ЄУН справи: 336/3002/24
Номер провадження: 1-кп/336/494/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженц я міста Запоріжжя, громадянина України, неодруженого, який має вищу освіту, проходить військову службу за мобілізацією на посаді стрільця 3 взводу оперативного призначення 1 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 4 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, у військовому званні «солдат», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №156 від 24.05.2023 солдата ОСОБА_5 призначено на посаду стрільця-кухаря 1 взводу оперативного призначення 2 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 6 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, зараховано до списків особового складу частини на поставлено на всі види забезпечення.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №301 від 12.10.2023 солдата ОСОБА_5 призначено на посаду стрільця 3 взводу оперативного призначення 1 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 4 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Указом Президента України та Верховного головнокомандувача Збройних сил України ОСОБА_6 від 24.02.2022 № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ХІ введено воєнний стан на всій території України.

В подальшому, відповідними Указами Президента України ОСОБА_6 , правовий режим воєнного стану в Україні продовжувався та діє до теперішнього часу.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України « Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, солдат ОСОБА_5 згідно з вимогами ст.ст. 9, 11, 16, 28, 30, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів (начальників), беззастережно, неухильно точно та у встановлений строк виконувати їх накази, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до вимог ст.ст. 28, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення та віддавати накази, забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України. Командир (начальник) має право віддавати підлеглому накази, а підлеглий зобов`язаний їх виконати сумлінно, точно та у встановлений строк. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Статтями 29, 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Статтею 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил також передбачено, що за своїми військовими званнями начальниками є військовослужбовці молодшого офіцерського складу - для військовослужбовців молодшого сержантського і старшинського складу однієї з ними військової частини та військовослужбовців рядового складу

В свою чергу, солдат ОСОБА_5 достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

Відповідно до бойового розпорядження командира НОМЕР_2 бригади оперативного призначення Національної гвардії України (командира військової частини НОМЕР_1 НГУ) від 31.12.2023 №2596дск, солдата ОСОБА_5 було залучено до виконання бойових завдань у смузі відповідальності НОМЕР_2 бригади оперативного призначення Національної гвардії України (Оріхів, Мала Токмачка).

09 січня 2024 року, приблизно о 07 год. 30 хв., командир 1 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 4 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України капітан ОСОБА_7 , знаходячись в місці несення служби, розташованому на території розташованому на території АДРЕСА_2 , під час шикування особового складу зведеної групи військовослужбовців 1 роти оперативного призначення НОМЕР_3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України надав солдату ОСОБА_5 бойовий наказ заступити на бойове чергування на позиції відділення з умовною назвою «РИМ» у лісосмузі з умовною назвою «ЧІА» в районі н.п. Мала Токмачка Запорізької області.

Після цього солдат ОСОБА_5 , діючи в умовах воєнного стану, з прямим умислом та з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби, з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених вище статутних вимог, відкрито відмовитися виконувати наказ начальника.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел солдат ОСОБА_5 , в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України ст.ст. 9, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відкрито, у присутності командира 1 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) НОМЕР_3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України капітана ОСОБА_7 , який відповідно до вимог ст. ст. 29, 31, 32 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України є для нього начальником за службовим становищем та військовим званням та інших військовослужбовців, відмовився виконувати бойовий наказ командира 1 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 4 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України капітана ОСОБА_7 заступити на бойове чергування на позиції відділення з умовною назвою «РИМ» у лісосмузі з умовною назвою «ЧІА» в районі н.п. Мала Токмачка Запорізької області, хоча об`єктивно міг та зобов`язаний був виконати цей наказ.

Обвинувачений у судовому засіданні зазначив, що свою провину в викладеному вище він визнає повністю, про обставини скоєного дав показання, згідно яких він є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 НГУ на посаді стрільця 3 взводу оперативного призначення 1 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 4 батальйону оперативного призначення. Події відбувалися в районі Малої Токмачки Запорізької області. Так, вранці 09.01.2024 відбулося шикування підрозділу, під час чого командир роти капітан ОСОБА_7 в усній формі надав наказ вийти на позицію для бойового чергування. Натомість, обвинувачений порахував, що при повній викладці він не добіг би до позиції, а це десь метрів 500-800 від місця висадки. Аналогічні накази ОСОБА_5 вже виконував і раніше, але зрозумів, що в цей день не зміг би виконати такий наказ. У повному споряджені йому було б важко пересуватися, бо він задихався та не міг фізично пересуватися, отже він навряд чи був би в змозі вийти на позицію, а тому через стан свого фізичного здоров`я відмовився виконати наказ. Після відмови від виконання наказу через стан здоров`я йому дали бланк рапорту, щоб він міг вказати свої анкетні дані та причину своєї відмови. Крім того, ОСОБА_5 додав суду, що щиро кається у вчиненому та виявляє бажання проходити й надалі військову службу.

