Єдиний унікальний номер: 343/1342/25
Номер провадження: 1-кс/343/236/25
У Х В А Л А

про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту

11 липня 2025 року м.Долина

Слідчий суддя Долинського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчої слідчого відділення відділення поліції № 1 (м.Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 , розглянувши клопотання останньої, погоджене прокурором Долинського відділу Калуської окружної прокуратури, про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , пенсіонера, розлученого, що має вищу освіту, раніше несудимого,

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 149 КК України,

В С Т А Н О В И В:

11 липня 2025 року слідча слідчого відділення відділення поліції № 1 (м.Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 звернулася до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту строком на 60 діб щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово; покласти на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язки, передбачені п.п. 1-4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожною вимогою та у призначений час; не відлучатись з території Калуського району Івано-Франківської області без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого проживання; утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до Долинського районного сектору Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області свій паспорт громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_1 , виданий 05.12.2022 року та дійсний до 05.12.2032 року, або інші наявні документи, які дають йому право на виїзд за межі території України.

В обґрунтування клопотання слідча зазначає, що Указом Президента України та Верховного головнокомандувача Збройних сил України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022 та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ХІ на всій території України введено воєнний стан. На момент вчинення злочину, воєнний стан в Україні продовжував діяти. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України» № 1932-ХІІ від 06.12.1991, особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Тобто, в Україні діє особливий період. А тому, у зв`язку із введенням воєнного стану з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 право на виїзд з України, а також перетин державного кордону України, громадянами України без наявних законних підстав тимчасово обмежено.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії права і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб врегульовано положеннями Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Так, пунктом 6 частини 1 статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених Указом Президента України про введення воєнного стану, заходи правового режиму воєнного стану, пов`язані із встановленням у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливості в`їзду і виїзду, обмеженням свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства. У відповідності до ч. 1 ст. 15 вказаного Закону України встановлено, що Військові адміністрації у своїй діяльності керуються Конституцією України, Законами України: «Про оборону України»; «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»; цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, п. 1 Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» в Україні оголошено та впроваджено проведення загальної мобілізації. Постановою Кабінету Міністрів України № 1455 від 29.12.2021 затверджено «Порядок встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан». Пунктом 8 вказаного Порядку встановлено, що перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством. Згідно ч. 4 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у воєнний час забороняється виїзд призовників, військовозобов`язаних та резервістів з місця проживання без дозволу керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби Безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України без дозволу відповідного керівника). Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 22 вказаного Закону України граничний вік перебування на військовій службі встановлюється для військовослужбовців, які проходять військову службу під час особливого періоду, з числа осіб: рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу 60 років. Правилами перетинання державного кордону України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 (з подальшими змінами) передбачено виключний перелік громадян України, які мають право виїжджати за межі України в період дії воєнного стану. Так згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 1044 від 10.09.2022 про зміни, що вносяться до Правил перетинання державного кордону громадянами України, абзац 2 п. 2-1 викладений у наступній редакції: особи, які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю і супроводжують таких дружину (чоловіка) для виїзду за межі України, за наявності документів (їх нотаріально засвідчених копій), що підтверджують родинні зв`язки, інвалідність. Таким чином, на підставі вищевказаних норм, тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», зокрема, заборонено виїзд за межі країни громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років.

