КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 758/7592/25 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/4423/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 29 травня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомир, громадянина України, неодруженого, з середньою спеціальною освітою, працюючого оператором АЗС ТОВ «TAD ЕНЕРДЖІ», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 29 травня 2025 року задоволено клопотання слідчого слідчого відділу Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_10 , у кримінальному провадженні № 0000878, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.04.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовжено підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з подальшим утриманням в ДУ «Київський слідчий ізолятор» строком на 34 дні з 29.05.2025 року по 01.07.2025 року включно, тобто в межах строку досудового розслідування.

Контроль за виконанням ухвали покладено на уповноважених осіб Подільської окружної прокуратури м. Києва.

Строк дії ухвали визначено по 01.07.2025 року включно.

Цією ухвалою також відмовлено в задоволенні клопотання сторони захисту про застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 29 травня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обгрунтовуючи скаргу, захисник посилається на те, що оскаржувана ухвала прийнята з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, тобто ухвалена незаконним складом суду, а також висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Зокрема, зазначає, що доказом про незаконний склад суд, визначений для розгляду клопотання про продовження тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000878, є звіт про автоматизований розподіл справи № 758/7592/25, здійснений без підтвердження того, що підозрюваному надано копію клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність продовження застосування запобіжного заходу, а також технічний запис судового засідання по справі № 758/7592/25 за 27 травня 2025 року, на якому зафіксовано долучення стороною обвинувачення доказу про неможливість вручення підозрюваному клопотання про продовження тримання під вартою.

Так, 27 травня 2025 року слідчий суддя Подільського районного суду міста Києва ОСОБА_1 безпосередньо, під час судового засідання довідалась про відсутність підтвердження того, що підозрюваному надано копію клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність продовження застосування запобіжного заходу.

За обставин, зазначених по тексту, автоматизований розподіл здійснений на порушення ч. 3 ст. 35 КПК України, виходячи із здійснення автоматизованого розподілу клопотання про продовження тримання під вартою без обов`язкового додатку, а саме - підтвердження того, що підозрюваному надано копію клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність продовження застосування запобіжного заходу (ч. 3 ст. 184, ч. 3 ст. 199 КПК України).

До того ж, з огляду на матеріали справи № 758/7592/25, відсутні допустимі докази про тяжкі тілесні ушкодження у потерпілого, та про смерть потерпілого, і причетність підозрюваного до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а саме відсутня: "картка виклику швидкої медичної допомоги", форма № 109/о, що є первинним медичним документом для реєстрації звернень населення за швидкою медичною допомогою, затверджено 17 листопада 2010 року наказом Міністерства охорони здоров`я України № 999, зареєстровано 03 лютого 2011 року в Міністерстві юстиції України за№ 148/18886; "лікарське свідоцтво про смерть", форма № 106/о, що затверджена 08 серпня 2006 року наказом Міністерства охорони здоров`я України № 545, зареєстровано 25 жовтня 2006 року в Міністерстві юстиції України за № 1152/13026; свідки, які стали очевидцями вчиненого кримінального правопорушення відносно потерпілого.

Разом з тим, медичними документи, на підставі яких судовий експерт встановлює ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, причини смерті є документи, які містять охоронювану законом таємницю, відтак сторона обвинувачення отримує їх через призму судового контролю в порядку, передбаченого ст. ст. 159-166 КПК України.

З огляду на диспозицію ч. 2 ст. 121 КПК України, однією з складових об`єктивної сторони є умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого за умови наявності допустимих доказів.

Тож, повідомлення про зміну підозри не є самостійним доказом вчинення кримінального правопорушення, ч. 2 ст. 12 КК України, а є лише процесуальне рішення сторони обвинувачення, що не свідчить про вагомість доказів вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, і вказує на відсутність ризиків.

Крім цього, захисник посилається на порушення слідчим суддею засад «безсторонності», які проявились під час судового засідання.

Так, 27.05.2025 року, слідчим суддею долучено до матеріалів справи документ про невручення підозрюваному клопотання про продовження тримання під вартою, а 28.05.2025 року, слідчим суддею долучено до матеріалів справи повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри, тим самим поставивши дії прокурора вище ніж кримінальне процесуальне законодавство (вимоги ст. ст. 184, 199 КПК України).

Також апелянт вказує, що 29.05.2025 року слідчий суддя здійснила листування з прокурором, за допомого застосунків мобільного телефону, тим самим слідчий суддя порушила Бангалорські принципи поведінки судді.

Крім цього, у період з 27 по 29 травня 2025 року, слідчий суддя нехтувала проханням сторони захисту зробити прокурору зауваження на посмішки у судовому засіданні, тим самим слідчий суддя порушила Бангалорські принципи поведінки судді.