Дослідивши визначений обсяг доказів та надавши їм належну оцінку, суд вважає, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину при вище викладених обставинах повністю доведена.

Так, відповідно до довідки військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 від 22.05.2023 солдат ОСОБА_5 визнаний придатним до військової служби /т.1 а.с. 102/.

З витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України полковника ОСОБА_8 від 24.05.2023 слідує, що солдата запасу ОСОБА_9 зараховано до списку особового складу частини та з 24 травня 2023 року призначено на посаду стрільця-кухаря 1-го взводу оперативного призначення 2-ої роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 6-го батальйону оперативного призначення /т.1 а.с. 131/.

З витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України полковника ОСОБА_8 від 12.10.2023 вбачається, що солдата ОСОБА_9 вважати таким, що з 12 жовтня 2023 року приступив до виконання обов`язків за посадою стрільця 3-го взводу оперативного призначення 1-ої роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 4-го батальйону оперативного призначення /т.1 а.с. 132/.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України полковника ОСОБА_8 від 15.04.2023 старшого лейтенанта ОСОБА_10 з 15 квітня 2023 року було призначено на посаду командира 1 роти оперативногом призначення (на бронетранспортерах) НОМЕР_3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України /т.1 а.с. 104/.

З витягу з бойового розпорядження командира НОМЕР_2 бригади оперативного призначення Національної гвардії України № 2189 дск від 30.11.2023 слідує, що командиру 4 боп наказано організувати взаємодію з командирами 1,2,3 боп шодо спільного виконання бойових завдань з метою посилення першого рубежу оборони, набуття досвіду з практичних навичок ведення бойових дій, залучити до сумісного виконання бойових завдань в батальйонних районах оборони на позиціях 1,2,3 боп особовий склал 4 боп; завдання, кількість сил та засобів для виконання завдань на першому рубежі оборони визначити своїм рішенням у взаємодії з командирами 1,2,3 боп, термін готовності до виконання з отриманням розпорядження /т.1 а.с. 129/.

З витягу з бойового розпорядження командира НОМЕР_2 бригади оперативного призначення Національної гвардії України № 2596 дск від 31.12.2023 вбачається, що солдата ОСОБА_5 у складі 4 батальйону оперативного призначення було залучено до виконання бойових завдань у смузі відповідальності 15 броп (Оріхів, Мала Токмачка) з метою виконання бойових завдань, термін готовності до виконання з отриманням розпорядження /т.1 а.с. 128/.

Згідно повідомлення командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України полковника ОСОБА_8 на ім`я директора ТУ ДБР (з дислокацією у АДРЕСА_3 та м. Запоріжжі) про вчинення кримінального правопорушення від 09.01.2024 посадовими особами військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України проведено перевірку факту відмови виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 стрільцем 3 взводу оперативного призначення 1 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 4 батальйону оперативного призначення солдатом ОСОБА_5 . Встановлено, що 09.01.2024 о 7 07:30 в районі оборони 4-го батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_4 вищевказаний військовослужбовець відмовився від виконання бойового розпорядження командира 1 роти оперативногом призначення (на бронетранспортерах) 4 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 /т.1 а.с. 99/.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 25.03.2024 слідує, що за повідомленням військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України до вказаного реєстру 09.01.2024 були внесені відомості про кримінальне провадження за ознаками ч.4 ст. 402 КК України, з короткого викладу обставин якого слідує, що військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України солдат ОСОБА_5 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, 09.01.2024 відкрито відмовився виконати наказ начальника щодо залучення до виконання бойових завдань /т.1 а.с. 80/.

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 09.01.2024 старшим слідчим першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) територіального управління ДБР ОСОБА_11 того ж дня о 15-40 год. за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України, в приміщенні службового кабінету ТУ ДБР за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, 174-а було затримано солдата ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 стрільця 3 взводу оперативного призначення 1 роти оперативного оперативного призначення (на бронетранспортерах) 4 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України /т.1 а.с. 133-135/.