ОСОБА_5 , будучи мешканцем с. Оболоння Калуського району Івано-Франківської області, з метою особистого збагачення, вирішив посприяти в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон Україну, шляхом надання порад, вказівок та усуненням перешкод за наступних обставин. Так, ОСОБА_5 , перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці та у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше червня 2024 року, познайомився із ОСОБА_6 , який у період дії воєнного стану в Україні, не маючи підстав, передбачених Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та «Правилами перетинання державного кордону громадянами України», мав намір виїхати до Республіки Польща, та із яким ОСОБА_7 досягнув попередньої домовленості щодо незаконного переправлення через державний кордон шляхом організації фіктивного шлюбу з особою, яка є інвалідом 1 групи своєю співмешканкою ОСОБА_8 та подальшого супроводження особі, яка не має права виїзду за межі державного кордону України. З метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон Україну, ОСОБА_5 залучив співмешканку ОСОБА_8 , з якою він вів спільний побут, яка є особою з інвалідністю 1 групи загального захворювання, на яку мав психологічний та матеріальний вплив. При цьому, ОСОБА_6 мав укласти фіктивний шлюб (тобто без намірів та фактичного створення сім`ї та набуття прав і обов`язків подружжя) з ОСОБА_8 , супроводжуючи таку фіктивну дружину на підставі абзаців 2 п. 21 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затвердженого постановою КМУ від 27.01.1995 № 57 (із подальшими змінами), відповідно до яких перетнути державний кордон України мають право особи, які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю і супроводжують таких дружину (чоловіка) для виїзду за межі України, за наявності документів (їх нотаріально завірених копій), що підтверджують родинні зв`язки, інвалідність, повинен був перетнути державний кордон України. З метою реалізації злочинного умислу, діючи з метою сприяння ОСОБА_6 у незаконному перетині державного кордону, ОСОБА_5 , скориставшись безпорадним станом та залежністю від нього ОСОБА_8 , словесно вплинув на останню, організувавши укладання фіктивного шлюбу. Так, 20.06.2024 року ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , не маючи наміру на створення сім`ї, зареєстрували шлюб та отримали свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 від 20.06.2024 року. В подальшому, 20.10.2024 року ОСОБА_8 , будучи залежною від ОСОБА_5 та перебуваючи під його постійним контролем та супроводом, за участю її фіктивного чоловіка ОСОБА_6 прибули до пункту пропуску «Шегині Медика», що за адресою: с.Шегині Мостиського району Львівської області, де ОСОБА_6 безперешкодно перетнув державний кордон України, як особа, яка супроводжує дружину з числа осіб з інвалідністю. Після перетину державного кордону України ОСОБА_6 , за організацію переправлення його через державний кордон України, надав ОСОБА_5 обумовлену грошову винагороду, яка в ході досудового розслідування не встановлена. При цьому, ОСОБА_6 на територію України не повернувся та 06.12.2024 року згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 біло розірвано, про що видано свідоцтво серії НОМЕР_3 . Таким чином, ОСОБА_5 , підозрюється в організації незаконного переправлення особи через державний кордон України, які виразилися у сприянні їх вчиненню порадами, вказівками та усуненням перешкод, вчинене з корисливих мотивів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною 3 статті 332 Кримінального кодексу України. В подальшому, ОСОБА_5 , продовжуючи свою злочинну діяльність, спрямовану на організацію незаконного переправлення особи через державний кордон України, маючи практичний досвід у переправленні людей через державний кордон України, з використанням уразливого стану ОСОБА_8 , а саме після розірвання шлюбу із ОСОБА_6 , якому останній сприяв своїми вказівками та порадами у незаконному перетині державного кордону України, з метою особистого збагачення, переслідуючи корисливі мотиви та ціль наживи, діючи умисно, повторно, на початку лютого 2025 року, точна дата, час та місце в ході слідства не встановлена, підшукав та запропонував військовозобов`язаному ОСОБА_9 переправити останнього через державний кордон України, шляхом укладання фіктивного шлюбу (тобто без намірів створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя) з жінкою, яка має інвалідність 1 групи. Для реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_5 знову залучив співмешканку ОСОБА_8 , з якою він вів спільний побут, яка є особою з інвалідністю 1 групи та на яку останній мав психологічний та матеріальний вплив. Так, під час зустрічі із ОСОБА_9 ОСОБА_5 обумовив вартість своїх послуг, а саме пообіцяв ОСОБА_9 за грошову винагороду в розмірі 10 000 доларів США посприяти в укладанні фіктивного шлюбу із одинокою жінкою з інвалідністю 1 групи та подальшому перетині державного кордону України. Згідно розробленого ОСОБА_5 плану, ОСОБА_9 мав укласти фіктивний шлюб (тобто без намірів та фактичного створення сім`ї та набуття прав і обов`язків подружжя) з його співмешканкою ОСОБА_8 , яка є інвалідом 1 групи та потребує стороннього догляду і супроводжуючи таку фіктивну дружину на підставі абз. 2 та 8 п. 21 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затвердженого постановою КМУ від 27.01.1995 № 57 (із подальшими змінами), відповідно до яких перетнути державний кордон України мають право особи, які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю і супроводжують таких дружину (чоловіка) для виїзду за межі України, за наявності документів (їх нотаріально завірених копій), що підтверджують родинні зв`язки, інвалідність, повинен був перетнути державний кордон України. На виконання свого плану, ОСОБА_5 на початку березня 2025 року, точна дата, час та місце, в ході досудового розслідування не встановлена, з метою покращення стану здоров`я ОСОБА_8 , яку останній мав намір використати для вчинення своїх злочинних намірів, домовився із ОСОБА_9 про передачу йому грошових коштів у сумі 10 000 гривень, які призначенні для лікування ОСОБА_8 . На виконання домовленості із ОСОБА_5 , 05.03.2025 року ОСОБА_9 передав йому обумовлені грошові кошти сумі 10 000 гривень. Після цього, з метою укладання фіктивного шлюбу, 13.03.2025 року на виконання злочинного плану ОСОБА_5 разом із ОСОБА_9 прибули до Долинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, де того ж дня подали заяви про державну реєстрацію шлюбу, форма якої встановлена наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5 «Про затвердження Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні» (додаток 7), зазначивши у них неправдиву інформацію про добровільне волевиявлення та взаємну згоду на вступ до шлюбу та створення сім`ї і набуття прав та обов`язків подружжя. Після подачі заяв про державну реєстрацію