1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/7576/23 1-кп/335/259/2025
21 травня 2025 року м. Запоріжжя
Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , процесуального прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , захисників: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Феодосія, АР Крим, громадянки України, працюючої діловодом в благодійній організації «Українська весна», заміжньої, маючої на утриманні двох малолітніх дітей, маючої незакінчену вищу освіту, невійськовозобов`язаної, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимої,
у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 255, ч.1 ст. 306, ч.2 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч.3 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, маючого повну середню освіту, не одруженого, маючого одну малолітню дитину, військовозобов`язаного, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 255, ч.1 ст.263, ч. 4 ст. 28 ч.3 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Запоріжжя, маючого середню освіту, офіційно не працевлаштованого, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, військовозобов`язаного, не є особою з інвалідністю, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , фактичного проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 , раніше судимого:
1) за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31.05.2023 про затвердження угоди про визнання винуватості від 31.05.2023, за кримінальними правопорушеннями, передбаченими ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1000 нмдг, що складає 17 000 грн.. Перебував на обліку в Комунарському РВ філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області з 19.10.2023, станом на листопад 2024 року штраф сплачено;
2) за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25.12.2024 за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 70, ст.ст. 76,76 КК України до 3 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;
у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 255, ч.1, ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309, ч.2 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч.3 ст. 307 КК України,
ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, розлученого, який не має на утриманні будь-яких осіб, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_6 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,
у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 255, ч.2 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч.3 ст. 307 КК України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м.Дніпрорудне Василівського району Запорізької області, громадянина України, працевлаштованого в ПрАТ ЗЗРК підземним кріпильником 4-го розряду підземної дільниці № 2 шахти «Прохідницька», не одруженого, не маючого на утриманні будь-яких осіб, невійськовозобов`язаного, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_7 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_8 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 255, ч.4 ст. 28 ч.3 ст. 307 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, маючого вищу освіту, розлученого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, не працевлаштованого, військовозобов`язаного, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_9 , раніше судимого: 11.10.2010 Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 366, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавлення права займати відповідні посади строком на 1 рік. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з випробуванням на строк 3 роки; 15.02.2013 Жовтневим районним судом м. Маріуполя за ч. 3 ст. 191 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права займати господарські посади строком на 3 роки. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 11.10.2010. Апеляційним судом Донецької області 11.06.2013 остаточно визначено покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі. Відомостей про звільнення довідка не містить, що підлягає додатковому з`ясуванню,
у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 263, ч.2 ст. 255, ч. 2 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч.3 ст. 307, ч. 1 ст. 311, ч. 1 ст. 313, ч.2 ст. 317 КК України,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженця м. Пологи Пологівського району Запорізької області, громадянина України, офіційно не працюючого, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , з вищою освітою, розлученого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, військовозобов`язаного, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_10 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_11 , маючого статус внутрішньо переміщеної особи, раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 255, ч.4 ст. 28 ч.3 ст. 307 КК України,-
Відповідно до ухвали судді від 22.02.2024 у даному кримінальному провадженні було призначено підготовче судове засідання на 07.03.2024.
Відповідно до ухвали суду від 11.03.2024 справу призначено до судового розгляду.
Надалі судом відповідно до ухвал від 23.04.2024 та 29.05.2024 з даним кримінальним провадженням були додатково об`єднані інші кримінальні провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_5 окремо відносно кожного.
В кримінальному провадженні відносно кожного з обвинувачених окремо відповідно до ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.03.2025 було вирішено питання про запобіжні заходи, строк дії яких спливає 24.05.2025.
Прокурором були заявлені клопотання про продовження кожному з обвинувачених раніше застосованих до них запобіжних заходів та покладених обов`язків.
Вирішуючи заявлені прокурором клопотання про продовження дії запобіжних заходів та покладених обов`язків у зв`язку з внесенням застави стосовно кожного з обвинувачених, суд керується наступним.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст.2 КПК України).
Відповідно до вимог ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України.
Згідно з положеннями ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Тобто вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.
Відповідно до п.п.1-5 ч.1 ст.176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою.
Запобіжні заходи під час судового провадження застосовуються судом за клопотанням прокурора (ч.4 ст.176 КПК України). Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, зазначеним у п. п. 1-5 ч.1 ст.177 КПК України.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, підозрюваного, обвинуваченого (п.п.1-12 ч.1 ст.178 КПК України).
У відповідності до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Кримінальне провадження знаходиться на стадії судового провадження, але наразі порядок дослідження обставин та перевірки їх доказами ще не визначено. Прокурором оголошуються обвинувальні акти щодо обвинувачених.
Таким чином, з огляду на положення ч.3 ст.331 КПК України, під час судового розгляду, за результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
За даним кримінальним провадження з часу його надходження до суду під домашнім арештом перебували п`ять обвинувачених, а саме: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_16 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .
Відносно двох обвинувачених, а саме ОСОБА_4 та ОСОБА_7 застосовані зобов`язання після внесення застави.
Прокурором до суду було скеровано окремі клопотання щодо продовження строку домашнього арешту відносно кожного із зазначених обвинувачених, яких це стосується, окрім обвинувачених ОСОБА_16 , який відсутній в судовому засіданні через відбування стягнення у виді адміністративного арешту та ОСОБА_9 , який з лютого 2025 року був мобілізований до лав ЗСУ.