Так, рапортом від 09.01.2024 командир 1 роти оперативногом призначення (набронетранспортерах) 4 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України капітан ОСОБА_12 доповів, що 09.01.2024 року о7:30 він віддав усний бойовий наказ в умовах воєнного стану стрільцю 3 взводу оперативного призначення 1 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 4 батальйону роти оперативного призначення солдату ОСОБА_5 заступити на бойове чергування на позицію відділення «РИМ» у лісосмузі «ЧІА» 3 метою спостереження за противником та здійснення оборони. Вишевказаний військовослужбовець був забезпечений штатним озброєнням та засобами бронезахисту. Бойовий наказ солдату ОСОБА_13 був доведений особисто в усній формі. Солдат ОСОБА_5 відкрито, в категоричній формі відмовився виконувати бойовий наказ та заступити на чергування на позицію відділення «РИМ», аргументуючи свою відмову за своім фізичном станом. Після чого, начальником медичного пункту 4 батальйону оперативного призначення молодшим лейтенантом ОСОБА_14 був проведений медичний огляд солдата ОСОБА_5 , за результатами якого встановлено, що за станом здоров`я останній придатний до виконання бойових завдань за призначенням, суттєвих порушень стану здоров`я, які б заважали йому виконувати бойові завдання, виявлено не було. Солдату ОСОБА_5 були роз`яснені наслідки відкритої непокори та умисного невиконання наказу командира, доведена відповідальність, передбачена статтями 402, 403, 404 Кримінального кодексу України. Особовий склад 1 роти оперативногом призначення (на бронетранспортерах) 4 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України виконус бойові завдання поблизу населеного пункту Вербове Запорізької області. Солдат ОСОБА_5 відповідно до бойового розпорядження командира НОМЕР_2 бригади оперативного призначення Національної гвардії України № 2596 дск від 31.12.2023 залучений до виконання бойових завдань в районі відповідальності 4 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 та перебувас в оперативному підпорядкуванні командира 1 роти оперативногом призначення (на бронетранспортерах) 4 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України капітана ОСОБА_15 /т.1.а.с. 100/.

Як свідок ОСОБА_7 , суду пояснив, що він є командиром 1 роти оперативного оперативного призначення (на бронетранспортерах) 4 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України. ОСОБА_5 знає особисто, бо вій його підлеглий. Так, 09.01.2024 року о 07:30 год. свідок під час шикування підрозділу в усній формі віддав обвинуваченому наказ заступити на бойове чергування для несення служби на бойовій позиції «РИМ», неподалік від населеного пункту Червона криниця, що в районі Малої Токмачки, натомість ОСОБА_5 у присутності очевидців, інших військовослужбовців, виказав відмову виконати наказ з посиланням на незадовільний свій фізичний та психологічний стан, та на побоювання за своє життя, а тому не був готовий вийти на позицію Після цього обвинуваченого направили до бойового медика, який провів медичний огляд ОСОБА_5 , за результатами якого останній за своїм фізичним станом не був позбавлений можливості виконати отриманий наказ. Обвинувачений лишився, а інші військовослужбовці врешті виїхали на позицію без нього. Крім того свідок ОСОБА_7 додав суду, що військовослужбовці при виході на бойову позицію були забезпечені водою, засобами захисту, зброєю та боєприпасами, їм доводилася оперативна обстановка.

Відповідно до довідки начальника медичного пункту 4 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України молодшого лейтенанта ОСОБА_16 від 09.01.2024 на момент медичного огляду військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 солдат по мобілізації ОСОБА_17 активних скарг не надає, При об`єктивному обстеженні: в свідомості, адекватний, контакту доступний, шкіряні покрови та видимі слизові оболонки чисті, темп. 36,6 С, звичайного кольору, кістково-м`язова система без видимої патології, рух кінцівок у повному обсязі, безболісний. Дихання через ВДШ без затруднення, аускультативне, чисте, без хрипів, Sа02 99%, ЧДД 17 в хв. Діяльність серця ритмічна, шуми не вислуховуються, АТ 120/180 мм.рт.ст, пульс 65 за хв. Язик чистий, живіт не збільшений, безболісний. Сечовиділення вільне, безболісне. Стул без патології. Встановлено діагноз: практично здоровий. За станом здоров`я може виконувати військові обов`язки /т. 1 а.с.168/.