шлюбу, ОСОБА_5 вказав ОСОБА_9 про необхідність у наданні йому суми в розмірі 10 000 гривень для вирішення ним питання про пришвидшення розгляду поданих ними заяв та найскорішу реєстрації шлюбу. Після чого, на виконання домовленості із ОСОБА_5 , 18.03.2025 року ОСОБА_9 передав йому грошові кошти в сумі 10 000 гривень. В подальшому, на виконання розробленого ОСОБА_5 злочинного плану, 23.04.2025 року ОСОБА_8 , яка перебувала під психологічним та матеріальним впливом ОСОБА_5 , спільно із ОСОБА_9 прибули до Долинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, де того ж дня уклали фіктивний шлюб, отримавши свідоцтво про укладання шлюбу серії НОМЕР_2 від 23.04.2025 року. Після укладання фіктивного шлюбу, на виконання домовленості із ОСОБА_5 , ОСОБА_9 23.04.2025 року, знаходячись поблизу магазину «Торба», передав ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 300 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 12 455,55 гривень, за організацію в укладенні фіктивного шлюбу із ОСОБА_8 . У подальшому, ОСОБА_5 , з метою доведення свого злочинного наміру до кінця, 24.04.2025 року звернувся до приватного нотаріуса, де останнім були завірені необхідні копії документів для перетину ОСОБА_9 державного кордону України, а саме пенсійне посвідчення видане на ім`я ОСОБА_8 серії НОМЕР_4 від 31.10.2023 року та довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ № 487452 від 03.10.2023 року. Крім цього, ОСОБА_5 надав вказівку ОСОБА_9 звернутися до ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою отримання довідки про надання відстрочки від призиву на військову службу. На виконання вказівки ОСОБА_5 , ОСОБА_9 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де 22.05.2025 року отримав довідку № 1855 про надання відстрочки від призиву на військову службу. Однак, подальший виїзд ОСОБА_9 за межі державного кордону України не відбувся з причин, що не залежали від волі ОСОБА_5 , оскільки ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 померла. Таким чином, ОСОБА_5 , підозрюється закінченому замаху в організації незаконного переправлення особи через державний кордон України, які виразилися у сприянні їх вчиненню порадами, вказівками та усуненням перешкод, вчинені повторно, з корисливих мотивів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною 2 статті 15 частини 3 статті 332 Кримінального кодексу України. ОСОБА_5 , будучи мешканцем с.Оболоня Калуського району Івано-Франківської області, з метою особистого збагачення шляхом протиправної діяльності внаслідок вчинення кримінального правопорушення та розуміючи його суспільно-небезпечний характер, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи прямий умисел направлений на вербування людини з використанням уразливого стану з метою організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України та експлуатації у вказаній діяльності, всупереч вимогам ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», у невстановлений досудовим розслідуванням час, вирішив здійснити вербування своєї співмешканки ОСОБА_8 , яка була особою з інвалідністю 1 групи загального захворювання, з якою він вів спільний побут та фактично здійснював догляд, та таким чином мав над нею психологічний та матеріальний вплив. З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_5 , скориставшись тим, що ОСОБА_8 є особою з інвалідністю 1 групи загального захворювання, маючи над нею психологічний та матеріальний вплив, оскільки фактично здійснював догляд за нею, у невстановленому у ході досудового розслідуванні місці та у невстановлений у ході досудового розслідування час, але не пізніше 20.06.2024 року, схилив останню на укладання із ОСОБА_6 фіктивного шлюбу. 20.06.2024 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , яка була завербована ОСОБА_5 , за його посередництва, було зареєстровано шлюб та отримано свідоцтво про шлюб НОМЕР_2 від 20.06.2024. З метою доведення злочинного умислу ОСОБА_5 до кінця, ОСОБА_8 , будучи завербованою ОСОБА_5 та залежною від останнього, перебуваючи під його постійним контролем та супроводом, за участю її фіктивного чоловіка ОСОБА_6 , 20.10.2024 прибули до пункту пропуску «Шегині Медика», де ОСОБА_6 безперешкодно перетнув державний кордон України, як особа яка супроводжує дружину з числа осіб з інвалідністю. У подальшому, 06.12.2024 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 було розірвано, про що видано свідоцтво НОМЕР_3 . Крім цього, ОСОБА_5 , продовжуючи свою злочинну діяльність, маючи психологічний та матеріальний вплив на ОСОБА_8 , з метою експлуатації її у своїй злочинній діяльності, завербував останню для реалізації свого злочинного наміру спрямованого на незаконного переплавлення ОСОБА_9 через державний кордон Україну. Так, ОСОБА_5 , скориставшись тим, що ОСОБА_8 , є особою з інвалідністю 1 групи, маючи над нею психологічний та матеріальний вплив, оскільки фактично здійснював догляд за нею, у невстановленому у ході досудового розслідуванні місці та у невстановлений у ході досудового розслідування час, але не пізніше 23.04.2025 року, схилив останню на укладання із ОСОБА_9 фіктивного шлюбу. На виконання злочинного плану ОСОБА_5 , 23.04.2025 року ОСОБА_8 , яка перебувала під психологічним та матеріальним впливом ОСОБА_5 , спільно із ОСОБА_9 прибули до Долинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, де того ж дня уклали фіктивний шлюб. Таким чином ОСОБА_5 , підозрюється у вербуванні людини з використанням уразливого стану потерпілого з метою експлуатації, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною 1 статті 149 Кримінального кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні умисних злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі та усвідомлює про можливу неминучість покарання за вчинення даних злочинів; незаконно впливати на свідка, оскільки ОСОБА_5 відомо його повні особисті дані, внаслідок чого може здійснювати моральний тиск. Застосування більш м`яких запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання не можливе у даному випадку, оскільки враховуючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, такий запобіжний не буде достатнім для запобігання вищенаведеним ризикам. Запобіжний захід у вигляді застави не зможе запобігти вказаним ризикам, оскільки злочини у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 вчинялись з корисливим мотивом та з метою отримання неправомірної вимоги, що дозволило акумулювати підозрюваному значні грошові кошти, а враховуючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, форму вини, такий запобіжний не буде достатнім. Застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки неможливе, оскільки до органу досудового розслідування не надходило письмових зобов`язань про взяття підозрюваної на поруки. Перелічені ризики є достатніми обґрунтованими для застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