За таких обставин, на думку захисника, висновки слідчого судді про обґрунтованість підозри не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 , та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_8 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів, у провадженні слідчого відділу Подільського УП ГУНП у місті Києві перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000878 від 01.04.2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК У країни.

Процесуальне керівництво у кримінальному провадженні здійснюється Подільською окружною прокуратурою міста Києва.

01.04.2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 03.04.2025 року щодо підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в ДУ «Київський слідчий ізолятор», строком на шістдесят днів, тобто до 30.05.2025 року включно.

04.04.2025 року ОСОБА_7 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, а саме у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Постановою керівника Подільської окружної прокуратури м. Києва від 22.05.2025 року строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців.

23.05.2025 року слідчий слідчого відділу Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , за погодження з прокурором Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_10 , звернувся до слідчого судді Подільського районного суду міста Києва з клопотанням у кримінальному провадженні № 0000878, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.04.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах строку досудового розслідування, тобто до 01.07.2025 року включно.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначав, що в провадженні слідчого відділу Подільського УП ГУНП у місті Києві перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000878 від 01.04.2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК У країни.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 31.03.2025 року приблизно о 21 год. 30 хв., ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував в гостях у свого знайомого ОСОБА_11 , за адресою: АДРЕСА_2 , де разом вживали спиртні напої. Під час розпиття алкогольних напоїв, між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 виникла словесна суперечка з приводу грошової заборгованості ОСОБА_11 , яка поступово переросла в сварку та штовханину.

В цей час, у ОСОБА_7 , який був обурений тим, що у ОСОБА_11 відсутні грошові кошти, щоб повернути йому борг, виник злочинний умисел, спрямований на спричинення останньому тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, що раптово виник та був спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 , знаходячись в коридорі вказаної квартири, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, наніс декілька ударів руками в область обличчя ОСОБА_11 . Після отриманих ударів, потерпілий втратив рівновагу та впав, а ОСОБА_7 , розуміючи, що останній не чинить йому опору, продовжив реалізовувати свій умисел на спричинення тілесних ушкоджень останньому, схопив в коридорі вказаної квартири предмет схожий на дерев`яну биту та почав наносити удари по голові ОСОБА_11 вказаною битою, доки ОСОБА_11 не втратив свідомість. Після чого ОСОБА_7 самостійно припинив свої злочинні дії, залишив ОСОБА_11 в коридорі вказаної квартири та покинув місце вчинення злочину.

В результаті умисних дій ОСОБА_7 , потерпілому ОСОБА_11 були спричинені наступні тілесні ушкодження: відкрита черепно мозкова травма, забій головного мозку, підгострі субдуральні гематоми обох лобних долей, субарахноїдальний крововилив обох лобних долей, перелами медіальної та нижньої стінок правої орбіти зі зміщенням, перелам кісток носу, гемосинусу гайморової пазухи справа, забійно-рвані рани скроневої ділянки справа, обох повік правого ока, забійно-рваної рани лобної, тім`яної, потиличної, вилицевої ділянок зліва, правої кисті, від яких останній помер в лікарні.

01.04.2025 року слідчим СВ Подільського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_9 , за погодження прокурором Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_10 , ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 03.04.2025 року до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в ДУ «Київський слідчий ізолятор», строком на шістдесят днів, тобто до 30.05.2025 року включно.

04.04.2025 року слідчим СВ Подільського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_9 за погодженням з прокурором Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_10 повідомлено ОСОБА_7 про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, а саме у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Постановою керівника Подільської окружної прокуратури м. Києва строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців. На думку сторони обвинувачення, закінчити проведення досудового розслідування у передбачений законом строк не представляється можливим у зв`язку зі складністю провадження та тривалістю проведення слідчих дій.

Слідчий зазначив, що підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України підтверджується зібраними матеріалами досудового слідства, а саме:

- довідкою із КНП «Свято-Михайлівська клінічна лікарня м. Києва» від 01.04.2025 року із діагнозом потерпілого, якому встановлений наступний діагноз: відкрита черепно мозкова травма, забій головного мозку, підгострі субдуральні гематоми обох лобних долей, субарахноїдальний крововилив обох лобних долей, переломи медіальної та нижньої стінок правої орбіти зі зміщенням, перелом кісток носу, гемосинусу гайморової пазухи справа, забійно-рвані рани скроневої ділянки справа, обох повік правого ока, забійно-рваної рани лобної, тім`яної, потиличної, вилицевої ділянок зліва, правої кисті;

- протоколом огляду місця події від 31.03.2023 року за адресою: АДРЕСА_2 , яким зафіксовано місце вчинення злочину, вилучено знаряддя вчинення злочину з речовиною бурого кольору та речові докази;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 01.04.2025 року, який повідомив, що він є сусідом ОСОБА_11 та 31.03.2025 року потерпілий звертався до нього за допомогою, про те, що в його квартирі перебуває чоловік, який не хоче виходити із квартири, та в нього виник із ним конфлікт;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 01.04.2025 року, яка повідомила, що є сусідкою ОСОБА_11 , та 31.03.2025 року чула крики, шум та бійку, яка лунала із квартири АДРЕСА_3 ;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 01.04.2025 року, яка повідомила, що є сусідкою ОСОБА_11 , та 31.03.2025 року бачила біля під`їзду потерпілого, який мав кров на обличчі та біля нього стояв раніше невідомий їй чоловік;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 01.04.2025 року, яка повідомила, що 31.03.2025 року їй зателефонував потерпілий ОСОБА_11 , та попросив її принести йому ключі від його квартири, навіщо вони йому були потрібні, потерпілий не повідомив. Згодом, свідок прийшла до квартири АДРЕСА_3 , де мешкав ОСОБА_11 , побачила сліди крові та подзвонила на спеціальну лінію 102;

- протоколами допиту свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 від 01.04.2025 року, які повідомили, що вони є працівниками поліції та прибувши на виклик бачили потерпілого, який мав кров на обличчі, був з тілесними ушкодженнями та просив допомоги, а саме повідомив, що його не пускають в квартиру АДРЕСА_4 , було виявлено ОСОБА_7 , який не хотів виходити із квартири та перебував в стані алкогольного сп`яніння;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_18 від 01.04.2025 року, який повідомив, що він є лікарем ОСОБА_11 , потерпілий був доставлений з чисельними ушкодженнями голови та перебуває в тяжкому стані;

- протоколом затримання ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, в порядку ст. 208 КПК України від 01.04.2025 року, у якого під час особистого обшуку, були вилучені особисті речі із слідами РБК, в які останній був одягнений під час вчинення кримінального правопорушення;

- протоколом проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_7 , який підтвердив надані покази та відтворив на місці обстановку подій;

- протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_7 , від 04.04.2025 року, який повністю визнав свою провину та розповів про обставини вчинення злочину.

Також слідчий вказав, що відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені у п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: може вчинити спробу переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків вказаного кримінального правопорушення; вчинити інші кримінальні правопорушення. На даній стадії досудового розслідування вказані ризики не зменшилися та продовжують існувати.

Орган досудового розслідування стверджує, що наявність обґрунтованої підозри та ризиків, передбачених п. п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватості у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, відсутність міцних соціальних зав`язків та стримуючих факторів, ризик впливу на свідків по провадженню, а також те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину під час дії воєнного стану, що свідчить про його деформований стан правосвідомості, є підставами для продовження застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З урахуванням наведених підстав, в обґрунтування необхідності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, орган досудового розслідування вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти зазначеним ризикам.

Злочин, у якому підозрюється ОСОБА_7 , поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, що призвели до смерті. У зв`язку з чим орган досудового слідства просив не застосовувати щодо підозрюваного заставу.

У клопотанні слідчий зазначив, що обставинами, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, є те, що по вказаному кримінальному провадженні необхідно отримати висновки дев`яти експертиз, а саме: судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_11 , судово-цитологічної експертизи (біологічні об`єкти: змиви з рук підозрюваного ОСОБА_7 , та по знаряддю злочину), судово-імунологічної експертизи (по речах, вилучених у підозрюваного, а також біологічні об`єкти: змиви речовини бурого кольору з місця події) та судової молекулярно-генетичної експертизи по знаряддю вчинення злочину.

Отримання висновків судово-медичних експертиз необхідно для завершення досудового розслідування, підтвердження встановлених під час досудового розслідування фактичних обставин та обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочину. Отримати вказані відомості у інший спосіб, окрім як шляхом проведення судових експертиз, неможливо.

Вказані відомості мають істотне значення для розслідування кримінального провадження, оскільки отримання висновків експертиз та дослідження всіх речових доказів по кримінальному провадженню необхідно не тільки для всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, а також для надання їм незалежної правової оцінки, перевірки наданих показів підозрюваними та забезпечення прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Обставинами, що перешкоджали здійснити вказані процесуальні дії раніше, є складність кримінального провадження, велика кількість об`єктів дослідження, черговість проведення, а також тривалий строк у кримінальному провадженні судових експертиз, для проведення яких необхідний строк не менше одного місяця.

Враховуючи викладене та те, що передбачені ст.177 КПК України ризики, які стали підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків вказаного кримінального правопорушення; вчинити інші кримінальні правопорушення, на даній стадії досудового розслідування не зменшилися та продовжують існувати, слідчий просив продовжити застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування.

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 29 травня 2025 року задоволено клопотання слідчого слідчого відділу Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_10 , у кримінальному провадженні № 0000878, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.04.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовжено підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з подальшим утриманням в ДУ «Київський слідчий ізолятор» строком на 34 дні з 29.05.2025 року по 01.07.2025 року включно, тобто в межах строку досудового розслідування.

Контроль за виконанням ухвали покладено на уповноважених осіб Подільської окружної прокуратури м. Києва.

Строк дії ухвали визначено по 01.07.2025 року включно.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати:

1) шести місяців - у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину;

2) дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання особи під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Тобто при вирішенні цього питання слідчий суддя керується загальними приписами, які регулюють застосування відповідного запобіжного заходу, однак з урахуванням додаткових відомостей і спливу строку досудового розслідування.

Згідно вимог ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Тобто розглядаючи клопотання органу досудового розслідування про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення, в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

На переконання колегії суддів, при прийнятті рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , слідчий суддя дійшов правильного висновку про доведеність наявності обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри останнього у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, що підтверджується фактичними даними, наданими суду та наведеними у рішенні слідчого судді.

Зокрема, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 , інкримінованого йому правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами у їх сукупності.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що під час судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав продовження запобіжного заходу, передбачених статтею 177 КПК України.

У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 з вчиненим кримінальним правопорушенням підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами. Сукупність цих доказів дають підстави вважати, що причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, є вірогідною, що дає підстави для продовження йому строку тримання під вартою з метою запобігання ризикам, встановленим та доведеним стороною обвинувачення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30 серпня 1990 року, «Мюррей Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

При цьому колегія суддів бере до уваги, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про продовження існування ризиків переховуватися від органу досудового розслідування та суду; незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинення іншого кримінального правопорушення.

Такого висновку слідчий суддя дійшов з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 , у разі визнання його винуватим у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, а також з огляду на характер та наслідки кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється.

Слідчий суддя дослідив також доводи клопотання слідчого щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 та встановив, що органу досудового розслідування необхідно провести ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій, без проведення яких закінчення досудового розслідування є неможливим.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в сукупності із вищезазначеними обставинами, слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного, його вік та стан здоров`я, майновий та сімейний стан, репутацію, спосіб життя, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність продовження на даній стадії досудового розслідування підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів може виявитися недостатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, станом на день розгляду клопотання слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися з часу застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти таким ризикам.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , ніж тримання під вартою, колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що ухвала суду відповідає вище вказаним вимогам, а слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження підозрюваному ОСОБА_7 строку тримання під вартою, без визначення розміру застави, так як у відповідності до положень п.п. 2 п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

На переконання колегії суддів, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, є пропорційним тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, співрозмірним із тяжкістю інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, у повній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та запобігти встановленим в ході апеляційного розгляду ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України. Підстав вважати його завідомо непомірним для підозрюваного колегія суддів не вбачає.

Викладені в апеляційних скаргах захисника доводи про недоведеність наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, є безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані та долучені до нього матеріали свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 зазначеного кримінального правопорушення.

Такий висновок слідчого судді ґрунтується на доданих слідчим до клопотання матеріалах. Останні містять дані, які вказують на причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

При цьому, слід зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої, затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, оцінки належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

З наведених підстав, доводи апеляційної скарги захисника про те, що в матеріалах провадження відсутні допустимі докази про тяжкі тілесні ушкодження у потерпілого та про смерть потерпілого, і причетність підозрюваного до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Твердження апелянта про те, що розгляд клопотання було здійснено неповноважним складом суду є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Посилання апелянта на те, що слідчим суддею долучено до матеріалів справи документ про невручення підозрюваному клопотання про продовження тримання під вартою та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри, чим слідчий суддя поставив дії прокурора вище ніж кримінальне процесуальне законодавство, а також те, що слідчий суддя здійснила листування з прокурором, за допомогою застосунків мобільного телефону, і у період з 27 по 29 травня 2025 року, слідчий суддя нехтувала проханням сторони захисту зробити прокурору зауваження на посмішки у судовому засіданні, тим самим слідчий суддя порушила Бангалорські принципи поведінки судді, є необґрунтованими та не є передбаченою законом підставою для скасування ухвали слідчого судді та відмови у задоволенні клопотання слідчого про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Всі інші обставини, на які посилалась сторона захисту під час апеляційного розгляду, не спростовують висновків слідчого судді та не є безумовними підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді місцевого суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування та застосування до підозрюваного іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів не знаходить.

Враховуючи те, що рішення слідчого судді суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, в порядку та межах, передбачених на даній стадії провадження, апеляційна скарга захисника з викладеними в них доводами задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 29 травня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4