти Австрії), пункт 10). Відповідно до рішення ЄСПЛ по справі "Ноймайстер проти Австрії" позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі.

Щодо ризику незаконного впливу на свідків (п. З ч. 1 ст. 177 КПК України) та ризику вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження злочинної діяльності (п. 5.ч. 1 ст. 177 КПК України). 12 січня 2024 року, потерпілий ОСОБА_7 звернувся із заявою про вчинення стосовно нього кримінального правопорушення, вказуючи на те, що з 6 грудня 2023 р. по 12.01.2024 року, чоловік на ім`я ОСОБА_8 вимагає з нього грошові кошти в розмірі 1500 доларів США та погрожує, у разі несплати, фізичним насильством.

Відомості про кримінальне правопорушення були внесені до ЄДРДР 12.01.2024 р. за № 0000018 та розпочате досудове розслідування за ознаками ч.4 ст.189 КК України, яке в подальшому було об`єднано з іншими епізодами стосовно підозрюваного у вчиненні інших кримінальних правопорушень, за якими особам було пред`явлено про підозру та присвоєно номер кримінального провадження 0001375. 29 жовтня 2024 року досудове розслідування кримінального провадження № 0001375 від 19.10.2023 року було закінчено, матеріали були відкриті обвинуваченим та захисту.

Того ж дня, 29 жовтня 2024 року, постановою прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 , з матеріалів досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0001375 від 19.10.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2ст.28, ч 1 ст. 125, ч.4 ст. 189, ч.2 ст.289, ч.4 ст. 296 КК України, були виділені матеріали досудового розслідування щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України, у вчиненні якого особам не повідомлялося про підозру, в окреме кримінальне провадження № 0001356. Підставою виділення слугувала відсутність на момент відкриття матеріалів доказів причетності осіб до вказаного злочину. Тобто, за 9 місяців проведення досудового розслідування правоохоронними органами не було винайдено доказів причетності обвинуваченого до інкримінуємого злочину.

02 грудня 2024 року в кримінальному провадженні № 0001375 від 19.10.2023 було складено та направлено до суду обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 та інших осіб.

Ухвалою Ренійського районного суду Одеської області від 24 грудня 2024 року у справі № 510/2665/24 в рамках кримінального провадження № 0001375 від 19.10.2023 було обрано відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту та покладено ряд обов`язків.

08.01.2025 року обвинуваченого було затримано в порядку ст. 208 КПК України та вручено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Як вже зазначалося вище, 10.01.2025 року ухвалою слідчого судді було обрано обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При цьому, як вбачається з наведеного вище, обвинувачений був затриманий за кримінальне правопорушення, яке було ним нібито вчинено рік тому, а не під час знаходження під запобіжним заходом у вигляді цілодобового арешту.

Крім цього, захисник звертає увагу суду, що з моменту обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту та по момент затримання останнього в порядку ст. 208 КПК України, обвинувачений жодного разу не порушував покладених на нього обов`язків, не вчиняв дій направлених на втечу, на переховування від правосуддя та правоохоронних органів, не впливав на свідків та/або потерпілих, не вчиняв жодних правопорушень, що в свою чергу свідчить про належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Відповідно до протоколу затримання особи у порядку ст. 208 КПК України, 08.01.2025 року обвинувачений був затриманий за адресою свого мешкання, що також підтверджує доводи сторони захисту про відсутність підстав застосування найсуворішого запобіжного заходу.

На момент коли обвинуваченому було обрано запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, останньому достеменно було відомо, про те що матеріали за ч. 4 ст. 189 КК України виділені в окреме провадження та у тому числі й відносно нього органом досудового розслідування здійснюється кримінальне переслідування. Однак, обвинувачений розімуючи вказане, не вчиняв та не збирається вчиняти дій, які би свідчили про наявність ризиків передбачених КПК України.

В ході розгляду клопотання були дослідженні матеріали, які були надані суду сторонами обвинувачення та захисту.

-копія ухвали Київського районного суду м.Одеса від 30.05.2025 р про продовження запобіжного заходу ОСОБА_4

-характеристика від «Свято Георгіївського Храму» м. Рені на ОСОБА_4

-характеристика депутатів Ренійської міської ради на ОСОБА_4

-характеристика депутатів Ренійської міської ради на ОСОБА_4

-свідоцтво про народження ОСОБА_4 , батько ОСОБА_10 , мати- ОСОБА_11

-копія паспорта ОСОБА_11

-копія послужної книжки моряка ОСОБА_4

-службова характеристика ОСОБА_4

-свідоцтво фахівця ОСОБА_4

-посвідчення особи моряка ОСОБА_4

-диплом кваліфікованого робітника ОСОБА_4

-довідка на ім`я ОСОБА_4

-додаток до диплому ОСОБА_4

-свідоцтво фахівця ОСОБА_4

-відповідь на адвокатський запит ГУНП в Одеській області Ізмаїльського відділу поліції відділення поліції №2

-протокол затримання особи від 08.01.2025р.

-постанова про виділення матеріалів досудового розслідування від 29.10.2024р.