Щодо клопотань про перебування під домашнім арештом суд зазначає загальні положення, які ним враховуються при їх вирішенні.
Так, метою судового розгляду відповідно до глави 28 КПК України є встановлення поза розумним сумнівом винуватості або невинуватості особи у зазначеному прокурором в обвинувальному акті кримінальному правопорушенні за наслідками безпосереднього дослідження і оцінки доказів судом, що виключає можливість оцінки судом на час розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу обґрунтованості підозри у розумінні п. 175 рішення Європейського суду з прав людини «Нечипорук і Йонкало проти України» та інших рішень Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» і «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства»).
Разом з тим, оцінці судом на зазначеній стадії кримінального провадження підлягають характер та тяжкість кримінального правопорушення, а також наявність та/або продовження існування наведених прокурором ризиків.
Відповідно до п. 8 роз`яснень, наданих Верховним Судом у листі від 03.03.2022 № 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», зазначено, що оцінюючи ризики, які обґрунтовують доцільність застосування запобіжних заходів загалом та тримання під вартою зокрема, суд керується всіма наявними матеріалами клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу. Водночас як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію.
Конституційний Суд України неодноразово вказував, що обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи (Рішення від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016, рішення від 25 червня 2019 року №3-68/2018).
Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту виходить з такого.
Так, згідно клопотання прокурора щодо продовження строку домашнього арешту відносно ОСОБА_5 мотивовано наступним.
Відповідно встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив злочини, які згідно ч. 6 ст. 12 КК України, віднесено до категорії особливо тяжких, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад десяти років.
Як зазначає Європейський Суд з прав людини, у кожному випадку суд своїм рішенням повинен забезпечувати не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, з наступних підстав:
- при обранні особистого зобов`язання обвинувачений зобов`язується не відлучатися з населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає, без відповідного дозволу, що дасть йому змогу вільно пересуватись по території Запорізької області та враховуючи тяжкість вчиненого злочину, є ризики того, що ОСОБА_5 з метою уникнення покарання буде переховуватися від суду або вчинить інше кримінальне правопорушення.
Як вже зазначалося, то ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 24.03.2025 щодо ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби строком до 24.05.2025.
Відносно ОСОБА_5 до суду надійшло ще одне кримінальне провадження. ОСОБА_5 в даному об`єднаному кримінальному провадженні обвинувачуються у вчиненні, зокрема, особливо тяжких злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч.3 ст. 307 КК України, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 наразі є одруженим, має одну малолітню дитину, зареєстрований як фізична особа-підприємець, проходив військову службу, але наразі військовослужбовцем не є, має зареєстроване та фактичне місце проживання в м. Запоріжжі, має батьків, є раніше не судимим.
Сторона захисту не заперечувала щодо продовження строку дії такого запобіжного заходу.
Прокурор обґрунтовує наявність ризиків тим, що ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність у зв`язку з відсутністю стійких соціальних зв`язків та постійного джерела доходів.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_5 має стійкі соціальні зв`язки, родину, малолітню дитину та постійне місце проживання, раніше не судимий, має джерело доходу через реєстрацію його як фізичної особи-підприємця. Разом з цим відносно нього об`єднані інші кримінальні провадження, тому наявність такого ризику, який передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України має місце. В даному випадку, суд додатково звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_5 за матеріалами провадження проходив військову службу та був залучений відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» до захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що є конституційним обов`язком громадян.
Окрім іншого, суд враховує обставини вчинення кримінальних правопорушень, у яких обвинувачуються ОСОБА_5 , його певна роль, яка визначена за матеріалами обвинувачення.
За такого, вказані вище обставини, а також підвищена суспільна небезпечність кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , на думку суду, дають підстави дійти висновку, що існує з боку останнього ризик, передбачений пунктом 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливість вчинити інше кримінальне правопорушення.
Також, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень; тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у вчиненні таких правопорушень; працездатний вік та задовільний стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_5 ; наявність в обвинуваченого стійких соціальних зв`язків в місці його постійного проживання ; зареєстрований як фізична особа-підприємець, відсутність відомостей про його доходи та режим роботи, обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів; відсутність повідомлень про не дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність відомостей про обвинувачення у вчиненні інших кримінальних правопорушень та направлення обвинувального акту щодо цього до суду; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що ризики, які були враховані судом при продовженні ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на даний час не зменшилися та продовжують існувати.
Відповідно до ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.
Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчому або суду. Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених не неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Враховуючи вказані обставини, суд вважає, що такий запобіжний захід як домашній арешт з обмеженнями у визначений час забезпечить дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а отже клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту слід задовольнити частково, встановити домашній арешт у певний період доби із застосуванням електронного засобу контролю з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.
Так, згідно клопотання прокурора щодо продовження строку перебування під дією запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_6 мотивовано наступним.
Відповідно встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив злочини, які згідно ч. 6 ст. 12 КК України, віднесено до категорії особливо тяжких, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад десяти років.
