ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0004862 за апеляційною скаргою прокурора Харківської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_9 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2018 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч. 3 ст. 289 КК України, із застосування ст. 69 КК України, на 5 років позбавлення волі.

Цивільний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 190 956 грн. 80 коп. матеріальної та 10 000 грн. моральної шкоди.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат, речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

05.10.2015 близько 22:00, ОСОБА_8 , знаходячись за адресою: буд. 8, вул. Маршала Батицького, м. Харків, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, без дозволу власника, скориставшись тим, що ключі від транспортного засобу «Lexus ES-350», д.н.з. НОМЕР_1 , були йому передані власником ОСОБА_10 з метою проведення фарбування сидінь в салоні зазначеного транспортного засобу, сів за кермо та завівши двигун автомобіля, зрушив з місця, тим самим незаконно ним заволодів.

Далі, цього ж дня, приблизно о 22 год. 30 хв., обвинувачений, перебуваючи за кремом вищевказаного транспортного засобу на перехресті вул. Халтуріна та 50 річчя СРСР у м. Харкові, не впорався з керуванням та допустив зіткнення з автомобілем «Nissan Juke», реєстраційний № НОМЕР_2 , внаслідок чого автомобіль «Lexus ES-350» отримав механічні пошкодження, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_10 велику матеріальну шкоду на суму 190 956 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосуванням закону, який не підлягає застосуванню, - ст. 69 КК України, а також невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий, яким призначити обвинуваченому покарання за ч. 3 ст. 289 КК України покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі.

Зазначає, що суд помилково при призначенні обвинуваченому покарання послався на обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття, оскільки обвинувачений під час судового розгляду не визнав вини та не відшкодував матеріальну шкоду потерпілій.

Також, місцевий суд не зазначив, які саме обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та не врахував, особу обвинуваченого, думку потерпілої, яка підтримала позицію прокурора та той факт, що відповідно до діючого законодавства особам, що вчинили злочин на ґрунті пияцтва, необхідно призначати більш суворе покарання.

Зазначає, що відповідно до наявних матеріалів у справі вбачається, що обвинувачений не потребує постійного лікування та проживає окремо від матері похилого віку, а тому стан здоров?я обвинуваченого та утримання матері похилого віку взяті до уваги місцевим судом.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, прокурора в підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які просили вирок залишити без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України за обставин, викладених у вироку суду, та правильність правової кваліфікації його дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

При призначенні покарання суд першої інстанції виконав вимоги закону, передбачені ст.ст. 50, 65 КК України, та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким; те, що вчинив кримінальне правопорушення без корисливої мети; особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває; обставину, що обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп?яніння, та правильно визначив покарання у виді позбавлення волі без конфіскації майна.

Разом з тим, доводи прокурора в апеляційній скарзі про помилкове врахування місцевим судом обставини, що пом?якшує покарання, а саме щирого каяття та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_8 покарання за ч. 3 ст. 289 КК України, а саме - застосування закону, який не підлягає застосуванню - ст. 69 КК України, є слушними.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити із системного тлумачення статей 66 та 69 КК України і тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеня тяжкості вчиненого злочину.

Ці обставини у своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим. Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, неодноразово викладеною в судових рішеннях (зокрема, у постанові від 17 вересня 2019 року у справі №744/884/17, провадження №51-8413км18).

Суд, посилаючись при призначенні покарання на ст. 69 КК України, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого злочину.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_8 вчинив особливо тяжкий злочин, перебуваючи в стані алкогольного сп?яніння, вину не визнав, майнову шкоду потерпілій не відшкодував.

У цьому провадженні суд першої інстанції як на підставу застосування ч. 1 ст. 69 КК України послався на наявність обставини, яка пом`якшує та обставини кримінального правопорушення вчиненого у 2015 році. Проте, суд першої інстанції не відобразив у судовому рішенні, які саме обставини він має на увазі та яким чином ці обставини та фактичне вчинення злочину у 2015 році істотно знижують ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.

Крім того, місцевий суд при призначенні покарання та при застосуванні положень ст. 69 КК України помилково посилався на щире каяття обвинуваченого, як обставину, що пом`якшує покарання.

Так, виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики Верховного Суду, щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Разом з тим поведінка обвинуваченого під час досудового розслідування та судового розгляду не свідчила про наявність такого каяття. Так, ОСОБА_8 під час судового розгляду вину у вчиненому протиправному діянні не визнав, стверджував, що автомобілем користувався зі згоди потерпілої, цивільний позов не визнав та не вчинив дій на відшкодування матеріальної шкоди, завданої потерпілій.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що у даному випадку підстави для застосування відносно ОСОБА_8 положень ст. 69 КК України відсутні.

Проте з урахуванням того, що обвинувачений раніше не судимий, має позитивні характеристики, надані його сусідами, має матір, яка є особою похилого віку, має хронічні захворювання, потребує стороннього догляду та не здатна до самообслуговування, колегія суддів вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання за ч. 3 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, визначеному санкцією статті (у редакції, що діяла на час вчинення злочину) без конфіскації майна.

Згідно зі ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, на підставі ст. 413 цього Кодексу, є, зокрема, застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок, зокрема, у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Відповідно до правового висновку, що міститься в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом України №2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України №838-VIII. У такому разі Закон України №838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив злочин 05.10.2015. У рамках даного кримінального провадження до обвинуваченого було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в період з 02 червня 2024 року до 28 квітня 2025 (включно).

Оскільки заходи попереднього ув?язнення до ОСОБА_8 застосовувалися після втрати чинності Законом України №838-VIII, проте злочин за даним кримінальним провадженням було вчинено до 20 червня 2017 року, строк попереднього ув`язнення в період з 02 червня 2024 року до дня набрання вироком чинності, рахується у строк покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

З урахуванням викладеного, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням в цій частині нового вироку, а апеляційна скарга прокурора частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Московського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2018 року, щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч. 3 ст. 289 КК України в редакції, що діяла на момент вчинення злочину, у виді 7 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Початок строку покарання рахувати з 29 квітня 2025 року.

Зарахувати ОСОБА_8 у строк покарання період попереднього ув?язнення з 02.06.2024 по 28.04.2025 із розрахунку, що один день попереднього ув?язнення відповідає 2 дням позбавлення волі.

В іншій частині залишити вирок без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту отримання ним копії.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4