В судовому засіданні слідча підтримала подане клопотання та просила його задовольнити з підстав наведених у ньому.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, зазначив що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні погодився щодо застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, однак просив не застосовувати арешт цілодобово, оскільки він є хворіє на онкологічне захворювання, потребує обстеження та лікування, а також проживає один і має необхідність виходити хоча б в магазин для купівлі необхідних продуктів харчування. Обіцяє належно виконувати всі покладені на нього обов`язки.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов таких висновків.

У відповідності до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити зазначені дії (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Запобіжні заходи під час досудового розслідування можуть застосовуватися до особи, яка набула процесуального статусу підозрюваного. Підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст. 276-279 КПК України, повідомлено про підозру; особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення; або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень (ч. 1 ст. 42 КПК України).

ОСОБА_5 10.07.2025 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 149 КК України, що підтверджується письмовим повідомленням про підозру з відміткою останнього про його отримання 10.07.2025 року (а.с. 138-142).

Отже, у відповідності до вимог ст. 42 КПК України, ОСОБА_5 має статус підозрюваного у цьому кримінальному провадженні і щодо нього може вирішуватися питання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Оскільки чинне законодавство не розкриває поняття обґрунтованої підозри, враховуючи ст. 8, 9 КПК України, слід керуватися позиціями Європейського суду з прав людини. З точки зору практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства»). При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи (рішення у справі «Murrаy v.United Kingdom»).