Як зазначає Європейський Суд з прав людини, у кожному випадку суд своїм рішенням повинен забезпечувати не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Наразі існують ризики того, що ОСОБА_6 з метою уникнення покарання буде переховуватися від суду або вчинить інше кримінальне правопорушення.
ОСОБА_6 в даному об`єднаному кримінальному провадженні обвинувачуються, зокрема, у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених ч. 2 ст.255, ч. 4 ст. 28 ч.3 ст. 307 КК України, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна.
Судом встановлено, що ОСОБА_6 одружений, має двох неповнолітніх дітей, працевлаштований, має зареєстроване та фактичне місце проживання в м.Запоріжжі. Мав судимість, відповідно до якої його засуджено до штрафу, який наразі ним сплачено та станом на 11.11.2024 його знято з обліку в органі пробації. Наразі відносно нього ухвалено вирок за іншим кримінальним провадженням, який набрав законної сили. Також до суду були надані відомості, що ОСОБА_6 наразі також обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та відносно нього Запорізький районним судом Запорізької області розглядає кримінальне провадження.
Стороною захисту було надано документи на підтвердження того, що обвинувачений наразі влаштувався на роботу на об`єкт стратегічного значення. У зв`язку з цим у нього виникла необхідність прибуття на зазначений об`єкт заздалегідь до робочого часу і його засіб контролю на території заводу не подає сигнал, що викликає додаткові проблеми з його контролю. Враховуючи викладене судом було скасовано необхідність носіння електронного засобу контролю. Про зміну місця роботи ОСОБА_6 суд не повідомляв, вказав на те, що продовжує працювати на тому ж підприємстві.
Захисник ОСОБА_11 та обвинувачений ОСОБА_6 не заперечували щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Крім того, при розгляді питання про застосування запобіжних заходів суд повинен врахувати вимоги ст. 178 КПК України, якою встановлено перелік обставин, що мають бути оцінені при обранні запобіжного заходу. Аналіз поведінки обвинуваченого в аспекті вказаних обставин свідчить про наявність потреби продовження запобіжного заходу у вигляді саме цілодобового домашнього арешту.
Згідно зі ст. 131 КПК України запобіжні заходи є видом заходів забезпечення кримінального провадження. Отже, на них розповсюджуються такі загальні правила застосування останніх: заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом; застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби судового слідства виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться у клопотанні прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звертається із клопотанням; під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються.
Під час обрання запобіжного заходу мають враховуватися не лише загальні, але й спеціальні критерії, що визначені законодавцем як мета та підстави для ухвалення рішення. Вони визначені у ст. 177 КПК. Зокрема, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, які наведені в ч. 1 ст. 177 КПК України.
Використовуючи відомі науці кримінального процесуального права способи тлумачення вищевикладених приписів закону, можна дійти висновку, що застосування запобіжного заходу спрямоване виключно на забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Виходячи з цієї мети, слід надавати оцінку й іншим її складовим, спрямованим на запобігання спробам вчинити певні дії.
При цьому запобіжний захід може застосовуватися лише з метою запобігання спробам вчинення дій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК. Отже, сторона обвинувачення може ініціювати обрання (продовження) запобіжного заходу лише у зв`язку з необхідністю запобігання спробам особи, які мають виявлятися в реальних діях, а не через їх уявну можливість вчинення чи у припущеннях таких дій у майбутньому. Якщо дослівно тлумачити термін «запобігання спробам», то за змістом воно є тотожним поняттю «припинення розпочатої дії». Умовно його можна вважати співмірним з категорією «замах», що застосовується у визначенні стадій вчинення злочину, та вважається вчиненням особою з прямим умислом діяння, безпосередньо спрямованого на настання наслідків, у цьому випадку визначених у ч. 1 ст. 177 КПК.
Отже, наявність спроб, яким слід запобігати, має бути підтверджене доказами.
Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті. Прокурор не має права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених Кодексом (ч. 2 ст. 177 КПК).
Припис першого речення ч. 2 ст. 177 КПК визнає достатньою підставою для суду його переконаність, що обвинувачений, може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК. Водночас комплексний аналіз приписів ч. 1 та 2-го речення ч. 2 ст. 177 КПК свідчить, що суд повинен надавати оцінку законності та обґрунтованості клопотання сторони обвинувачення, в якому має бути доведено «існування спроб», перелічених у п.1-5 ч. 1 ст. 177 КПК.
Як зазначено у листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 04.04.2013 р. №511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу у процесі розгляду відповідних клопотань, суд щоразу зобов`язаний: здійснювати повноваження з судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування і судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону (п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК); пам`ятати про критерії для обрання того чи іншого запобіжного заходу, передбачені у ч. 1 ст. 194 КПК, а тому суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу, якщо за результатами розгляду клопотання встановить наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, та на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Обставини, визначені у ст. 178 КПК, також слід враховувати у процесі обрання запобіжного заходу. Хоча вони мають певною мірою факультативне значення, їх оцінка має відбуватися з дотриманням таких самих умов, що стосуються з`ясування мети та підстав цього заходу.
Отже, суд під час продовження запобіжного заходу, в кожному випадку розгляду відповідного клопотання, зобов`язаний зробити висновок про наявність/відсутність ризику/ризиків у вигляді вчинення відповідних спроб порушення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують його подальше застосування (п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК).
