Справа №:755/8108/24
Провадження №: 1-кп/755/122/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" квітня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_4 ,

представника неповнолітньої потерпілої - адвоката ОСОБА_5 ,

захисника- адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку кримінальне провадження № 0003985, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудового розслідування 26 листопада 2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Конотоп, Сумської області, громадянина України, з середньою технічною освітою, непрацевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 02.08.2011 р. Кегичівським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 153, ч. 2 ст. 156 КК України до 13 років позбавлення волі (звільнений 24.10.2022 року)

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України,

установив:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження №0003985, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудового розслідування 26 листопада 2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 подав письмове клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання мотивує тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, наявність його вини в інкримінованих йому правопорушеннях повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами. Метою застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, а також запобігання спробам переховування від суду, незаконно впливати на потерпілу, вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто, на сьогодні у кримінальному провадженні продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання не забезпечить його належної поведінки, не зменшить наявність вказаних ризиків та не зможе перешкодити їх реалізації. Як і не забезпечить належної поведінки обвинуваченого і застосування електронних засобів контролю та заборона цілодобово залишати житло.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав подане клопотання та просив його задовольнити.

В судовому засіданні законний представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_4 підтримав думку прокурора щодо необхідності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

В судовому засіданні представник неповнолітньої потерпілої - адвокат ОСОБА_5 підтримала клопотання прокурора, вважала його обґрунтованим та просила задовольнити.

В судовому засіданні захисник - адвокат ОСОБА_6 заперечував щодо задоволення клопотання прокурора та продовження запобіжного заходу. Зазначив, що в слідчому ізоляторі почастішали випадки смерті серед осіб які там перебувають, зокрема і від насильства. Крім того, установа, де утримується обвинувачений, є місцем, де розповсюджуються невиліковні хвороби, відсутнє належне медичне забезпечення, нормальне харчування, а також відсутній достатній доступ до свіжого повітря. Крім того, змінився розрахунок зарахування строку тримання під вартою. Вважав, що необхідності в триманні під вартою немає, оскільки докази вже досліджено, допитано потерпілу та свідків. Просив встановити електронний контроль.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 підтримав думку свого захисника, зазначив, що має бажання працювати, допомагати своїй родині, приносити користь державі.

З`ясувавши думку учасників судового процесу, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу, суд враховує вимоги статті 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і статті 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

У даному кримінальному провадженні суд враховує, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину особливої категорії, та бере до уваги рішення Європейського суду з прав людини у справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 року та «Мюрей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994 року, згідно з якими підставою для запобіжного заходу у вигляді взяття під варту при вчиненні особливої категорії злочинів може бути більш низький поріг обґрунтованості підозри.

Окрім того, суд враховує те, що злочин у якому обвинувачується ОСОБА_7 відповідності до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, міру покарання яка йому загрожує у разі доведення вини від 7 до 12 років позбавлення волі, а також інформацію про вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, місце проживання, репутацію, майновий стан, наявність судимості за вчинення кримінального правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості.

Так, ОСОБА_7 , громадянин України, офіційно не працевлаштований, не має постійного заробітку, раніше судимий за злочин проти статевої свободи та статевої недоторканості особи.

Крім того, ОСОБА_7 не має постійного місця проживання в м. Києві та на момент його затримання мешкав у гаражі, де займався ремонтом машин. Не має ОСОБА_7 і близьких родичів в м. Києві. Його мати, племінниці та інші родичі мешкають в Полтавській області, де вже тривалий час мешкає і потерпіла.

Викладене свідчить про те, що застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, та не зможе запобігти спробам переховування від суду, незаконно впливати на потерпілу, вчинити інше кримінальне правопорушення.

У відповідності до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини в справах «Летельє проти Франції», «І. А. проти Франції», зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Таким чином, встановлені судом у кримінальному провадженні ризики є наявними, обґрунтованими та такими, що можуть справдитись з великим ступенем вірогідності.

Такими обставини у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_7 є тяжкість злочину, який інкримінуються обвинуваченому та міра покарання, яка йому загрожує у разі доведення вини, також такою обставиною є підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину, та суспільний резонанс, і саме наведені вище обставини у їх сукупності та інформація і характеристики обвинуваченого, разом із обвинуваченням у вчиненні злочину особливої категорії, дають суду можливість зробити висновок, що виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою, на даному етапі кримінального провадження, взмозі забезпечити уникненню ризиків передбачених ст. 177 КПК України.

Зважаючи на викладене, враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 в їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризику можливості обвинуваченого переховуватися від суду, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 7 до 12 років, достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Крім цього, під час проведення судового засідання судом не отримано відомостей, які би безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, також судом не отримано відомостей, щодо міцних соціальних зав`язків чи іншого комплексу обставин, які би переважили ризики передбачені ст. 177 КПК України.

Окрім того, зважаючи на стадію кримінального провадження, суд позбавлений можливості дати оцінку доводам сторони захисту в частині доведеності або недоведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення; наявності або відсутності в його діях складу кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується; правильності кваліфікації дій, належності, допустимості та достатності доказів, тощо. Вказана оцінка, як доказам, так і обставин інкримінованого кримінального правопорушення, кваліфікації дій обвинуваченого, може бути надана в нарадчій кімнаті під час прийняття рішення за наслідками розгляду кримінального провадження по суті, а тому доводи в цій частині є непереконливими.

Більш того, ОСОБА_7 має непогашену та не зняту судимість за вчинення умисного злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, що може свідчити про небажання його ставати на шлях виправлення, у зв`язку з чим обвинувачений, перебуваючи на свободі, може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відтак, суд приходить до висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні на даній стадії судового розгляду.

Керуючись ст. 174, 183, 194-196, 291, 309, 331, 376 КПК України, суд,-

постановив:

Клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор», строком на 60 днів, тобто до 27 червня 2025 року включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити начальнику ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Суддя ОСОБА_8