Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/3084/24
Провадження № № 1-кп/758/200/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.07.2025 року місто Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (inabsentia) кримінальне провадження № 0000223 від 26.09.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ялти Автономної Республіки Крим, громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Історія провадження.

15 березня 2024 року до Подільського районного суду міста Києва прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя надійшов обвинувальний акт в кримінальному провадженні № 0000223, відомості про яке внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 26.09.2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.03.2024 головуючим у справі визначено суддю ОСОБА_6 .

На підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.05.2024 головуючого у справі визначено ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 01.05.2024 року у даному кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання, на розгляд у якому винесено питання, регламентовані ст. 314-316 КПК України.

Ухвалою суду від 18.12.2024 року у даному кримінальному провадженні призначено судовий розгляд на підставі обвинувального акта, і постановлено здійснювати спеціальне судове провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України.

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Встановлено, що у період 19-22 лютого 2014 року, Російська Федерація (далі - РФ), використовуючи загострення політико-соціальної напруженості в Україні як привід для вторгнення на її суверенну територію, в порушення міжнародно-правових норм, у т.ч. Договору про дружбу, співпрацю та партнерство між Україною та російською федерацією (ратифікований Законом України № 13/98-ВР від 14.01.1998 та Федеральним Законом РФ № 42-ФЗ від 02.03.1999), Конституції України, із застосуванням кадрових військових підрозділів своїх збройних сил, а також підконтрольних уряду РФ проросійських політичних та інших організацій та об`єднань, вчинила захоплення адміністративних будівель органів державної влади України в Автономній Республіці Крим, блокування українських військових частин, а також організацію і проведення незаконного «референдуму щодо самовизначення Криму» на території АР Крим, із заздалегідь відомим та підконтрольним РФ результатом, який в подальшому став формальною підставою для прийняття незаконного рішення про включення до складу РФ території АР Крим і міста Севастополя на правах суб`єктів федерації.

Таким чином, з 20.02.2014 РФ як держава-агресор, здійснила окупацію території України - півострова Крим із застосуванням збройних сил, військових підрозділів та парамілітарних утворень.

З метою реалізації політики окупації та остаточного приєднання тимчасово окупованої території АР Крим та м. Севастополь до складу РФ, а також придушення спротиву проукраїнського населення Криму, вищим керівництвом РФ було прийнято низку «законів та підзаконних нормативних актів», якими незаконно створено так звані судові, правоохоронні органи та органи місцевого самоврядування Республіки Крим.

24 лютого 2022 року, у зв`язку з відкритим військовим вторгненням РФ в Україну, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Президент України видав Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затверджений Законом України «Про введення військового стану в Україні» №2002-ІХ від 24.02.2022, яким в Україні введено воєнний стан з 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому відповідними Указами Президента, затвердженими законами України, строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався та діє до теперішнього часу.

Досудовим розслідуванням встановлені фактичні дані про те, що громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи на окупованому півострові Крим у м. Ялті, усвідомлюючи та достовірно знаючи про факт окупації Автономної Республіки Крим збройними силами РФ та заборону ведення будь-якої господарської діяльності у співпраці з державою-агресором, проваджував та проваджує господарську діяльність у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора, шляхом надання послуг з продажу та оренди житлових приміщень у м. Ялті окупаційним органам у межах державних контрактів РФ.

Так, ОСОБА_5 не раніше 14.08.2019, перебуваючи на території окупованого півострова Крим у м. Ялті, обійняв посаду директора підприємства, що зареєстроване відповідно до російського законодавства - (мова оригіналу) ООО «Зодиак-Альфа» (ОГРН РФ 925, ИНН РФ , КПП РФ 910301001, Автономна Республіка Крим (тимчасово окупована територія України), м. Ялта, вул. Войкова, буд. 20, прим. 30, дата реєстрації - 2014 рік). Відповідно до класифікації видів економічної діяльності (Далі - КВЕД), до напрямку діяльності зазначеного підприємства відноситься діяльність замовника-забудовника, генерального підрядника, а саме: (мова оригіналу) «п. 71.12.2- ОКВЭД- Деятельность заказчика-застройщика, генерального подрядчика» (мова оригіналу).

Будучи обізнаним про необхідність реєстрації на порталі РФ для здійснення державних закупівель відповідно до Федерального закону РФ від 05.04.2013 № 44-Ф3 «Про контрактну систему у сфері закупівель товарів, робіт, послуг для забезпечення державних та муніципальних потреб» (далі - закон РФ № 44-Ф3 від 05.04.2013), ОСОБА_5 не раніше 14.08.2019 зареєстрував ООО «Зодиак-Альфа» (мова оригіналу) у зазначеній системі та будучи директором ООО «Зодиак-Альфа» (мова оригіналу) продовжив діяльність на «Офіційному сайті єдиної інформаційної системи у сфері закупівель в інформаційно-телекомунікаційній мережі інтернет» http://zakupki.gov.ru, а також на сайті https://www.rts-tender.ru/. Призначенням сайту http://zakupki.gov.ru є забезпечення вільного доступу до повної та достовірної інформації про контрактну систему закупівель та закупівлі товарів, робіт, послуг окремими видами юридичних осіб, а також для формування, обробки та зберігання такої інформації. Порядок розміщення інформації на офіційному сайті у сфері закупівель РФ (http://zakupki.gov.ru) та її зміст регламентується федеральним законом РФ від 05.04.2013 № 44-Ф3 і федеральним законом РФ від 18.07.2011 № 223-Ф3 «Про закупівлю товарів, робіт, послуг окремими видами юридичних осіб», а також відповідними підзаконними актами. Сайт https://www.rts-tender.ru/ є электронним торгівельним майданчиком РФ для здійснення державних та муніципальних закупівель.

Усвідомлюючи, що контрагентами при укладенні державних контрактів будуть бюджетні підприємства, установи та організації країни-агресора - РФ, ОСОБА_5 продовжив дії, спрямовані на укладання державних контрактів відповідно до закону РФ № 44-Ф3 від 05.04.2013. Особливістю укладання державних контрактів відповідно до закону РФ від 05.04.2013 № 44-Ф3 є те, що вказані контракти підписуються учасниками, зареєстрованими та акредитованими на відповідній електронній площадці, за допомогою посилених електронних підписів, після чого контракти розміщуються у єдиній інформаційній системі.

Так, згідно з п. 3 ст. 51 закону РФ від 05.04.2013 № 44-Ф3, державні контракти укладаються за результатами електронної процедури, а саме: не пізніше п`яти робочих днів, наступних за днем розміщення замовником відповідно до частини 2 цієї статті проекту контракту, учасник закупівлі, з яким укладається контракт, здійснює одну з таких дій:

- підписує посиленим електронним підписом особи, яка має право діяти від імені учасника закупівлі, проект контракту та одночасно розміщує на електронному майданчику підписаний проект контракту, а також документ, що підтверджує надання забезпечення виконання контракту відповідно до цього федерального закону (за винятком випадків, передбачених цим федеральним законом).

У подальшому, ОСОБА_5 у період часу з 29.05.2023 до 09.06.2023, точна дата досудовим розслідуванням не встановлена, перебуваючи на тимчасово окупованій території України в Автономній Республіці Крим, точне місце знаходження досудовим розслідуванням не встановлене, усвідомлюючи свої протиправні дії та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом від імені (мова оригіналу) ООО «Зодиак-Альфа» (ОГРН РФ 925, ИНН РФ , КПП РФ 910301001, Автономна Республіка Крим (тимчасово окупована територія України), м. Ялта, вул. Войкова, буд. 20, прим. 30), здійснив провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором та незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, а саме уклав державний контракт № 10/1-ЭА-17 про продаж житлового приміщення (квартири) за адресою: АР Крим, м. Ялта, вул. Блюхера, буд 19, приміщення IV-9, ідентифікаційний код закупки в системі закупок РФ - № 810412, реєстровий номер контракту 323000028. Вартість зазначеного контракту становить 8 360 300,00 російських рублів. Покупцем відповідно до державного контракту № 10/1-ЭА-17 від 09.06.2023 є незаконний правоохоронний орган на території окупованого Криму, а саме так звана «Прокуратура Республики Крым» (мова оригіналу) в особі заступника прокурора республіки ОСОБА_7 (юридична адреса: 295015, РФ, Крим, м. Сімферополь, вул. Севастопольська, б. 21, ИНН , КПП 910201001). Відповідно до акту прийому-передачі квартири від 19.06.2023 до державного контракту № 10/1-ЭА-17 від 09.06.2023, покупець в особі так званого правоохоронного органу «Прокуратуры Республики Крым» (мова оригіналу) прийняв квартиру, яка складається із 2 (двох) житлових кімнат, загальною площею 76,7 кв. метрів, яка розташована на цокольному II поверсі 18-ти поверхового жилого будинку, який знаходиться за адресою: м. Ялта, вул. Блюхера, буд 19, приміщення IV-9, вартістю 8 360 300,00 російських рублів.

Згідно з платіжним дорученням № 444989 від 29.06.2023, у якому міститься інформація щодо оплати державного контракту № 10/1-ЭА-17 від 09.06.2023, так званою «Прокуратурой Республики Крым» (мова оригіналу) умови контракту виконані в повному обсязі та відповідно до вказаного платіжного доручень на користь (мова оригіналу) ООО «Зодиак-Альфа», в особі ОСОБА_5 , перераховані кошти в сумі 8 360 300,00 російських рублів.

Далі, ОСОБА_5 у період часу з 29.05.2023 до 09.06.2023, точна дата досудовим розслідуванням не встановлена, перебуваючи на тимчасово окупованій території України в Автономній Республіці Крим, точне місце знаходження досудовим розслідуванням не встановлене, усвідомлюючи свої протиправні дії та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом від імені ООО «Зодиак-Альфа» (мова оригіналу) (ОГРН РФ 925, ИНН РФ , КПП РФ 910301001, Автономна Республіка Крим (тимчасово окупована територія України), м. Ялта, вул. Войкова, буд. 20, прим. 30), здійснив провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором та незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, а саме уклав державний контракт № 10/1-ЭА-18 про продаж житлового приміщення (квартири) за адресою: АР Крим, м. Ялта, вул. Блюхера, буд 19, приміщення ІІ-5, ідентифікаційний код закупки в системі закупок РФ - № 810412, реєстровий номер контракту 323000027. Вартість зазначеного контракту становить 7 864 776,00 російських рублів. Покупцем відповідно до державного контракту № 10/1-ЭА-18 від 09.06.2023 є незаконний правоохоронний орган на території окупованого Криму, а саме так звана «Прокуратура Республики Крым» (мова оригіналу) в особі заступника прокурора республіки ОСОБА_7 (юридична адреса: 295015, РФ, Крим, м. Сімферополь, вул. Севастопольська, б. 21, ИНН , КПП 910201001). Відповідно до акту прийому-передачі квартири від 19.06.2023 до державного контракту № 10/1-ЭА-18 від 09.06.2023, покупець в особі так званого правоохоронного органу «Прокуратуры Республики Крым» (мова оригіналу) прийняв квартиру, яка складається із 2 (двох) житлових кімнат, загальною площею 72,5 кв. метрів, яка розташована на цокольному II поверсі 18-ти поверхового жилого будинку, який знаходиться за адресою: м. Ялта, вул. Блюхера, буд 19, приміщення ІІ-5, вартістю 7 864 776,00 російських рублів.

Згідно з платіжним дорученням № 444990 від 29.06.2023, у якому міститься інформація щодо оплати державного контракту № 10/1-ЭА-18 від 09.06.2023, так званою «Прокуратурой Республики Крым» (мова оригіналу) умови контракту виконані в повному обсязі та відповідно до вказаного платіжного доручень на користь (мова оригіналу) ООО «Зодиак-Альфа», в особі ОСОБА_5 , перераховані кошти в сумі 7 864 776,00 російських рублів.

Бажаючи надати підтримку окупаційній адміністрації, ОСОБА_5 як директор ООО «Зодиак-Альфа» (мова оригіналу) (ОГРН РФ 925, ИНН РФ , КПП РФ 910301001), Автономна Республіка Крим (тимчасово окупована територія України), м. Ялта, вул. Войкова, буд. 20, прим. 30) 18.10.2023 у м. Ялті уклав додаткову угоду № 1 до Договору оренди нерухомого майна № 16/2023 від 04.08.2023 нежитлових приміщень №№ 3-3, 3-7, розташованих на 1 поверсі в будівлі літ. «А» за адресою: АР Крим, м. Ялта, вул. Московська, буд. 9, ідентифікаційний код закупки в системі закупок РФ - № 820244, реєстровий номер контракту 123000006.

Відповідно до умов додаткової угоди № 1 від 18.10.2023, новий власник вищевказаних нежитлових приміщень - ООО «Зодиак-Альфа» (мова оригіналу) в особі директора ОСОБА_5 продовжив строк дії укладеного Договору оренди № 16/2023 від 04.08.2023 - до 30.11.2023 включно (строк дії договору був до 30.09.2023), збільшивши з урахуванням доданих місяців вартість оренди до 537 320,00 російських рублів. Відповідно до додаткової угоди № 1 від 18.10.2023, орендарем вказаних нежитлових приміщень є незаконний орган влади: так зване «Муниципальное казенное учреждение «Единая дежурно-диспетчерская служба 112» муниципального образования городской округ Ялта Республики Крым» (мова оригіналу) в особі т.в.о. директора ОСОБА_8 (юридична адреса: 298612, РФ, Крим, м. Ялта вул. Московська, б. 9, ИНН , КПП 910301001).

Відповідно до акту прийому-передачі квартири від 01.08.2023 до Договору оренди нерухомого майна № 16/2023 від 04.08.2023, орендар в особі «Муниципальное казенное учреждение «Единая дежурно-диспетчерская служба 112» муниципального образования городской округ Ялта Республики Крым» (мова оригіналу) прийняв у тимчасове платне користування нежитлові приміщення №№ 3-3, 3-7, розташовані на 1 поверсі в будівлі літ. «А» за адресою: АР Крим, м. Ялта, вул. Московська, буд. 9.

12.12.2023 ОСОБА_5 , як директор ООО «Зодиак-Альфа» (мова оригіналу), уклав додаткову угоду № 2 до Договору оренди нерухомого майна № 16/2023 від 04.08.2023, відповідно до якої строк оренди вищевказаних нежитлових приміщень продовжено до 31.12.2023 та, відповідно, збільшена загальна вартість оренди до 671 650,00 російських рублів. Інші умови Договору оренди нерухомого майна № 16/2023 від 04.08.2023 не були змінені.

Отже, своїми умисними діями ОСОБА_5 забезпечував і забезпечує матеріальну підтримку державі-агресору та його окупаційним органам влади та сприяє реалізації економічній політиці окупаційної влади РФ на тимчасово окупованій території АР Крим.

Таким чином, ОСОБА_5 , вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 111-1 КК України, - колабораційна діяльність, тобто, провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора.

Позиції сторін та інших учасників судового провадження.

Прокурор у судовому засіданні обставини, визначенні в обвинувальному акті підтримав у повному обсязі, в обґрунтування винуватості обвинуваченого зазначив, що подані письмові докази підтверджують протиправність злочинних дій ОСОБА_5 , а кваліфікація кримінального правопорушення є вірною для того, щоб довести винуватість ОСОБА_5 поза розумним сумнівом.

Відтак, прокурор просив суд визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із державною службою і місцевим самоврядуванням та займатися господарською діяльністю на строк 10 років, з конфіскацією усього наявного майна.

Судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого (in absentia) ОСОБА_5 , який показань суду не надавав, та будь-яких клопотань від останнього на адресу суду також не надходило.

Відповідно до ухвали суду 18.12.2024 року постановлено здійснювати спеціальне судове провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України.

Повістки про виклик обвинуваченого ОСОБА_5 у судові засідання, а також інформація про процесуальні документи надсилались та публікувались відповідно до вимог ст. 323 КПК України.

Таким чином, суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_5 , який в свою чергу повинна був знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом за діяння вчинені на території суверенної України, юрисдикцію якої обвинувачений над собою не визнає, та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчать про її наміри від ухилення від кримінальної відповідальності.

У той же час, ухилення обвинуваченого ОСОБА_5 від правосуддя, суд оцінює як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Водночас, це кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника, який був забезпечений державою з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в місті Києві.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 , обґрунтовуючи неможливість ухвалення обвинувального вироку, зазначив на відсутність прямих доказів, які б підтверджували винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України. Подав письмове клопотання про визнання всіх доказів сторони обвинувачення недопустимими через істотне порушення прав та свобод людини, що виразилося у порушення прав та свобод людини, що виразилось у порушенні права на захист ОСОБА_5 при здійсненні йому повідомлення про підозру. Просив виправдати ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України та визнання всіх доказів сторони обвинувачення недопустимими.

Докази на підтвердження встановлених обставин та їх оцінка судом.

Відповідно до ст. ст. 84-85 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставини, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України підтверджується наступними дослідженими та перевіреними під час судового слідства доказами, а саме:

-витягами з ЄРДР № 0000223 від 26.09.2023 року , які підтверджують факт внесення відомостей до ЄРДР та початок проведення досудового розслідування з відповідною правовою кваліфікацією кримінального правопорушення;

-актом огляду від 20.09.2023 року, складеного слідчим 1 відділу слідчого управління Головного управління СБУ в АР Крим капітаном юстиції ОСОБА_9 , за участю спеціаліста ОСОБА_10 , з використання веб-браузеру «Google Chrome» встановлено, що у інформаційно-аналітичній базі даних існує картка «Общество ограниченной отвественостью «Зодиак-Альфа» (мова оригіналу) в особі директора ОСОБА_5 ;

-протоколом огляду від 25.09.2023 мережі Інтернет, а саме: оглядом веб-сайту електронного видання центральних органів виконавчої влади України - газети «Урядовий кур`єр», випуску № 192 (7590) від 23.08.2023, в якому опубліковано повідомлення про підозру ОСОБА_5 та виклики до слідчого підрозділу;

-протоколом огляду від 25.09.2023 мережі Інтернет, а саме: оглядом офіційного веб-сайту Офісу Генерального прокурора, на якому опубліковано повідомлення про підозру ОСОБА_5 та виклики до слідчого підрозділу;

-огляду від 14.12.2023 та 04.01.2024 року, а саме: за допомогою протоколами мобільного телефону створено обліковий запис із назвою «SU GU SBU v AR Krym», який відображається, створено контакт на ім`я « ОСОБА_5 » та надсилалися повідомлення на месенджер;

-протоколом огляду від 06.01.2024 мережі Інтернет, а саме: оглядом веб-сайту електронного видання центральних органів виконавчої влади України - газети «Урядовий кур`єр», випуску № 5 (7665) від 06.01.2024, в якому опубліковано повідомлення про підозру ОСОБА_5 та виклики до слідчого підрозділу;

-протоколом огляду від 06.01.2024 мережі Інтернет, а саме: оглядом офіційного веб-сайту Офісу Генерального прокурора, на якому опубліковано повідомлення про підозру ОСОБА_5 та виклики до слідчого підрозділу;

-актом огляду від 16.10.2023 року у ході проведення огляду встановлено Інтернет сторінки, які свідчать про здійснення фінансово-господарських операцій ОСОБА_5 ;

-протоколами огляду від 19.12.2023 року, 24.01.2024 року з (СД-дисками)у ході якого у відкритих джерелах Інтернет , а саме веб-сторінки інформаційно аналітичної бази даних, на якій міститься посилання на офіційну веб-сторінку єдиної інформаційної системи в сфері закупівель Російської Федерації;

-повідомленням № 76/14/91-6909 від 11.12.2023 року Офісу президента України, про те, що матеріали щодо припинення громадянства України ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно поданою ним заявою або внаслідок втрати громадянства України на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства не надходили;

- інформацією державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 04.01.2024 року.

Під час судового розгляду стороною захисту ставилось питань щодо визнання будь-яких доказів сторони обвинувачення недопустимими.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Аналізуючи вище перелічені докази в їх сукупності, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що вказані докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.

Проаналізувавши досліджені докази у справі в сукупності, суд вважає їх достовірними, допустимими, об`єктивно та послідовно підтверджуючими встановлені судом обставини та винність ОСОБА_5 у скоєнні кримінальних правопорушень.

В зв`язку з чим суд не приймає до уваги твердження захисника про недопустимість доказів сторони обвинувачення.

Положення закону, яким керувався суд.

Положеннями ст. 62 Конституції України передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За правилами ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні наряду з іншим підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Відповідно до змісту статті 92 КПК України, обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна встановити об`єктивну істину та на неї покладається обов`язок доказування, доводити винуватість особи поза розумним сумнівом.

Колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.04.2018 у справі № 658/1658/16-к зазначено, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Склад злочину це сукупність юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене суспільне небезпечне діяння, як конкретний злочин, передбачений кримінальним законом.

Об`єктивними ознаками злочину є об`єкт і об`єктивна сторона, суб`єктивними суб`єкт і суб`єктивна сторона.

Відсутність хоча б однієї з цих ознак, складу злочину не утворюють.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_5 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях по справі «Коробов проти України» (Korobov v. Ukraine заява №39598/03) від 21.10.2011, у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom) від 18.01.1978 Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» («Kobets v. Ukraine») (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» («Avsar v. Turkey»), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Так, відповідно до ст. 4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство.

Нормами Закону України «Про громадянство України» визначено підстави і порядок набуття та припинення громадянства України. Зокрема ст. 2 зазначеного Закону встановлено, що законодавство України про громадянство ґрунтується на таких принципах: в Україні існує єдине громадянство та якщо громадянин України набув громадянство іншої держави, то у правових відносинах з Україною визнається лише громадянином України; неможливості позбавлення громадянина України громадянства України; визнання права громадянина України на зміну громадянства; збереження громадянства України незалежно від місця проживання.

Відповідно до ст. 17-20 Закону України «Про громадянство України» передбачено, що громадянство України припиняється внаслідок виходу з громадянства України за клопотанням громадянина України та втрати громадянства України внаслідок добровільного набуття повнолітнім громадянином України громадянства іншої держави.

При цьому, вихід з громадянства України допускається, якщо особа набула громадянство іншої держави або отримала документ, виданий уповноваженими органами іншої держави, про те, що громадянин України набуде його громадянство, якщо вийде з громадянства України та не допускається, якщо особі в Україні повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Добровільним набуттям громадянства іншої держави вважаються всі випадки, коли громадянин України для набуття громадянства іншої держави повинен був звертатися із заявою чи клопотанням про таке набуття відповідно до порядку, встановленого національним законодавством держави, громадянство якої набуто. Датою припинення громадянства України у всіх випадках є дата видання відповідного Указу Президента України.

Громадянин України, який подав заяву про вихід з громадянства України або щодо якого оформляється втрата громадянства, до видання указу Президента України про припинення громадянства України, користується всіма правами і несе всі обов`язки громадянина України.

Згідно із статтею 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», примусове автоматичне набуття громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території, громадянства рф не визнається Україною і не є підставою для втрати громадянства України.

Висновки суду.

Так, ОСОБА_5 є суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.111-1 КК України та залишається громадянином України по теперішній час, незалежно від місця його проживання, та фактичне набуття ОСОБА_5 громадянства російської федерації не впливає на зміст її правових відносин з Україною, за якими він визнається лише громадянином України.

Так, з досліджених матеріалів кримінального провадження не надано доказів, що ОСОБА_5 , будучи громадянином України, вчинив дії, що ставляться йому у провину, під безпосереднім впливом фізичного примусу, унаслідок якого він не міг керувати своїми вчинками, чи психічного примусу за умови, що такі дії були необхідними для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожувала йому чи охоронюваним законом його правам або правам інших осіб, а також суспільним інтересам чи інтересам держави, якщо цю небезпеку в цій обстановці не можна було усунути іншими засобами і якщо при цьому не було допущено більш значної шкоди, ніж відвернена шкода (або, хоча шкода була і більш значною, але внаслідок сильного душевного хвилювання, викликаного небезпекою, особа не могла оцінити відповідність заподіяної шкоди цій небезпеці).

Жодних об`єктивних даних, які б свідчили про те, що до ОСОБА_5 з боку будь-кого з осіб держави-агресора застосовувався фізичний та/або психічний примус, внаслідок застосування яких/якого вона вчинила інкриміновані їй дії, суду не надано.

Крім того, суд зауважує, що досліджені докази свідчать, що ОСОБА_5 діяв добровільно, а будь-які докази про примушування його до вчинення таких дій, за встановлених вище судом обставин, відсутні. З огляду на його вік та достатній життєвий досвід, очевидно, він усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачала їх суспільно-небезпечні наслідки і бажала їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

Всі перелічені джерела інформації суд оцінює за правилами документа (ст. 99 КПК України), а відомості, що вони містять, визнає належними та допустимими. Враховуючи цілковиту узгодженість між собою вказаних доказів за змістом, їх єдність та взаємозв`язок за часом та характером подій, суд визнає наведені та проаналізовані вище документовані дані достовірними доказами обвинувачення, на підставі яких суд приймає рішення у справі. При цьому суд бере до уваги і те, що такі відомості встановлені також актами компетентних органів (Верховна Рада України, Президент України, Міністерство внутрішніх справ України), виданих в межах їх юрисдикційних повноважень, які визначалися Конституцією та законами України.

Таким чином, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч. 1 ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає зазначені докази належними, допустимими, достовірними та в сукупності достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, поза розумним сумнівом.

Згідно з ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Так, обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_5 , відповідно до ст. ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.

Призначаючи основне покарання суд виходить із наступного.

Під час вчинення кримінального правопорушення, за даним кримінальним провадженням, обвинувачена була осудною у розумінні ст. 19 КК України.

У відповідності до ч. 5 ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст.111-1 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину.

При цьому суд враховує, що ОСОБА_5 вчинив колабораційну діяльність, тобто, у провадженні господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора

Слід також зазначити, що значну роль у формуванні та збереженні ідентичності дитини відіграє саме освіта, через яку здійснюється безпосередній вплив на становлення та розвиток світоглядних уявлень, національної та правової ідентичності, громадянської позиції, ставлення до своєї держави та надбань її народу тощо. А системний підхід російської влади до впровадження власної освіти спрямований, у тому числі, на викоріння української ідентичності дітей, здійснення освітнього процесу передбачається повністю за російським стандартами, російською мовою та включає потужну пропагандистську складову, що має на меті «денацифікувати» українських дітей та сформувати державі-агресору світогляд.

Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_5 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відсутність пом`якшуючих та наявність обтяжуючої покарання обставин, проте враховуючи також, що обвинувачений вчинила даний злочин умисно, усвідомлюючи свої дії, які полягли у сприянні окупаційної влади держави-агресора, які полягали у господарській діяльності, з метою сприяння здійсненню збройної агресії проти України, встановленню та утвердженню тимчасової окупації частини території України, уникненню відповідальності за здійснення державою агресором збройної агресії проти України, а також дій, з метою її перевиховання та упередження скоєння злочинів в подальшому, суд вважає, що обвинуваченій необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі з додатковим покаранням.

При цьому, визначаючи розмір основного призначеного покарання, суд враховує той факт, що обвинувачений ОСОБА_5 як громадянина України, вчинив злочин в період встановленого в Україні воєнного стану, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України, і що свідчить про те, що злочин має підвищену суспільну небезпечність, вчинила цей злочин умисно з прямим умислом, а тому суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченої не можливе без реального відбування покарання, а тому положення ст. 75 КК України не застосовує.

З огляду на вчинення ОСОБА_5 суспільно-небезпечного кримінального правопорушення у сфері злочинів проти основ Національної безпеки України, а також відсутність обставин, передбачених ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, суд при призначенні покарання не вбачає підстав для застосування положень ст. 69 КК України.

Призначаючи додаткові покарання суд виходить із наступного.

При призначенні виду додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади суд враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 02 лютого 2022 року у справі №344/16025/18, в якій він зазначив, що рішення суду про позбавлення такого права має бути чітко і ясно сформульоване в резолютивній частині вироку для того, щоб не виникало жодних сумнівів під час його виконання. Якщо в санкції статті Особливої частини КК визначено характер посади або вид (рід) діяльності, то формулювання покарання у вироку має точно відповідати змісту цієї санкції. Якщо ж покарання у санкції зазначене в загальній формі (наведене у формулюванні, що використовується у ст. 55 КК), суд повинен конкретизувати правову заборону і точно зазначити (описати, окреслити) у вироку характер та коло тих посад або вид (рід) тієї діяльності, права обіймати які чи займатися якою він позбавляє засудженого. Більше того, покарання має формулюватися таким чином, щоб засуджений не мав права обіймати зазначені у вироку посади або займатися забороненою діяльністю в будь-якій галузі (сфері), а також був позбавлений можливості обіймати такі посади або займатися такою діяльністю, які за змістом (характером) і обсягом повноважень є аналогічними тим, з якими було пов`язане вчинення кримінального правопорушення.

Тому суд призначає додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, пов`язаних з наданням публічних послуг, виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій.

Призначаючи додаткове покарання у виді конфіскації майна, суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого і що згідно ч. 2 ст. 52 КК України конфіскація майна відноситься до додаткових видів покарання.

З огляду на вчинення ОСОБА_5 колабораційної діяльності на шкоду Україні, суд призначає покарання з конфіскацією всього належного йому майна на користь держави. Застосовуючи додаткове покарання у виді конфіскації майна, суд зазначає, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення з корисливих мотивів, маючи мету та бажання отримати внаслідок вчинення злочину матеріальні блага для себе та інших осіб, одержати або зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат.

Висновок в частині призначеного основного і додаткового покарання узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Суд переконаний, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи обвинуваченої, призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між зачищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою обрано ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 14.02.2024.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Письмові речові докази (документи), CD-R диск - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Керуючись статтями 2, 7, 349, 368-371, 373, 374, 376, 532 КПК України, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, з конфіскацією усього належного йому на праві власності майна, та позбавленням права обіймати посади, пов`язані із державною службою і місцевим самоврядуванням та займатися господарською діяльністю на строк 10 (десять) років.

ОСОБА_5 початок строку відбування основного покарання обраховувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто із дня фактичного його затримання.

ОСОБА_5 початок строку відбування додаткового покарання обраховувати з моменту відбуття основного покарання.

ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити незмінним запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави.

Письмові речові докази (документи), CD-R диск - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо апеляційну скаргу подано обвинуваченим, щодо якого судом ухвалено вирок за результатами спеціального судового провадження, суд поновлює строк за умови надання обвинуваченим підтвердження наявності поважних причин, передбачених ст. 138 КПК України, та надсилає апеляційну скаргу разом із матеріалами кримінального провадження до суду апеляційної інстанції з дотриманням правил, передбачених ст. 399 КПК України.

Копію вироку, яка підлягає врученню обвинуваченому, вручити захиснику, а інформацію про вирок опублікувати в газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті суду відповідно до вимог ст. 323 КПК України.

Суддя: ОСОБА_1