Вказані вище обставини, а також підвищена суспільна небезпечність кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , на думку суду, дають підстави дійти висновку, що існує з боку останнього ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливість вчинити інше кримінальне правопорушення.
При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень; працездатний вік, оскільки не встановлено, що обвинувачений є особою з інвалідністю; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи; майновий стан останнього, наявність доходу у вигляді заробітної плати; обвинувачення у вчиненні особливо тяжких злочинів; не доведення належними доказами не дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні інших кримінальних правопорушення; велика кількість обвинувальних актів, які наразі перебувають на розгляді в судах, що створює реальний ризик повторення протиправної поведінки, зокрема щодо незаконного обігу зброї та наркотичних засобів, що його створює обвинувачений.
Разом з цим, суд приходить до висновку, що обставини, які були враховані судом при продовженні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, на даний час не змінилися.
Відповідно до ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.
Враховуючи вказані обставини, суд вважає, що такий запобіжний захід як домашній арешт з обмеженнями визначеними у певний період доби без застосуванням електронного засобу контролю за адресою: АДРЕСА_5 , забезпечить дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.
Так, згідно клопотання прокурора щодо продовження строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_8 мотивовано наступним.
Відповідно до ч. 1 ст. 184 КПК України встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: враховуючи тяжкість вчинених злочинів ОСОБА_8 перебуваючи на волі та усвідомлюючи невідворотність покарання за їх вчинення може переховуватися від суду та може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити свою злочинну діяльність у зв`язку з відсутністю стійких соціальних зв`язків та постійного джерела доходів. Прокурор вважає, що жоден з менш суворих запобіжних заходів не здатен запобігти встановленим ризикам. Такі ризики на час надходження кримінального провадження до суду не зникли та не зменшилися. Навпаки, враховуючи, що злочини, в яких обвинувачується ОСОБА_8 є особливо тяжкими та злочинами у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, а також вчинені злочинною організацією, взявши до уваги вік обвинуваченого, його матеріальне становище, відсутність постійного місця роботи, то, на думку прокурора, продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту буде співмірним заходом зі встановленням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.05.2025 щодо ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 24.05.2025 включно.
ОСОБА_8 в даному кримінальному провадженні обвинувачуються у вчиненні, зокрема, особливо тяжких злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч.3 ст. 307 КК України, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна.
Судом встановлено, що ОСОБА_8 розлучений, має на своєму утриманні двох неповнолітніх дітей, не працевлаштований, має зареєстроване місце проживання в м. Запоріжжі, має батьків, вважається особою раніше не судимою, має незадовільний стан здоров`я, який став однією з підстав зміни йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час досудового розслідування.
ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_13 в судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора не заперечували.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Як передбачено ч. 6 ст. 181 КПК України строк дії ухвали суду про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.
При вирішенні клопотання прокурора судом враховуються дані про особу обвинуваченого, а саме, що він зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_9 разом із батьками, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, тому має достатньо міцні соціальні зв`язки.
Також судом враховуються, обставини, які стали підставами під час зміни запобіжного заходу, а саме, що ОСОБА_8 хворіє з 2018 року на тяжкі хвороби: захворювання нирок та серця. Відповідно до консультаційного висновку кардіолога від 18.07.2023, та консультативного огляду кардіолога від 21.11.2023 ОСОБА_8 переніс інфаркт міокарда у червні 2023 року, також при огляді виявлено: значна а-гіпокінезія усіх сегментів ЛШ, тяжка систолічна дисфункція ЛШ, у порожнині ЛШ візуалізується тромб, фіксований до верхівки, ішемічна кардіоміопатія, серцева недостатність зі значно зниженою СФЛШ, мітральна недостатність 2 ступеню, помірний перикардит без тампонади серця, двосторонній плеврит (ліворуч 1300 мл, праворуч 150 мд. ріднини виконано торакоцентез-відкачали голкою), та інші. На день затримання останнього лікарями було визначено на госпіталізацію до 5 міської лікарні. Філія державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Запорізькій області своїм листом від 22.11.2023 підтвердила факт лікування ОСОБА_8 в слідчому ізоляторі 20 та 21.11.2023. Медична служба слідчого ізолятору вивозила обвинуваченого до Запорізької обласної клінічної лікарні, де провели декілька обстежень та був встановлений діагноз: двосторонній плеврит (ліворуч 1300 мл, праворуч 150 мд. рідини виконано торакоцентез-відкачали голкою), ішемічна хвороба серця, постінфарктний кардіосклероз, ішемічна кардіоміопатія, серцева недостатність зі значно зниженою СФЛШ, мітральна недостатність 2 ступеню, помірний перикардит без тампонади серця, перенесений у минулому інфаркт міокарда, жовтуха, рекомендації: УЗД ОЧП, контроль крові гепатит, консультація хірурга та гастроентеролога, після медикаментозної терапії серцевої недостатності дообстеження кардіохірурга. Також Філія державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Запорізькій області повідомляла, що стан здоров`я ОСОБА_8 прогресивно погіршується за рахунок хронічної серцевої недостатності, та має перспективу до несприятливих прогнозів щодо його життя та здоров`я. Обвинувачений повідомив, що він пройшов МСЕК та йому буде підготовлено висновок щодо визнання його особою з інвалідністю.
В ході розгляду клопотання прокурором доведено, що ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, встановлені під час розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу ще на попередніх стадіях процесу не зменшилися, що на переконання суду виправдовує подальше тримання обвинуваченого під домашнім арештом.
Підстав для зміни запобіжного заходу в ході судового засідання не встановлено.
При цьому, суд, вважає за необхідне врахувати, що обвинуваченому з врахуванням його належної процесуальної поведінки під час перебування під дією запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та необхідності проходження відповідного лікування, необхідно залишити часові обмеження, які були визначені раніше, обмежившись забороною залишати своє місце проживання саме у нічний час.
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_8 до 21.07.2025 включно з покладенням відповідних обов`язків.
Окремо, прокурором було скеровано до суду клопотання про продовження строку дії обов`язків, покладених при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у випадку внесення застави відносно обвинуваченої ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_7 ..
Клопотання прокурора про продовження строку дії обов`язків, покладених при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у випадку внесення застави відносно обвинуваченого ОСОБА_7 мотивовано наступним, останній усвідомлюючи ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та невідворотності покарання за них, існує ризик того, що він буде переховуватися від суду, може продовжити злочинну діяльність та перешкоджати кримінальному провадженню шляхом умисної неявки за викликами суду. Зазначене, на думку прокурора, дає підстави стверджувати, що покладення на ОСОБА_7 обов`язків зможе ефективно попередити такі його спроби. З метою забезпечення дієвості даного кримінального провадження вбачає за доцільне покладення на ОСОБА_7 певних процесуальних обов`язків.
Разом з тим, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_14 проти задоволення клопотання прокурора загалом заперечували, але не відкидали можливості щодо продовження таких обов`язків судом. Вказали на те, що наразі обвинувачений не допускав будь-яких порушень та своєю належною процесуальною поведінкою нівелює будь-які побоювання щодо подальшого ухилення його від розгляду справи в суді. Додатково повідомили, що наразі ОСОБА_7 створив сім`ю та має намір змінити своє місце проживання, про що письмово повідомить суд. Місце його проживання на теперішній час знаходиться за адресою: АДРЕСА_12 .
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.02.2024 щодо ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 20.03.2024 з визначенням розміру застави та покладення відповідних обов`язків у випадку її внесення.
ОСОБА_7 розмір застави був сплачений.
ОСОБА_7 в даному кримінальному провадженні обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч.3 ст. 307 КК України, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна.
Судом встановлено, що ОСОБА_7 не одружений, але на теперішній час перебуває у фактичних шлюбних відносинах, будь-яких осіб на своєму утриманні не має, працевлаштований, має зареєстроване місце проживання в м. Дніпро, є раніше не судимим, має задовільний стан здоров`я.
Встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 сплатив визначений ухвалою слідчого судді розмір застави, а відтак згідно положень ст. 202 КПК України, останній вважається таким, до яких застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Згідно ч. 6 ст. 182 КПК України з моменту обрання запобіжного заходу у вигляді застави щодо особи, яка не тримається під вартою, в тому числі до фактичного внесення коштів на відповідний рахунок, а також з моменту звільнення підозрюваного, обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрюваний, обвинувачений, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.
Згідно ч. 7 ст. 194 КПК України, обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першоюцієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених уст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й ті, які зазначені в ч. 1 ст. 178 КПК України.
На момент проведення судового засідання, ризики, які стали підставою для застосування, а в подальшому і для продовження строку запобіжного заходу відносно кожного з зазначених обвинувачених, не змінилися та продовжують існувати.
Отже, враховуючи наведене та те, що строк дії попередньої ухвали закінчується 24.05.2025, то суд вважає за доцільне продовжити строк дії покладених на ОСОБА_7 обов`язків, визначених ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.03.2025 відповідно, терміном до 21.07.2025 включно.
Також, суд вважає за необхідне додатково звернути увагу останнього на те, що згідно ч. 8 ст. 182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний (обвинувачений), будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору, а після звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд відповідно до ч. 10 ст. 182 КПК України вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 цього Кодексу.
Відносно обвинуваченої ОСОБА_4 в судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про визначення обвинуваченій обов`язків згідно ст. 194 КПК України.
Клопотання прокурора обґрунтовано тим, що вбачаються підстави для покладення на ОСОБА_4 обов`язків через те, що ризики, враховані судом при застосуванні відносно неї запобіжного заходу не зменшилися та продовжують існувати. Беручи до уваги зазначене, наразі виникла необхідність у покладені на ОСОБА_4 при застосуванні та продовжені запобіжного заходу
Усвідомлюючи ступінь тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень та невідворотність покарання за їх вчинення, існує ризик, що ОСОБА_4 буде переховуватись від суду, може продовжити злочинну діяльність, може перешкоджати кримінальному провадженню шляхом умисної неявки за викликами. Вказане дає підстави стверджувати, що покладення на ОСОБА_4 обов`язків зможе ефективно попередити спроби ухилитися від суду, забезпечити виконання нею процесуальних обов`язків.
З метою забезпечення дієвості даного кримінального провадження вбачається доцільним покладення на ОСОБА_4 процесуальних обов`язків.
В судовому засіданні захисник обвинуваченої ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_10 та сама обвинувачена не заперечували щодо продовження покладених обов`язків.
ОСОБА_4 визначений, відповідно до ухвали слідчого судді, розмір застави був сплачений.
ОСОБА_4 в даному кримінальному провадженні обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 1 ст.306, ч.2 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч.3 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 наразі є заміжньою, має на своєму утриманні двох малолітніх дітей, офіційно працевлаштована, має зареєстроване місце проживання в м. Запоріжжі, є раніше не судимою в порядку ст. 89 КК України, має задовільний стан здоров`я. Через укладення шлюбу змінила своє місце проживання.
Згідно ч. 6 ст. 182 КПК України з моменту обрання запобіжного заходу у вигляді застави щодо особи, яка не тримається під вартою, в тому числі до фактичного внесення коштів на відповідний рахунок, а також з моменту звільнення підозрюваного, обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрюваний, обвинувачений, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.
Згідно ч. 7 ст. 194 КПК України, обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першоюцієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених уст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й ті, які зазначені в ч. 1 ст. 178 КПК України.
Додатково, суд вважає за необхідне, звернути увагу ОСОБА_4 на те, що згідно ч. 8 ст. 182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний (обвинувачений), будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору, а після звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд відповідно до ч. 10 ст. 182 КПК України вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 цього Кодексу.
Щодо клопотань захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_15 в інтересах їх підзахисних щодо скасування арешту майна суд зазначає наступне.
Зазначені клопотання в судовому засіданні були підтримані їх ініціаторами за тих обставин, які в них викладені.
Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, а також відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про скасування арешту майна суд повинен перевірити чи наявні підстави, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість скасування арешту майна - відсутність подальшої потреби в арешті або накладення арешту необґрунтовано.
Судом встановлено, що відповідно до ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 22.09.2023 № 335/8138/22 накладений арешт на транспортний засіб марки «CHEVROLET LACETTI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , VIN код: НОМЕР_3 , 2009 року випуску, в кузові чорного кольору, який належить на праві власності ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , в забезпечення конфіскації майна як виду покарання.
Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 27.09.2023 № 335/8138/22 накладений арешт на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «CHEVROLET LACETTI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , VIN код: НОМЕР_3 , 2009 року випуску, серії НОМЕР_4 та ключі від зазначеного автомобіля.
Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 28.09.2023 № 335/8138/22 накладений арешт на транспортний засіб марки «MAZDA 3», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_5 , VIN: НОМЕР_6 ; ключі від вказаного транспортного засобу з брелком сигналізації; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «MAZDA 3», реєстраційний номер НОМЕР_5 , № НОМЕР_7 , посвідчення водія на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в забезпечення конфіскації майна як виду покарання.
Як слідує з матеріалів провадження ОСОБА_5 не є власником транспортний засіб марки «MAZDA 3», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_5 . Зазначений автомобіль належить ОСОБА_18 .
ОСОБА_9 в судовому засіданні вказав на те, що наразі він проходить військову службу за мобілізацією, має можливість з`являтися в судові засідання у випадку наявності в його розпорядженні транспортного засобу, оскільки з місця його служби будь-який громадський транспорт не працює. Також вказав на те, що має намір використовувати свій автомобіль для потреб свого підрозділу, що наразі має критичне забезпечення.
Згідно положень ст.170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, псування, передачі, відчуження.
Крім того, як вже зазначалося, в ч.2 ст.170 КПК передбачено, що арешт майна допускається, в тому числі, і з метою конфіскації майна як виду покарання.
В санкції ч. 2 ст. 255 КК та ч. 3 ст. 307 КК передбачено додатковий вид покарання конфіскацію майна.
При цьому, зазначені транспортні засоби були визнані і речовими доказами.
Відповідно до вимог ст. 98 КПК, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Разом з тим, суду не були надані докази, які б свідчили про те, що у своїй сукупності вони надавали достатньо підстав вважати, що вказані транспортні засоби використовувалися для проведення злочинної діяльності і були знаряддям чи засобом вчинення злочину.
Засіб злочину та знаряддя злочину - це, по суті, різні види предметів, що використовуються при вчиненні злочину, хоча і можуть мати подібні функції. Знаряддя - це те, чим злочинець безпосередньо вчиняє злочин (наприклад, ніж, зброя). Засіб - це предмет, який створює сприятливі умови для вчинення злочину або полегшує його (наприклад, відбійник, щоб потрапити в квартиру).
Знаряддя злочину - це предмети, які використовуються для безпосереднього вчинення злочину та завдають шкоди, або впливають на об`єкт злочину. Наприклад, ніж при вбивстві, ключ при зломі. Знаряддя часто пов`язані з фізичним або механічним впливом на жертву чи предмет.
Засіб злочину - це предмети, що допомагають вчинити злочин або полегшують його, не обов`язково завдаючи прямого фізичного впливу. Наприклад, фальшивий паспорт для приховування особи, відбійник для злому, інструменти для підробки документів. Засоби часто створюють умови, що полегшують злочин.
Поділення умовне й залежить від типу злочинного діяння.
В об`єктивній стороні злочину процес вчинення злочину характеризується з боку послідовного розвитку тих подій і явищ, які починаються злочинною дією (бездіяльністю) і закінчуються настанням злочину, злочинних наслідків.
Об`єктивна сторона складу злочину включає такі ознаки: діяння (дія чи бездіяльність), наслідок, причинний зв`язок, спосіб, знаряддя і засоби, місце, час, обстановку вчинення злочину, або поєднання у різних комбінаціях останніх трьох ознак - ситуацією вчинення злочину.
За приписами статей 131, 132 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується на підставі ухвали слідчого судді або суду з метою досягнення дієвості такого провадження. Це означає, що він застосовується з метою надійності та ефективності процесу, а саме - для забезпечення збереження та відстеження речових доказів, запобігання їх приховуванню, пошкодженню або знищенню.
В цьому випадку, суд не може погодитися з доводами клопотань сторони захисту, що на теперішній час повністю відпала потреба в арешті майна, оскільки даний вид забезпечення дієвості даного провадження, застосовано саме задля конфіскації майна як виду покарання.
Конфіскація як вид покарання та спеціальна конфіскація, хоча й мають спільну мету вилучення майна, відрізняються за цілями та підставами застосування. Конфіскація як покарання застосовується до особи, засудженої за кримінальний злочин, та має на меті покарання і превенцію, а спеціальна конфіскація це захід, який може застосовуватися не тільки до засудженого, а й до третіх осіб, і не є видом кримінального покарання.
Так, конфіскація майна застосовується як основний або додатковий вид покарання за вчинення кримінального злочину, має на меті покарання, виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Застосовується у разі, коли майно є власністю засудженого, який вчинив кримінальний злочин. Також підлягає конфіскації майно, яке було набуте злочинним шляхом, або яке використовувалось для вчинення злочину.
Спеціальна конфіскація здійснюється з метою повернення майна, яке було набуте в результаті злочину або використовувалося для його вчинення, а також для відшкодування збитків, завданих злочином. Застосовується незалежно від вини особи, яка володіє таким майном, а також може бути застосована до третіх осіб, які не є власниками майна, але були залучені до злочину. Підлягає конфіскації майно, яке було набуте в результаті злочину або використовувалося для його вчинення, незалежно від того, належить воно засудженому чи третій особі.
Таким чином, вбачаються основні відмінності: Конфіскація як покарання є видом кримінального покарання, тоді як спеціальна конфіскація не є видом покарання, а є заходом кримінально-правового характеру. Конфіскація як покарання застосовується до майна засудженого, тоді як спеціальна конфіскація може застосовуватися до майна, яке належить засудженому або третій особі. Конфіскація як покарання має на меті покарання і виправлення, а спеціальна конфіскація повернення майна та відшкодування збитків.
У своєму Рішенні № 1-р/2022 від ухвалено 30.06.2022 Конституційний Суд України розмежував поняття «конфіскації майна» та «спеціальної конфіскації» та вказав, що конфіскація майна полягає у примусовому безоплатному вилученні майна, що є власністю засудженого. Унаслідок чого конфіскація майна є видом покарання, застосування якого має на меті покарання винного, його виправлення й запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень цією та іншими особами. Натомість спеціальна конфіскація застосовується у разі, коли майно вилучається в особи, яка не є власником або добросовісним володільцем такого майна, а тому цей захід впливу на особу має некаральний характер.
Обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засідання вказав на можливість використання ним його власного автомобіля для потреб підрозділу ЗСУ, в якому він проходить службу.
Тому, в свою чергу суд вважає за необхідне зазначити, що під час воєнного стану пріоритетним наразі є фінансування та матеріальне забезпечення Збройних сил України.
Враховуючи наведене, суд вважає, що залишення такого виду обмеження як заборона можливості відчуження майна слугуватиме забезпеченню можливості виконання такого виду покарання як конфіскація майна у випадку ухвалення обвинувального вироку.
З огляду на зазначене клопотання захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_15 підлягають частковому задоволенню.
Керуючись ст. ст. 115, 174, 177-178, 181, 193-194, 331, 369-372, 376 КПК України, суд,-
Оголосити перерву у судовому засіданні за об`єднаним кримінальним провадженням за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 1 ст. 306, ч.2 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч.3 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309, ч. 4 ст. 28 ч.3 ст. 307 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 1, ч. 2 ст.263, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309, ч.2 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч.3 ст. 307 КК України, ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 255, ч.2 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч.3 ст. 307 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч.3 ст. 307 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч.3 ст. 307, ч. 1 ст. 311, ч. 1 ст. 313, ч.2 ст. 317 КК України, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч.3 ст. 307 КК України до 14 год. 00 хв. 28 травня 2025 року.
У судове засідання викликати сторони кримінального провадження.
Клопотання прокурора Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю строком на 2 місяці з дня ухвалення рішення, тобто до 21 липня 2025 року включно.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наступні обов`язки:
- прибувати за викликом до суду;
- не відлучатися із місця проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу суду, в певний період доби, а саме з 21:00 год. до 07:00 год.;
- повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання чи роботи;
- носити електронний засіб контролю;
- утримуватися від спілкування зі свідками та обвинуваченими у даному кримінальному провадженні щодо обставин кримінальних правопорушень.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що в разі не виконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.
Копії ухвали про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання останнього.
Зобов`язати ВП № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області проводити заходи відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо якого застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, як особи, яка перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в його житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Контроль за виконанням ухвали суду в цій частині покласти на старшого групи прокурорів у даному кримінальному провадженні.
Клопотання прокурора Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , -задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без застосуванням електронного засобу контролю строком на 2 місяці з дня ухвалення рішення, тобто до 21 липня 2025 року включно.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , наступні обов`язки:
- прибувати за викликом до суду;
- не відлучатися із місця проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , без дозволу суду, в певний період доби, а саме з 21:00 год. до 05:00 год.;
- повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання чи роботи;
- утримуватися від спілкування зі свідками та обвинуваченими у даному кримінальному провадженні щодо обставин кримінальних правопорушень.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 , що в разі не виконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.
Копії ухвали про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання останнього.
Зобов`язати ВП № 4 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області проводити заходи відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо якого застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, як особи, яка перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в його житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Контроль за виконанням ухвали суду в цій частині покласти на старшого групи прокурорів у даному кримінальному провадженні.
Клопотання прокурора Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя про продовження дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , - задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без застосуванням електронного засобу контролю строком на 2 місяці з дня ухвалення рішення, тобто до 21 липня 2025 року включно.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , наступні обов`язки:
- прибувати за викликом до суду;
- не відлучатися із місця проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_9 , без дозволу суду, в певний період доби, а саме з 22:00 год. до 06:00 год.;
- повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання чи роботи;
- утримуватися від спілкування зі свідками та обвинуваченими у даному кримінальному провадженні щодо обставин кримінальних правопорушень.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_8 , що в разі не виконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.
Копії ухвали про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання останнього.
Зобов`язати ВП № 4 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області проводити заходи відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , щодо якого застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_8 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, як особи, яка перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в його житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Контроль за виконанням ухвали суду в цій частині покласти на старшого групи прокурорів у цьому кримінальному провадженні.
Клопотання прокурора Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя про продовження строку дії обов`язків щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , - задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , обов`язки, а саме:
- прибувати до суду за викликом;
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;
- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.
Клопотання прокурора Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя про продовження визначених обов`язків щодо обвинуваченої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.
Продовжити обвинуваченій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, а саме:
- прибувати до суду за викликом;
- не відлучатися із населеного пункту, в якому вона зареєстрована, проживає чи перебуває, без дозволу суду.
- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.
Визначити строк дії ухвали суду щодо запобіжних заходів до 21 липня 2025 року включно.
Клопотання захисника-адвоката ОСОБА_15 , заявлене в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , про скасування арешту майна - задовольнити частково.
Арешт накладений ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 22.09.2023 № 335/8138/22 на транспортний засіб марки «CHEVROLET LACETTI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , VIN код: НОМЕР_3 , 2009 року випуску, в кузові чорного кольору, який належить на праві власності ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 скасувати в частині заборони володіння та користування зазначеним рухомим майном, залишивши заборону на розпорядження ним.
Арешт накладений ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 27.09.2023 № 335/8138/22 на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «CHEVROLET LACETTI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , VIN код: НОМЕР_3 , 2009 року випуску, серії НОМЕР_4 та ключі від зазначеного автомобіля - скасувати в частині заборони володіння та користування зазначеним майном, залишивши заборону на розпорядження ним.
Зобов`язати посадових осіб ВП № 1 ЗРУП ГУНП України в Запорізькій області передати ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , на відповідальне зберігання: транспортний засіб марки «CHEVROLET LACETTI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , VIN код: НОМЕР_3 , 2009 року випуску, в кузові чорного кольору, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «CHEVROLET LACETTI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , VIN код: НОМЕР_3 , 2009 року випуску, серії НОМЕР_4 та ключі від зазначеного автомобіля.
Клопотання захисника-адвоката ОСОБА_10 , заявлене в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , про скасування арешту майна - задовольнити частково.
Арешт накладений ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 28.09.2023 № 335/8138/22 на транспортний засіб марки «MAZDA 3», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_5 , VIN: НОМЕР_6 ; ключі від вказаного транспортного засобу з брелком сигналізації; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «MAZDA 3», реєстраційний номер НОМЕР_5 , № НОМЕР_7 , посвідчення водія на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - скасувати в частині заборони володіння та користування зазначеним майном, залишивши заборону на розпорядження ним.
Зобов`язати посадових осіб ВП № 1 ЗРУП ГУНП України в Запорізькій області передати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , на відповідальне зберігання: транспортний засіб марки «MAZDA 3», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_5 , VIN: НОМЕР_6 ; ключі від вказаного транспортного засобу з брелком сигналізації; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «MAZDA 3», реєстраційний номер НОМЕР_5 , № НОМЕР_7 , посвідчення водія на ім`я ОСОБА_5 .
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 26.05.2025 та проголошено о 15.00 год.

Суддя: ОСОБА_1