Подільський районний суд міста Києва
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2025 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі головуючого слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про скасування арешту майна -

ВСТАНОВИВ:

Представником ТОВ «Спецпроект-Інвест» (РНОКПП 32735530) (далі Товариство) подано до Подільського районного суду міста Києва клопотання про скасування арешту майна в кримінальному провадженні № 0000170, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.03.2021, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 364-1 Кримінального кодексу України, а саме

100 % статутного капіталу, який накладений ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 14.08.2023 у справі № 758/9353/23.

Як вказано у клопотанні, накладення арешту було зумовлено тим, що влітку 2023 року невстановленими особами було здійснено перереєстрацію частки Товариства у розмірі 100 % на ОСОБА_5 . Натомість пізніше права ОСОБА_6 як власника та директора Товариства було поновлено, оскільки на день подання клопотання останній є директором та одним із засновників Товариства.

Водночас накладений арешт унеможливлює здійснення засновниками реєстраційних дій щодо Товариства, що має негативний вплив на господарську діяльність.

Тому, як вказано у клопотанні, арешт є таким, в подальшому застосуванні якого відпала потреба й відсутня потреба провадження запобіжного заходу.

В судовому засіданні прокурор вказав, що розслідування в рамках цього кримінального провадження триває; у питанні задоволення клопотання покладається на суд.

Адвокат ОСОБА_4 клопотаня підтримав за вказаних у ньому підстав.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Загальні правила (засади) застосування заходів забезпечення визначені ст. 132

КПК України, за змістом ч. 3 якої: застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням; а за змістом ч. 5 якої: для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою цієї ж статті КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

За змістом ч. 9 ст. 100 КПК України у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

До того ж, кримінальний процесуальний закон передбачає можливість скасування арешту майна, зокрема підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано

(ч. 1 ст. 174 КПК України); суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (ч. 4 ст. 174 КПК України).

Таким чином, підстави, період (час), уповноважені приймати рішення органи (їх посадові особи), об`єкти і суб`єкти власності, порядок прийняття рішень та їх перегляду (скасування), а також інші елементи інституту арешту майна як заходу забезпечення кримінального

провадження визначаються нормами КПК України.

При цьому, в силу вимог ст.ст. 100, 174 КПК України законодавчо визначений механізм періодичного перегляду необхідності збереження заходу забезпечення кримінального провадження із плином часу та здійсненням досудового розслідування, зокрема, якщо в подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, а також визначений механізм безальтернативного скасування такого заходу забезпечення, зокрема при закритті кримінального провадження, завершенні розгляду справи.

Таке правове регулювання, яке передбачає можливість перегляду або скасування прийнятих рішень, відповідає принципам кримінального судочинства та дозволяє запобігати потенційним зловживанням і неправомірно тривалому заходу забезпечення кримінального провадження (арешту майна), а також сприятиме реалізації права на судовий захист особою, яка вважає свої права або законні інтереси порушеними.

Судом в цій справі встановлено, що ухвалою слідчого судді Подільського районного суду

м. Києва від 14.08.2023 у справі № 758/9353/23 (далі Ухвала від 14.08.2023), у кримінальному провадженні № 0000170, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.03.2021, накладено арешт на 100 % статутного капіталу Товариства в розмірі 18 500,00 грн., що належать ОСОБА_5 , шляхом заборони розпорядження будь-якою часткою у статутному капіталі товариства, учаснику Товариства, іншим особам, що діють від його імені, представникам товариства відчужувати корпоративні права, із забороною державним реєстраторам органів держаної реєстрації, приватним та держаним нотаріусам, а також іншим особам, що наділені таким правом, вчиняти будь-які дії, пов`язані із проведенням державної реєстрації права власності на корпоративні права Товариства, у тому числі вносити зміни, пов`язані зі зміною засновників, зміною директора, місця знаходження юридичної особи, внесення інших змін в статутні документи товариства, а також вчинення реєстраційних дій, направлених на відчуження.

Як вказано в Ухвалі від 14.08.2023, підставою для застосування вказаних заходів є забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинно бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатись між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи. (Рішення у справі "АГОСЬ" проти Сполученого Королівства" від 24 жовтня 1986 року, серія А.№108, п.52).

Слідчим суддею встановлено відповідність арештованого майна критеріям, зазначеним

у ст. 98 КПК України, а тому, враховуючи стадію кримінального провадження та те, що досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває, слідчим суддею наразі не вбачається підстав для зняття арешту із такого майна в повному обсязі.

На думку слідчого судді, заявником не доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу в повному обсязі відпала потреба.