-витяг з ЄРДР

-ордер про надання правничої допомоги

- свідоцтво захисника ОСОБА_5 .

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання, долучених до клопотання матеріалів, суддя дійшов до висновку, що клопотання прокурора є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

У ст. 177 КПК України зазначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та захисту запобігання ризикам передбаченим п.п.1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Виходячи з приписів КПК України, підставою для продовження тримання особи під вартою є, зокрема, встановлення, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25.04.2003 р.(із змінами) «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадії досудового розслідування», тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом і застосовується лише за наявності підстав вважати, що інші запобіжні заходи, передбачені законом, не можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених КПК України.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до позиції ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 в справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку».

Також у рішенні ЄСПЛ в справі «Клішин проти України» зазначено, що наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Як зазначено в п. 111-112 Рішення ЄСПЛ «Белеветський проти Росії» - обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням п. 4 ст. 5 Конвенції.

ЄСПЛ вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою («W v.Switzerland», Заява № 14379/88,26 січня 1993 року). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Becciev v. Moldova» (Бекчиєв проти Молдови), пункт 58). Ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою («Neumeister v.Austrsa» (Коймайетер проти Австрії), пункт 10). Небезпека переховування обвинуваченого не може бути оцінена виключно на основі тяжкості покарання за злочин. Наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки втечі, або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою («Строган проти України»).

Ризик тиску на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу, як встановлено у пункту 43 рішення Європейського суду з прав людини «Яжинський проти Польщі», але зі спливом часу, інтереси слідства стають недостатніми для тримання обвинуваченого під вартою, за нормального перебігу подій ризики зменшуються з часом, завдяки проведенню дізнання, перевіркою, дачі показів (пункт 44 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клоот проти Бельгії»).

Відповідно до приписів ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Подальше утримання особи під вартою не може застосовуватися через те, що вироком може бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі (рішення у справі «Летельє проти Франції»; також див. справи «Панченко проти Росії», «Гораль проти Польщі», «Ілійков проти Болгарії»).

Згідно правової позиції ЄСПЛ, викладеної у пункті 80 рішення від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів. Положення чинного Кримінального процесуального кодексу України вказують, що важливим елементом при встановленні підстав для продовження строку дії запобіжного заходу є не лише наявність ризиків, які існували при обранні запобіжного заходу, а і ті обставини, що до завершення дії попереднього судового рішення про обрання запобіжного заходу вони не зменшилися або з`явилися нові (стаття 199 КПК України). Доведення таких обставин покладається на слідчого, прокурора.

В ході розгляду клопотання не підтвердились ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_4 після спливу строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, почне переховуватись від суду та може вчинити дії, направлені на незаконний вплив на свідків, потерпілих, інших підозрюваних у вказаному кримінальному провадженню з метою схилити їх змінити їх свої покази у суді, або вчинити інше кримінальне провадження чи продовжити злочинну діяльність, оскільки вони засновані на припущеннях прокурора, а саме прокурор у судовому засіданні надав суду пояснення, що в нього не має жодних встановлених фактів щодо спроб ОСОБА_4 приховуватись від органів досудового слідства та суду та впливати на свідків по даному кримінальному провадженню, однак це ризики, які можуть настати у майбутньому.

У судовому засіданні прокурором не наведено жодного доказу про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

У рішенні ЄСПЛ «Тодоров проти України» зазначено, що для тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми для тримання особи під вартою протягом тривалого часу.

Згідно рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України», п. 62, у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

Враховуючи вищевикладене, у зв`язку з тим, що прокурором у судовому засіданні не було представлено ніяких фактичних доказів неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не було представлено ніяких фактичних доказів підтвердження ризиків, передбачені п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а стороною захисту були надані обґрунтовані докази того, що обвинувачений ОСОБА_4 має постійне зареєстроване місце проживання в м. Рені Одеської області разом із батьками, сталі родинні зв`язки, є прихожанином «Свято Георгіївського Храму», займається благодійністю та надає допомогу нужденним, за місцем проживання характеризується з позитивного боку, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 .

Однак, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином суспільству. На підставі цього, суд вважає за можливим висловити припущення щодо існування ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

У даному кримінальному провадженні доведено, що з підстав тяжкості покарання, яке загрожує ОСОБА_4 в разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 296 КК України, обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а тому доводи сторони захисту про відсутність ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Таким чином, в урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що відносно обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , а також покласти на обвинуваченого ряд обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.176-178, 181, 184, 186-187, 193-194, 195, 196-197, 205, 395 КПК України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого 4 ст. 189 КК України відмовити.

Клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід задовольнити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту, що полягає у забороні залишати житло, що розміщене за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 22:00 до 06:00 години, строком до 25.08.2025 р.

На обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покласти наступні обов`язки:

1) Не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;

2) Прибувати до місця здійснення кримінального провадження за першою вимогою суду, якщо в цьому виникне необхідність, пов`язана із здійсненням кримінального провадження.

3) Повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

4) Утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілими в даному кримінальному провадженні.

5) Здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій аспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ренійського районного суду

Одеської області ОСОБА_1