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, перевіряючи обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_5 , слідчий суддя вважає, що дані, які вказують на її обґрунтованість, підтверджується долученими до матеріалів клопотання, а саме: протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 25.10.2024 року, рапортами, витягами, протоколами огляду інформації, протоколами допиту свідків, протоколами про результати контролю за вчиненням злочину, протоколами особистого огляду покупця, протоколом добровільної видачі, протоколом про наслідки проведення негласної слідчої (розшукуваної) дії аудіо-, відеоконтроль особи від 14.04.2025 року та протоколом про наслідки проведення негласної слідчої (розшукуваної) дії від 12.05.2025 року, протоколом допиту підозрюваного від 10.07.2025 року та протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 10.07.2025 року.

Згідно з ч. 1 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі (ч. 2 ст. 181 КПК України).

Стосовно ризиків кримінального провадження слідчий суддя вважає за потрібне зазначити таке.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися, а обов`язки, про покладення яких клопоче слідча у разі обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, - бути у взаємозв`язку з ними. Однак в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження слідчий суддя застосовує стандарт достатності підстав вважати, що підозрюваний може вдатися до дій, які можуть зашкодити кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, слідчий суддя має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Як зазначила слідча в поданому клопотанні, існують ризики того, що підозрюваний може: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Слідчий суддя бере до уваги той факт, що ризик переховування від органів досудового розслідування і його потенційне ув`язнення в майбутньому, із можливим засудженням до покарання у вигляді позбавлення волі у перспективі робить цей ризик достатньо високим.

В контексті можливості незаконно впливати на свідка у цьому кримінальному провадженні, слідчий суддя бере до уваги, що ОСОБА_5 відомо його повні особисті дані, внаслідок чого може здійснювати моральний тиск.

Згідно зі ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності додаткові обставини.

Вирішуючи дане клопотання слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 - 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, наявність яких встановлено під час досудового розслідування та які доведені в судовому засіданні, не відпали, а тому в судовому засіданні поза розумним сумнівом доведено можливість обрання зазначеного запобіжного заходу, він є здатним забезпечити дієвість даного кримінального провадження.

При цьому, слідчий суддя приймає до уваги той факт, що підозрюваний хворіє на онкологічне захворювання, про що надав виписку із медичної карти амбулаторного хворого, видану КНП «1 територіальне медичне об`єднання м.Львова» заклад «Лікарня Святого Пантелеймона», в зв`язку з чим потребує подальшого обстеження та лікування. Також слід врахувати той факт, що підозрюваний проживає сам і потребує купляти хоча б найнеобхідніші продукти харчування та ліки.

За таких обставин слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчої про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо підозрюваного ОСОБА_5 підлягає до часткового задоволення і до останнього слід застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому залишати місце свого постійного проживання з 15:00 год. до 08:00 год. ранку, одночасно поклавши на підозрюваного такі обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожною вимогою та у призначений час; не відлучатись із території Калуського району Івано-Франківської області без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого проживання; утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до Долинського районного сектору Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області свій паспорт громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_1 , виданий 05.12.2022 року та дійсний до 05.12.2032 року, або інші наявні документи, які дають йому право на виїзд за межі території України.

На підставі викладеного, ст. ст. 176-178, 179, 181, 184, 193, 194, 198 КПК України, керуючись ст.ст. 196, 309, ч. 15 ст. 615 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Клопотання задоволити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 60 діб, із забороною залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , тобто до 08 вересня 2025 року.

Заборонити підозрюваному ОСОБА_5 залишати своє постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 15:00 год. до 08:00 год. ранку.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язки, передбачені п.п. 1-4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожною вимогою та у призначений час;

- не відлучатись із території Калуського району Івано-Франківської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого проживання; утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до Долинського районного сектору Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області свій паспорт громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_1 , виданий 05.12.2022 року та дійсний до 05.12.2032 року, або інші наявні документи, які дають йому право на виїзд за межі території України.

Ці зобов`язання застосовуються до підозрюваного на строк 2 (два) місяці з дати винесення ухвали, тобто до 08 вересня 2025 року.

Зобов`язати відділення поліції № 1 (м.Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області негайно поставити на облік ОСОБА_5 , щодо якого застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до вимог ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтись в житло, під домашнім арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних з виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Порушення зобов`язань має наслідком застосування більш жорсткого запобіжного заходу.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: