Справа № 461/3715/25
Провадження № 1-кс/461/3478/25
УХВАЛА
29.05.2025 року. м. Львів.
Слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5
підозрюваної ОСОБА_6
В подальшому, 02.08.2024 приблизно о 10:00 год. ОСОБА_6 на своєму автомобілі марки «Ауді Q5», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 приїхала до автомийки за адресою: Львівська область, Стрийський район, с. Дуліби, вул. Шевченка, 1, де на той час перебував ОСОБА_9 та перебуваючи на вказаному місці, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_8 , з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення та з єдиним спільним попередньо узгодженим злочинним планом, продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу на заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами ОСОБА_9 , в грубій формі висловила ОСОБА_9 протиправну вимогу про негайну передачу їм грошових коштів під приводом наявності у останнього боргових зобов`язань, висловлюючи при цьому в нецензурній формі погрози про застосування насильства до нього, які ОСОБА_9 сприйняв як реальні, усвідомлюючи можливість заподіяння вказаними особами шкоди для його життя та здоров`я.
В подальшому, 05.08.2024 приблизно о 13:00 год. ОСОБА_6 на своєму автомобілі марки «Ауді Q5», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 приїхала до автомийки за адресою: Львівська область, Стрийський район, с. Дуліби, вул. Шевченка, 1, де на той час перебував ОСОБА_9 та перебуваючи на вказаному місці, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_8 , з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення та з єдиним спільним попередньо узгодженим злочинним планом, продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу на заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами ОСОБА_9 , в грубій формі висловила ОСОБА_9 протиправну вимогу про негайну передачу їм грошових коштів в сумі 6000 гривень під приводом наявності у останнього боргових зобов`язань, висловлюючи при цьому в нецензурній формі погрози про застосування насильства до нього, а також з метою залякування останнього та підтвердження своїх злочинних намірів, ОСОБА_6 нанесла битою хаотичні удари по руках, ногах та тулубу ОСОБА_9 , які ОСОБА_9 сприйняв як реальні, усвідомлюючи можливість заподіяння вказаними особами шкоди для його життя та здоров`я.
В подальшому, 06.08.2024 приблизно о 12:50 год. ОСОБА_6 на своєму автомобілі марки «Ауді Q5», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 приїхала до автомийки за адресою: Львівська область, Стрийський район, с. Дуліби, вул. Шевченка, 1, де на той час перебував ОСОБА_9 та перебуваючи на вказаному місці, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_8 , з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення та з єдиним спільним попередньо узгодженим злочинним планом, продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу на заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами ОСОБА_9 , в грубій формі висловила ОСОБА_9 протиправну вимогу про негайну передачу їм грошових коштів в сумі 6000 гривень під приводом наявності у останнього боргових зобов`язань, висловлюючи при цьому в нецензурній формі погрози про застосування насильства до нього, які ОСОБА_9 сприйняв як реальні та усвідомлюючи можливість заподіяння вказаними особами шкоди для його життя та здоров`я, передав, а ОСОБА_6 отримала грошові кошти в сумі 6000 (шість тисяч) гривень, при цьому остання, висловила вимогу, щодо передачі їм грошових коштів під надуманим приводом з розрахунку 1000 гривень за один день у найкоротший термін.
В подальшому, 16.08.2024 приблизно о 09:20 год. ОСОБА_6 на своєму автомобілі марки «Ауді Q5», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 приїхала до автомийки за адресою: Львівська область, Стрийський район, с. Дуліби, вул. Шевченка, 1, де на той час перебував ОСОБА_9 та перебуваючи на вказаному місці, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_8 , з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення та з єдиним спільним попередньо узгодженим злочинним планом, продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу на заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами ОСОБА_9 , в грубій формі висловила ОСОБА_9 протиправну вимогу про негайну передачу їм грошових коштів під приводом наявності у останнього боргових зобов`язань, висловлюючи при цьому в нецензурній формі погрози про застосування насильства до нього, а також з метою залякування останнього та підтвердження своїх злочинних намірів, ОСОБА_6 нанесла битою хаотичні удари по руках, ногах та тулубу ОСОБА_9 , які ОСОБА_9 сприйняв як реальні, усвідомлюючи можливість заподіяння вказаними особами шкоди для його життя та здоров`я.
В подальшому, 23.08.2024 приблизно о 20:10 год. ОСОБА_6 на своєму автомобілі марки «Ауді Q5», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 приїхала до автомийки за адресою: Львівська область, Стрийський район, с. Дуліби, вул. Шевченка, 1, де на той час перебував ОСОБА_9 та перебуваючи на вказаному місці, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_8 , з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення та з єдиним спільним попередньо узгодженим злочинним планом, продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу на заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами ОСОБА_9 , в грубій формі висловила ОСОБА_9 протиправну вимогу про негайну передачу їм грошових коштів під приводом наявності у останнього боргових зобов`язань, висловлюючи при цьому в нецензурній формі погрози про застосування насильства до нього, а також з метою залякування останнього та підтвердження своїх злочинних намірів, ОСОБА_6 нанесла битою хаотичні удари по руках, ногах та тулубу ОСОБА_9 , в якого згідно висновку експерта ЛОБСМЕ № 625 від 29.08.2024 виявлено: «синець на передній поверхні правого плеча в нижній третині, 5 саден-подряпин по зовнішній поверхні правої гомілки в середній третині, які утворились від дії тупого предмету, до якого відноситься і бейсбольна бита і відносяться до легкого ступеня тяжкості».
В подальшому, 24.08.2024 приблизно о 21:00 год. ОСОБА_6 на своєму автомобілі марки «Ауді Q5», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 приїхала до автомийки за адресою: Львівська область, Стрийський район, с. Дуліби, вул. Шевченка, 1, де на той час перебував ОСОБА_9 та перебуваючи на вказаному місці, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_8 , з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення та з єдиним спільним попередньо узгодженим злочинним планом, продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу на заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами ОСОБА_9 , в грубій формі висловила ОСОБА_9 протиправну вимогу про негайну передачу їм грошових коштів під приводом наявності у останнього боргових зобов`язань, висловлюючи при цьому в нецензурній формі погрози про застосування насильства до нього, які ОСОБА_9 сприйняв як реальні та усвідомлюючи можливість заподіяння вказаними особами шкоди для його життя та здоров`я, передав, а ОСОБА_6 отримала грошові кошти в сумі 2000 (дві тисячі) гривень, при цьому остання, висловила вимогу, щодо передачі грошових коштів під надуманим приводом з розрахунку 1000 гривень за один день у найкоротший
29 травня 2025 року ОСОБА_6 , повідомлено про підозру у вимаганні, тобто у вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, вчиненій за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, тобто вчиненні у кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.
Слідчий у клопотанні зазначає, що з метою забезпечення виконання ОСОБА_6 покладених на неї процесуальних обов`язків як підозрюваної, щодо неї необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб, без визначення розміру застави, оскільки більш м`які запобіжні заходи, зважаючи на особу обвинуваченого, тяжкість вчинення кримінального правопорушення, а також суспільну небезпеку злочину та обставини його вчинення, запобігти ризикам, передбаченим КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної не в силі. Тому просить клопотання задовольнити.
Прокурор у судовому засіданні просив задовольнити подане клопотання. Надав пояснення аналогічні викладеним у клопотанні.
Захисники у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечили. Зазначили, що клопотання є необгрунтованим. Ризики, зазначені у клопотанні, є недоведеними та відсутніми. Повідомили, що підозрювана має двох дітей, їй необхідно підтримувати батьків. Просили обрати більш м`який запобіжний захід.
Підозрювана у судовому засіданні підтримала позицію захисників.
Заслухавши думку прокурора щодо поданого клопотання, позицію захисників, пояснення підозрюваної, дослідивши надані матеріали, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.
Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу відповідає вимогам ст. 184 КПК України і воно отримано підозрюваною та її захисниками. Розгляд клопотання згідно з вимогами ч.2 ст.184 КПК України проведений більш ніж через 3 години після отримання підозрюваною копії клопотання та матеріалів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання.
Відповідно до ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований в т.ч. до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
29 травня 2025 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянці України, уродженці м. Стрий Львівської області, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимій, не депутату, не адвокату, не нотаріусу - повідомлено про підозру у вимаганні, тобто у вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, вчиненій за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, тобто вчиненні у кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.
Поняття "обґрунтована підозра" визначена в рішенні Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", відповідно до якої цей термін означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182). Мета затримання для допиту полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання (див. рішення у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п. 55, Series A, № 300-A).
Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 стверджується зібраними доказами, а саме:
- заявою ОСОБА_9 від 10.07.2024;
- показаннями потерпілого ОСОБА_9 ;
- матеріалами виконання доручень оперативними працівниками;
- оглядами, ідентифікації та вручення грошових коштів від 06.08.2024;
- затриманням в порядку ст. 615 КПК України підозрюваної ОСОБА_6 ;
- обшуками проведеними за місцем проживання ОСОБА_6 та в її автомобілі;
- проведеними негласними слідчими (розшукових) діями.
Проаналізувавши та оцінивши досліджені докази, суд вважає, що всі вищезазначені докази є належними та допустимими. Вищеперелічені докази є достатніми для висновку суду про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 , оскільки існують факти, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрювана могла вчинити дане кримінальне правопорушення.
Питання щодо наявності чи відсутності в діях підозрюваної ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, а також більш вагомі докази причетності до кримінального правопорушення, належність та допустимість цих доказів, можуть бути більш ретельно досліджені в подальшому органами досудового розслідування та/або судом при розгляді кримінального провадження в судовому засіданні.
Перевірка повідомлення про підозру з точки зору обґрунтованості підозри з врахуванням положень ст.17 КПК України не входить до предмету судового розгляду, який здійснюється слідчим суддею відповідно до положень ч.1 ст.303 КПК України на стадії досудового розслідування, а може бути лише предметом безпосереднього судового розгляду кримінального провадження судом, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вдаватись до оцінки отриманих слідством доказів та порядку їх отримання, давати оцінку зібраним доказам з точки зору їх допустимості, а без такої оцінки висновок щодо обґрунтованості повідомленої особі підозри неможливий.
Таким чином, доказування обґрунтованості підозри вважається досягнутою, якщо фактів та інформації достатньо, аби переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідно особа могла вчинити кримінальне правопорушення. Обґрунтованість підозри може встановлюватись тільки щодо діяння, яке підпадає під ознаки правопорушення за законом про кримінальну відповідальність. Обґрунтованість підозри не може ґрунтуватись на суб`єктивних припущеннях, а має підкріплюватись конкретними доказами в кримінальному провадженні. Обґрунтованість підозри не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.
Повнота та всебічність проведеного розслідування не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при з`ясуванні достатності доказів, що стали підставою для повідомлення особі про підозру.
Отже, на стадії досудового розслідування, суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні обвинувального акту до суду.
Слідчий суддя перевіряє обґрунтованість підозри, а саме: стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчинені якого підозрюється особа, в тому числі, зазначення часу і місця його вчинення, але не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду справи по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, зокрема, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину, слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих фактів та обставин повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для повідомлення такій особі про підозру.
Відповідно, і вимога щодо достатності доказів до моменту притягнення особи до кримінальної відповідальності означає, що в розпорядженні слідчого, прокурора повинна бути така сукупність доказів, яка, будучи ще неповною, призводить тим не менше до обґрунтованого висновку про причетність особи до інкримінованого їй злочину та виключає протилежний висновок на даний момент розслідування.
Не вдаючись до оцінки доказів з точки зору їх достатності та допустимості, а також доведеності поза розумним сумнівом вини особи у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, що належить виключно до компетенції суду під час судового розгляду, при вирішенні питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих доказів здійснюється слідчим суддею виключно з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав вважати особу причетною до вчинення кримінального правопорушення, а також стверджувати, що підозра є настільки обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.
Визначаючи стандарт «достатня підстава», що застосовується при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження на стадії досудового розслідування, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.01.2022 зазначила, що стандарт доказування «достатня підстава» є значно нижчим порівняно з такими стандартами як «поза розумним сумнівом» (що застосовується під час розгляду кримінального провадження по суті), так і «обґрунтована підозра» (за яким доводиться наявність підстав піддавати конкретну особу заходам забезпечення кримінального провадження) (справа № 11 - 132сап21).
Таким чином, оцінюючи в сукупності обставини даного кримінального провадження та враховуючи достатню наявність доказів про причетність ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, у вчиненні якого вона підозрюється, суд вважає, що оголошена ОСОБА_6 підозра є обґрунтованою.
ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється вимаганні, тобто у вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, вчиненій за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні у кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України та що відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, за який передбачена кримінальна відповідальність лише у виді позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, без альтернативи призначення іншого покарання.
Слідчим доведено, що підозрювана може переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Cлідчий суддя враховує позицію Європейського Суду з прав людини у справі «В. проти Швейцарії», зокрема те, що небезпеку переховування не можна вимірювати тільки залежно від суворості можливого покарання, її треба визначати з урахуванням характеру підозрюваного, його моральних якостей, наявності у нього коштів.
Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення «Бекчиєв проти Молдови»).
Ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду), підтверджується тим, що підозрювана ОСОБА_6 може ухилятися від органу досудового розслідування та суду, оскільки у разі визнання винуватою ОСОБА_6 , загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, без альтернативи призначення іншого покарання та будучи обізнаною про покарання, що їй загрожує за інкримінований їй злочин, для уникнення покарання може переховуватися від органу досудового розслідування та суду.
Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (незаконно впливати на свідків, потерпілих у даному кримінальному провадженні шляхом їх переконання та залякування, з метою надання ними неправдивих показань, які б виправдовували його у вчиненні інкримінованого злочину), виражається у тому, що у даному кримінальному провадженні є потерпілий. Відтак, ОСОБА_6 з метою забезпечення свого не притягнення до передбаченої законом відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину може незаконно впливати на потерпілого для того, щоб він не надавав показання у кримінальному провадженні, шляхом вчинення неправомірних дій відносно останнього, його близьких та родичів.
Ураховуючи характер вчиненого підозрюваною злочину та тяжкість покарання, що загрожує їй у разі визнання винуватою у вчиненні інкримінованого злочину, є всі підстави вважати, що підозрювана може залишити місце свого постійного проживання та буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконними засобами через залякування впливати на потерпілого та інших осіб у кримінальному провадженні, які володіють інформацією щодо обставин вчинення нею зазначеного злочину.
Відповідно до ст. 178 КПК України, слідчим суддею у кримінальному провадженні встановлено наступне:
- зібрані під час досудового розслідування докази є вагомими та підтверджують причетність ОСОБА_6 до вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України;
- підозрювана ОСОБА_6 вчинив особливо тяжке кримінальне правопорушення (злочин), за яке законом передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна.
Разом із тим слід додати, що згідно із п. 51 вказаного вище рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини слідує, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване.
Окрім цього, обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному не суперечить вимогам ст. 5 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», вказаним у рішенні Європейського суду з прав людини від 09.10.2014 у справі «Чанєв проти України», оскільки в матеріалах справи існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів у відношенні до обвинуваченого чи зменшення ризиків заявлених прокурором на даний не встановлено.
Згідно ст. 183 КПК України заборон щодо застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою немає.
Суд вважає, що існують обставини, які свідчать про обґрунтовану підозру у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, про достатність підстав вважати, що існують ризики, передбачені статтею 177 цього Кодексу, про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризиків, зазначеним у клопотанні. Тому, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на учасників кримінального провадження.
Підозрювана, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Стрий Львівської області, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима, має на утриманні повнолітніх дітей. При цьому, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, обставини вчинення та суспільну небезпеку кримінального правопорушення, наявність вищевказаних ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, суд не вбачає підстав застосувати більш м`який запобіжний захід. За вказаних обставин, підозрюваній необхідно обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної щодо виконання нею процесуальних рішень та не унеможливлять спроби останньої перешкоджати кримінальному провадженню.
Обмеження конституційних прав підозрюваної є виправданим, оскільки остання підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину.
Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави:
1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;
2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;
3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;
4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України;
5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.
ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні вимагання, тобто у вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, вчиненій за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.
Слідчим суддею встановлено наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України. Ризики, передбачені статтею 177 цього Кодексу слідчим та прокурором доведені.
Враховуючи те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину із застосуванням насильства, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, а також наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, на думку суду, ОСОБА_6 не слід визначати альтернативний запобіжний захід заставу. Саме такий запобіжний захід як тримання під вартою забезпечить виконання підозрюваною обов`язків, передбачених КПК України, та зможе запобігти спробам останньої ухилитися від органу досудового розслідування та суду.
Тому, з урахуванням наведеного, тяжкості кримінального правопорушення, обставин вчинення кримінального правопорушення, наведених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд вважає за необхідне не визначати ОСОБА_6 розміру застави.
Керуючись ст.ст. 369, 376 КПК України, слідчий суддя
Застосувати до підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою у Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№ 19)» на строк до 27.07.2025 року, без визначення розміру застави.
Контроль за виконанням даної ухвали покласти на старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_7 .
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали, а підозрюваною, яка перебуває під вартою, з моменту вручення йому копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1