ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/4427/25

Провадження № 11-кп/820/653/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001337 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 вересня 2025 року, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 вересня 2025 року клопотання прокурора задоволено.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено по 01 листопада 2025 року включно.

Своє рішення суд обґрунтовував тим, що ризики передбачені ст.177 КПК України, на підставі яких було обрано та продовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою істотно не зменшилися, а тому, обвинувачений, перебуваючи на волі, може: переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи ступінь тяжкості та особливу суспільну небезпеку кримінального правопорушення у якому обвинувачується ОСОБА_7 , особу обвинуваченого, та що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти ризикам визначеним у ст.177 КПК України, є необхідність у продовженні строку тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 просить: поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 вересня 2025 року; скасувати вказану ухвалу суду та постановити нову, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю та покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Вказує про незаконність ухвали суду.

При вирішенні клопотання прокурора суд залишив поза увагою, що жодних дій які б свідчили про вплив чи намір впливати на свідків та потерпілих, обвинувачений ОСОБА_7 з 14 вересня 2024 року і по сьогоднішній день не вчиняв.

Прокурором не було надано суду будь-яких доказів на підтвердження зазначених в клопотанні ризиків.

Тому, висновки суду про те, що саме запобіжний захід у виді триманні під вартою зможе запобігти ризику впливу на потерпілих та свідків є необґрунтованим та не підтверджується будь-якими доказами.

Крім того, станом на 03 вересня 2025 року в судовому засіданні були допитані усі потерпілі та свідки, які не вказували на те, що за період як досудового розслідування, так і судового розгляду зі сторони обвинуваченого на них чинився будь-який тиск.

У клопотанні прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 не викладені обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися. На час розгляду клопотання прокурором не зазначено будь-яких мотивів неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, зокрема у виді цілодобового домашнього арешту із носінням електронного засобу.

Враховуючи обставини, визначені у ст.178 КПК України, зокрема, особу обвинуваченого, його майновий та сімейний стан, наявність місця проживання, обставини тривалого застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу, обставини злочину, обґрунтованим та достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 буде застосування до нього запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю, що зможе повністю запобігти наявним ризикам та забезпечити процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 .

Крім того, судом першої інстанції не було взято до уваги, що заявлені прокурорм ризики не лише не доведені, а фактично перестали інснувати, що дає піставу для обрання обвинуваченому більш м`якшого запобіжного заходу.

Також захисник обвинуваченого зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, в якому його обвинувачують визнає частково, що обумовлено виключно незгодою з версією обвинувачення щодо кваліфікації дій обвинуваченого, і не має на меті уникнення відповідальності за вчинене, тим більше ухилення від покарання.

На даний час кримінальне провадження перебуває на стадії завершення дослідження доказів сторони обвинувачення, що вказує на неможливість обвинуваченим спотворити або знищити в інший спосіб доказів, тому вказаний ризик відсутній.

Крім того, адвокат ОСОБА_6 вказує, що строк на апеляційне оскарження ухвали суду ним пропущений з поважних причин, оскільки повний текст ухвали йому був вручений лише 08 вересня 2025 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора про законність і обґрунтованість ухвали суду, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження ухвали суду підлягає поновленню, оскільки він пропущений з поважних причин, а в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ч.ч.1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Суд з врахуванням обставин провадження, при відсутності підстав для обрання іншого, більш м`якого запобіжного заходу, який не пов`язаний з триманням під вартою, обґрунтовано продовжив обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст.177 цього Кодексу.

З матеріалів кримінального провадження видно, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.348 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до п`ятнадцяти років або довічне позбавленням волі, у справі не з`ясовані усі обставини, встановлені під час кримінального провадження, не перевірено їх доказами.

При цьому, до закінчення дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовженого обвинуваченому ОСОБА_7 ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 16 липня 2025 року судове провадження завершити не є можливим, враховуючи обсяг пред`явленого обвинувачення, проведених у кримінальному провадженні процесуальних (слідчих) дій а також у зв`язку з задоволенням заявленого прокурором клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з зайнятістю в іншому процесі.