Начальник медичного пункту 4 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_14 , як свідок, під час судового засідання повідомив, що знає ОСОБА_5 особисто, як військовослужбовця його батальйону. Свідкові відомо, що обвинувачений відмовився від виходу на позицію згідно бойового наказу, після чого розпочалось службове розслідування. Про таку відмову ОСОБА_14 стало відомо від командира роти - ОСОБА_5 відмовився виконати наказ з посиланням на погане самопочуття та психологічний стан свого здоров`я, хоча за показаннями свідка медичних протипоказань до невиконання наказу за результатами медичного огляду, проведеного вранці 9 січня 2024 року у медичному пункті батальйону, у обвинуваченого виявлено не було, про що свідком було видано відповідний медичний документ.

Рапортом командира 1 роти оперативногом призначення (набронетранспортерах) 4 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України капітаном ОСОБА_18 від 09.01.2024 ініційовано проведення службового розслідування за фактом непокори, тобто відкритої відмови від виконання наказу командира, стрільцем 3 взводу оперативного призначення 1 роти оперативного оперативного призначення (на бронетранспортерах) 4 батальйону оперативного призначення солдатом ОСОБА_5 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України полковника ОСОБА_8 від 12.01.2024 вирішено провести службове розслідування за фактом непокори, тобто відкритої відмови від виконання наказу командира, стрільця 3 взводу оперативного призначення 1 роти оперативного оперативного призначення (на бронетранспортерах) 4 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України солдата ОСОБА_5 /т.1 а.с. 117/.

Зі змісту висновку проведеного службового розслідування за фактом непокори, тобто відкритої відмови від виконання наказу командира, стосовно стрільця 3 взводу оперативного призначення 1 роти оперативного оперативного призначення (на бронетранспортерах) 4 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України солдата ОСОБА_5 слідує, що в ходу розслідування встановлено, що командир 1 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 4 батальйону оперативного призначення капітан ОСОБА_7 рапортом доповів, що 09.01.2024 о 07:30 ним було віддано усний бойовий наказ в умовах воєнного стану стрільцю З взводу оперативного призначення 1 роти оперативного призиачення (на бронетранспортерах) 4 батальйону оперативного призначення солдату ОСОБА_5 заступити на бойове чергування на позицію відлілення «РИМ» у лісосмузі «ЧІА» з метою ведення спостереження за противником та здійснення оборони. При цьому, вказаний військовослужбовень був забезпечений штатним озброєнням та засобами індивілуального бронезахисту. Після чого солдат ОСОБА_5 відкрито, в категоричній формі, відмовився виконувати бойовий наказ, аргументуючи свою відмову страхом за власне життя. Після цього начальником медичного пункту 4 батальйону оперативного призначення молодшим лейтенантом медичної служби ОСОБА_14 був проведений меличний огляд солдата ОСОБА_5 , за результатами якого встановлено, що за станом здоров`я військовослужбовець придатний до виконання бойових завдань за призначенням, суттєвих порушень стану здоров`я, які б заважали йому виконувати бойові завдання, виявлено не було.

Крім того, названим висновком службового розслідування запропоновано вважати підтвердженим факт непокори, тобто відкритої відмови від виконання наказу командира,вчиненої в умовах ввоєнного стану, стрільця 3 взводу оперативного призначення 1 роти оперативного оперативного призначення (на бронетранспортерах) 4 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України солдата ОСОБА_5 При цьому, висновок проведеного службового розслідування було складено на підставі пояснень очевидців події військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в т.ч. ОСОБА_19 та ОСОБА_20 /т. 1 а.с. 105-116/.

Так, свідок ОСОБА_19 у судовому засіданні повідомив, що він є військовослужбовцем, з обвинуваченим вони проходили військову службу в одній роті військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України. Свідкові відомо, що ОСОБА_5 відмовився вийти на позицію, у зв`язку зі станом свого фізичного то морального здоров`я, бо боявся за своє життя. Це було в січні 2024 року, біля населеного пункту Червона Криниця, районі Малої Токмачки, де командир роти, капітан ОСОБА_7 віддав наказ вийти на позицію «РИМ», на що обвинувачений відмовився. При цьому, ОСОБА_5 був єдиним, хто на той момент відмовився виконати наказ, хоча особисто свідкові обвинувачений не скаржився на стан свого здоров`я, та й візуально ОСОБА_19 не виявляв у ОСОБА_5 поганого самопочуття. Крім того, свідок додав, що військовослужбовці при виході на позицію були забезпечені бронежилетами, касками, наколінниками та іншими засобами захисту, при цьому їм доводилася оперативна обстановка.

За показаннями свідка ОСОБА_20 він є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України. Пам`ятає, що солдат ОСОБА_5 відмовився вийти на позицію «РИМ». При цьому, наказ заступити на позицію в усній формі під час шикування підрозділу обвинуваченому та іншім військовослужбовцям надав командир роти капітан ОСОБА_7 . Наказ про виконнаня бойового розпорядження був зрозумілий та чіткий. Таке бойове розпорядження полягало в тому, щоб заступити на вказану бойову позицію. ОСОБА_20 точно не пам`ятає, чому ОСОБА_5 відмовився від виконання наказу, щось з посиланням на стан свого здоров`я. Такі події відбувались поблизу м. Оріхів Запорізької області, коли саме свідок точно не пам`ятає. Крім того, ОСОБА_20 додав суду, що наказ, від виконання якого відмовився обвинувачений, був виконаний іншими військовослужбовцями.

За встановлених судом фактичних обставинах справи винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення - злочину в повній мірі доведена аналізом вище приведених доказів, які є послідовними та в повній мірі узгоджуються між собою, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для сумнівів в їх об`єктивності, правдивості та відвертості.

Так, об`єктом злочину, передбаченого ст. 402 КК України є суспільні відносини, посягання на які передбачає порушення встановленого порядку підлеглості, яке створює неорганізованість та безлад у військових формуваннях, негативно позначається на їх боєготовності та боєздатності.

З об`єктивної сторони злочин, передбачений ст. 402 КК, здійснюється шляхом відкритої відмови від виконання наказу начальника. Наказ може бути віддано усно, письмово чи в інший спосіб.

Отже предметом доказування є наявність складу злочину в діях обвинуваченого, зокрема його об`єктивної сторони - відкритої відмови виконати наказ начальника.

Згідно зі ст. 31 Статуту внутрішньої служби ЗСУ начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

У судовому засіданні встановлено, що командир 1 роти оперативногом призначення (набронетранспортерах) 4 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України капітан ОСОБА_7 станом на 09.01.2024 був начальником за службовим становищем та військовим званням для обвинуваченого ОСОБА_5 .

Приписами ст.ст. 28, 30, 37 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачена єдиноначальність, як один із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих, в тому числі і віддавати підлеглим відповідні накази та перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Приписами ст. 35 Статуту внутрішньої служби ЗСУ чітко визначено, що накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові. Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку. Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

У судовому засіданні з безпосередньо досліджених витягів з бойового розпорядження командира НОМЕР_2 бригади оперативного призначення Національної гвардії України № 2189 дск від 30.11.2023, з бойового розпорядження командира НОМЕР_2 бригади оперативного призначення Національної гвардії України № 2596 дск від 31.12.2023 та з показань допитаних судом свідків, в т.ч. і свідка командира 1 роти оперативногом призначення (набронетранспортерах) 4 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України капітана ОСОБА_7 , встановлено, що бойовий наказ останнього заступити на бойове чергування на позиції з умовною назвою «РИМ» у лісосмузі з умовною назвою «ЧІА» в районі н.п. Мала Токмачка Запорізької області був сформульований чітко, зрозуміло для його виконання і не може допускати подвійного тлумачення визначеними військовослужбовцями військового підрозділу для його виконання, так як визначав обов`язок прибуття військовослужбовців на визначені бойові позиції та виконання поставленого командиром конкретного бойового завдання щодо відсічі збройної агресії з боку російської федерації.

Судом наголошується, що зазначений наказ для виконання в порядку підпорядкованості був наданий капітаном ОСОБА_7 , який був визначений командиром 1 роти оперативногом призначення (набронетранспортерах) 4 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, де проходили військову службу військовослужбовці, у тому числі і ОСОБА_5 , тобто зазначений наказ командира підлягав безумовному виконанню обвинуваченим.

Крім того, у судовому засіданні встановлено, що бойовий наказ капітаном ОСОБА_7 було надано в місці дислокації військового підрозділу, на загальному шикуванні підрозділу, його було доведено усно визначеним для його виконання військовослужбовцям, у тому числі і ОСОБА_5 .

Зазначений наказ, відповідно до положень Статуту внутрішньої служби ЗСУ, не потребував його попереднього узгодження з військовослужбовцями для його виконання, у тому числі з обвинуваченим.

При цьому, перелічені бойові розпорядження командира НОМЕР_2 бригади оперативного призначення Національної гвардії України № 2189 мали довготривалий характер, а тому зазначений у них термін готовності до виконання (з отриманням розпорядження) та фактичний час оголошення військовослужбовцям капітаном ОСОБА_7 бойового наказу заступити на бойове чергування на позиції з умовною назвою «РИМ» у лісосмузі з умовною назвою «ЧІА» в районі н.п. Мала Токмачка Запорізької області не впливає на обов`язок виконання останнього підлеглими військовослужбовцями, втому числі і обвинуваченим.

При цьому, суд критично ставиться до показань обвинуваченого в частині того, що його відмова виконати наказ була обумовлена тим, що він задихався та не міг фізично пересуватися, а тому через стан свого фізичного здоров`я й відмовився виконати наказ. Да такого висновку суд дійшов на підставі нижче наведеного.

Як вже наголошувалося судом, відповідно до довідки начальника медичного пункту 4 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України молодшого лейтенанта ОСОБА_16 від 09.01.2024 на момент медичного огляду ОСОБА_5 встановлено діагноз: практично здоровий. За станом здоров`я може виконувати військові обов`язки /т. 1 а.с.168/.

Крім того, допитаний як свідок ОСОБА_14 , суду підтвердив вказану довідку, наголосивши на тому, що фактично ОСОБА_5 на момент медичного огляду був здоровий.

При цьому, згідно відповіді командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України полковника ОСОБА_8 від 27.03.2024 відповідно до Переліку штатних посад рядового, сержантського і старшинського складу Національної гвардії України та відповідних їм військових звань і тарифних розрядів посад, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 29 квітня 2020 року № 367 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України від 11 березня 2021 року № 191) посада стрільця 3 взводу оперативного призначення 1 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 4 батальйону оперативного призначення (кодове (цифрове) позначення військово-облікової спеціальності (ВОС) № 100915), яку займає солдат ОСОБА_5 , не належить до служби у частинах (підрозділах) спеціального призначення /т.1 а.с. 172/.

Отже, на висновок суду не впливає довідка медичної (військово-лікарської) комісії Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Запорізькій області» від 27.02.2024, з якої слідує, що за результатами медичного огляду ОСОБА_5 визнано непридатним до служби у частинах (підрозділах) спеціального призначення, тим більше, що такий огляд обвинуваченого військово-лікарською комісією проводився вже після події кримінального правопорушення - 27 лютого 2024 року, коли йому були протипоказані великі фізичні та психічні навантаження з визнанням обмежено придатним до військової служби /т.1. а.с. 170/.

На думку суду, зазначені обвинуваченим причини ухилення від виконання свого військового обов`язку - виконання бойового наказу, носять суб`єктивний та особистий для нього характер, протирічать та не відповідають покладеним на нього, як на військовослужбовця ЗСУ, передбаченим Конституцією України, Законами України, військовими статутами та положеннями, військовою присягою, військовим обов`язкам щодо захисту Держави Україна від збройної агресії російської федерації, а тому не вважаються судом поважними.

У судовому засіданні встановлено, що будь-яких позастатутних відносин, як і неприязних, між допитаними свідками та ОСОБА_5 не було, що свідчить про відсутність у свідків будь-яких підстав для спотворення вказаних подій, шляхом надання неправдивих показань.

Отже, будь-яких доказів наявності в обвинуваченого будь-яких поважних причин, які б об`єктивно унеможливлювали виконання ним бойового наказу командира, стороною захисту суду не надано та у судовому засіданні не встановлено.

При цьому, відомості з висновку Центру психіатричної допомоги та професійного психофізичного відбору Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Запорізькій області» від 05.02.2024 про те, що ОСОБА_5 , 1984 року народження, виявляє ознаки соціальної-психологічної дезадаптації, не можуть бути враховані судом, як об`єктивна поважна причина відмови обвинуваченого від виконання бойового наказу, адже така дезадаптація обумовлена особистісними рисами характеру ОСОБА_5 , соматичним статусом останнього та фруструючими ситуаціями /т. 1 а.с. 171/, отже вона несе суб`єктивний та особистий для нього характер та не може виключати покладених на обвинуваченого, як на військовослужбовця ЗСУ, передбачених Конституцією України, Законами України, військовими статутами та положеннями, військовою присягою, військових обов`язків щодо захисту Держави Україна від збройної агресії російської федерації.

Таким чином, невизнання ОСОБА_5 своєї провини в обсязі, що інкримінується йому обвинуваченням, суд розцінює критично, як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, з метою уникнення відповідальності за скоєне.

Сукупність наведених та досліджених у судовому засіданні доказів, свідчать про те, що дії ОСОБА_5 за ст. 402 ч. 4 КК України кваліфіковані вірно, так як він своїми умисними діями вчинив непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, вчинену в умовах воєнного стану.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При визначенні обвинуваченому ОСОБА_5 виду та розміру покарання суд враховує суспільну небезпечність та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення - злочину, данні про особу підсудного, який був та є військовослужбовцем, до лав ЗСУ був призваний за мобілізацією, раніше судимим не був та до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, неодружений, під наглядом у лікаря-нарколога та у лікаря-психіатра не перебуває, має ряд хронічних захворювань, пов`язаних з проходженням військової служби.

Обставин, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання ОСОБА_5 судом не встановлено, адже, як вже зазначалося судом, обвинувачений не визнав своєї провини в обсязі, що інкримінується йому обвинуваченням, яке за результатами судового розгляду є доведеним.

Обставин, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання ОСОБА_5 судом також не встановлено.

Отже, суд враховує відсутність обставин, які б відповідно до приписів ст. 66 КК України, пом`якшували покарання обвинуваченого, а тому не вбачає підстав для застосування у відношенні обвинуваченого приписів ст.ст. 69, 75 КК України.

При цьому, суд наголошує, що звільнення від відбування покарання з випробуванням військовослужбовця за невиконання ним наказу в умовах воєнного стану, а саме наказу на вибуття в район бойових дій для захисту Батьківщини від збройної агресії ворога, не лише не сприятиме запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень іншими особами, а навпаки створить у таких осіб впевненість у безкарності за відмову від виконання наказів командирів, а також відмову від захисту Батьківщини. Вказане свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого злочину, оскільки може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету Держави Україна, що в умовах воєнного стану є неприпустимим.

При призначенні розміру покарання ОСОБА_5 , окрім фактичних обставин вчинення обвинуваченим вказаного кримінального правопорушення та даних, які характеризують його особу, судом також враховується та обставина, що в результаті вчинених ним протиправних дій наслідків, які могли бути віднесені до категорії тяжких не настали, а також те, що його протиправне діяння не носило систематичний характер.

Таким чином, враховуючи приписи ст. 50 КК України, згідно яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, приймаючи до уваги дані, які характеризують особу ОСОБА_5 , обставин вчинення вказаного кримінального правопорушення - злочину, відношення до скоєного, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо лише в умовах ізоляції його від суспільства, з призначенням йому міри покарання, у межах санкцій ст. 402 ч. 4 КК України, а саме у виді позбавлення волі на відповідний строк у мінімальному розмірі визначеному санкцією статті зазначеного кримінального закону.

Суд вважає, що таке покарання відповідатиме гуманності й справедливості, та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечуватиме співрозмірність діяння та кари, відповідатиме таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Процесуальні витрати та речові докази по кримінальному провадженню відсутні.

Обвинуваченому кримінальному провадженні був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, підстави якого натепер не відпали, отже він має бути залишеним без змін до набрання вироком суду законної сили.

На підставі викладеного, керуючись ст. 402 КК України, ст. ст. 370, 373, 374 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 402 ч. 4 КК України та призначити йому покарання, на підставі цього закону у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Строк відбування покарання щодо ОСОБА_5 обчислювати з 9 січня 2024 року.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити той самий тримання під вартою.

Зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_5 строк попереднього ув`язнення в період часу з 9 січня 2024 року по день набрання вироком законної сили, виходячи з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для особи, яка перебуває під вартою - з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Роз`яснити обвинуваченим, захисникам, потерпілим, право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження. Обвинуваченим, до яких застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, також роз`яснити право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

Суддя ОСОБА_1