Так, в Ухвалі від 14.08.2023 зазначається, що арешт накладено на 100 % статутного капіталу Товариства, що належать ОСОБА_5 , натомість заявником долучено до клопотання витяг з «Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та господарських формувань», в якому вказано засновниками (учасниками/кінцевими бенефіціарами) саме

ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

В розділі «Дані про хронологію реєстраційних дій» вказаного витягу зазначається, що відбувалось внесення низки змін до відомостей про юридичну особу Товариство, останньою з яких є внесення змін про заборону вчинення реєстраційних дій на підставі судового рішення

від 14.08.2023 № 758/9353/23.

Слідчий суддя враховує, що арешт майна лише з мотивів винесення постанови про визнання його речовим доказом без доведення достатності доказів необхідності забезпечення збереження речового доказу не узгоджується з положеннями законодавства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25.03.2021 (провадження № 11-410сап20). Водночас орган досудового розслідування має потребу у забезпеченні збереження речових доказів.

Тому слідчий суддя вважає, що вищевказане майно не перестало бути речовими доказами в рамках кримінального провадження, досудове розслідування по якому ще не закінчено, а тому накладення арешту на майно у кримінальному провадженні забезпечить справедливу рівновагу між суспільним інтересом та правомірною метою, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують - арешт та метою, яку прагнуть досягти - збереження речових доказів, оскільки існують обставини, які підтверджують, що їхнє незастосування може призвести до незворотних наслідків.

При цьому, доводи заявника про те, що накладений арешт унеможливлює здійснення засновниками реєстраційних дій щодо Товариства, що має негативний вплив на господарську діяльність, не є підставою для скасування арешту майна, оскільки з огляду на положення

КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Більше того, у клопотанні не вказано, яким саме чином вказаний захід забезпечення має негативний вплив на господарську діяльність, в чому це проявляється, прийняттю якого рішення чи вчиненню який дій тощо перешкоджає.

З урахуванням досліджених обставин, слідчий суддя дійшов висновку, щодо саме такий ступінь втручання у права та свободи особи на даній стадії досудового розслідування у кримінальному провадженні виправдовує потреби досудового розслідування, а тому у задоволенні клопотання слід відмовити.

Доказів завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні не надано.

На даний час слідчим суддею не встановлено обставин, які б свідчили про відсутність законних підстав, тобто обґрунтованість продовження арешту вказаного майна, або ж обставин, які б свідчили про те, що потреба у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження відпала.

Водночас прокурором не доведено, яким чином невнесення змін до статуту Товариства, що пов`язані зі зміною директора, може забезпечити передбачене ч. 1 ст. 170 КПК України завдання арешту майна запобігти можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, зважаючи на те, що зміна директора не призведе до відчуження 100 % статутного капіталу Товариства.

Суду також не надано матеріалів, які підтверджують проведення за вказаний період слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій, направлених на доказування у цьому кримінальному провадженні обставин, зокрема події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) та винуватості директора/-ів Товариства у вчиненні кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення тощо, задля забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (як це передбачено ст.ст. 2, 91 КПК України).

Тобто у справі відсутні встановлені факти, які б вказували: на доведення конкретних обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні стосовно конкретного директора/-ів Товариства; що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження стосовно конкретного директора/-ів Товариства; що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи конкретного директора/-ів Товариства; яке саме має бути виконане завдання, для виконання якого накладено арешт; на якусь причетність конкретного директора/-ів Товариства до вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий суддя також враховує, що: арешт майна це тимчасовий захід забезпечення кримінального провадження, і на даний час у сторони обвинувачення відсутні підстави для продовження його дії в цій частині, яка є предметом дослідження у справі; продовження забезпечення кримінального провадження в цій частині більш тривалий час може призвести до настання негативних наслідків для фізичної особи - директора/-ів (вплив на реалізацію нею свого права на працю та вільний її вибір у разі виявлення бажання припинити виконувати свої повноваження директором Товариства на підставі трудового законодавства).

За таких обставин слідчий суддя вважає, що на даний час потреби досудового розслідування виправдовують втручання у права та інтереси власників майна, а тому дійшов висновку про те, що клопотання про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження підлягає задоволенню частково.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 98, 131-132, 170-174, 309 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника ТОВ «Спецпроект-Інвест» (РНОКПП 32735530) про скасування арешту майна в кримінальному провадженні № 0000170, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.03.2021, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 364-1 Кримінального кодексу України, який накладено ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 14.08.2023 (у справі

№ 758/9353/23) задовольнити частково.

Скасувати арешт на майно, накладений ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 14.08.2023 (у справі № 758/9353/23), в частині: скасувати заборону державним реєстраторам органів держаної реєстрації, приватним та держаним нотаріусам, а також іншим особам, що наділені таким правом, вносити зміни, пов`язані зі зміною директора ТОВ «Спецпроект-Інвест» (РНОКПП 32735530).

В задоволенні решти вимог клопотання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1