Тому, з урахуванням обставин передбачених ст.178 КПК України, особи обвинуваченого, особливої суспільної небезпеки інкримінованого ОСОБА_7 злочину, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що істотно не зменшилися ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на підставі яких було обрано та продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою та які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, а саме ризики: переховування від суду; перешкоджання кримінальному провадженню; вчинення іншого кримінального правопорушення.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства до потерпілих, суд першої інстанції з урахуванням наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України розмір застави не визначав.

Суд першої інстанції дослідив обставини, які враховувалися судом при обранні та продовжені запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 і висновок суду про те, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого зможе забезпечити лише найсуворіший запобіжний захід ґрунтується на матеріалах кримінального провадження та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини.

В ухвалі суду викладені обставини, на підставі яких суд дійшов до висновку що продовжують існувати ризики, які дають підстави вважати, що обвинувачений, може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, враховані усі обставини, передбачені статтею 178 КПК України у тому й числі тяжкість можливого покарання у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Під час розгляду клопотання прокурор довів, що ризики, передбачені ст.177 КПК України продовжують існувати та вони виправдовують продовження тримання обвинуваченого під вартою, та що більш м`який запобіжний захід, у тому й числі у виді цілодобового домашнього арешту про що в апеляційній скарзі просить захисник обвинуваченого, не зможе забезпечити мету застосування запобіжного заходу.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 про те, що при вирішенні клопотання прокурора суд залишив поза увагою, що жодних дій які б свідчили про вплив чи намір впливати на свідків та потерпілих, обвинувачений ОСОБА_7 з 14 вересня 2024 року і по сьогоднішній день не вчиняв, оскільки прокурором ризик незаконного впливу на свідків та потерпілих не заявлявся, і судом наявність такого ризику не встановлено.

На твердження захисника обвинуваченого про те, що прокурором не було надано суду будь-яких доказів на підтвердження зазначених в клопотанні ризиків, колегія суддів зазначає, що кримінальний процесуальний закон не вимагає надання доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, проте вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у кримінальному провадженні в майбутньому.

На думку колегії суддів у разі обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою є висока ймовірність вчинення ним дій, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому небезпека перешкоджанню встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій її переслідують та міжнародними контактами.

Особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Отже, суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування від суду та вирішенні питання про необхідність попереднього ув`язнення.

Продовжуючи відносно обвинуваченого найсуворіший запобіжний захід, суд першої інстанції врахував, не лише суворість можливого покарання а й усі обставини визначені у ст. 178 КПК України.

Обставини на які в апеляційній скарзі посилається адвокат ОСОБА_6 , а саме на дані, які характеризують особу обвинуваченого, його майновий та сімейний стан, наявність місця проживання, часткове визнання вини у вчиненому кримінальному правопорушенні, з урахуванням ступеня тяжкості, характеру та особливої суспільної небезпеки злочину, у якому обвинувачується ОСОБА_7 , не є визначальними та такими, що б давали суду підставу для обрання обвинуваченому запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Щодо тривалості утримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, то така зумовлена потребами кримінального провадження.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 про те, що всупереч вимогам п.1 ч.3 ст.199 КПК України, у клопотанні прокурора не викладено обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися та не зазначено мотивів неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, зокрема у виді цілодобового домашнього арешту із носінням електронного засобу.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 відповідає вимогам ст.ст. 199, 184 КПК України. У клопотанні прокурора, у тому й числі, викладені обставини, які свідчать, що заявлені ризики не зменшилися та обґрунтована неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.

Підстав для обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, у тому й числі у виді домашнього арешту, про що в апеляційній скарзі просить захисник обвинуваченого, колегія суддів не вбачає, оскільки більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм кримінального процесуального закону, і підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419, 4221 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 вересня 2025 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 по 01 листопада 2025 року включно залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: