Справа №705/2801/25
1-в/705/248/25 УХВАЛА
23 травня 2025 року м.Умань
Уманський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
засудженого ОСОБА_3 (у режимі відеоконференції з ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)»,
представника установи виконання покарання ОСОБА_4 (у режимі відеоконференції з ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)»,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву засудженого ОСОБА_3 про застосування Закону України № 3886-ІХ від 09.08.2024 та приведення вироку відповідно до вимог чинного законодавства,
Засуджений ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою, в якій просив переглянути його справу по статті 185 КК України у зв`язку з декриміналізацією.
Засуджений ОСОБА_3 у судовому засіданні просив його заяву задовольнити та у зв`язку з набуттям чинності Закону України № 3886-ІХ привести вироки, за які він був засуджений, у відповідність до вимог чинного законодавства.
Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні просив суд звільнити ОСОБА_3 від покарання, призначеного за ч. 3 ст. 185 КК України за вироком Жашківського районного суду Черкаської області від 20.11.2015, а саме по епізоду таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у житло, із заподіянням матеріальної шкоди потерпілій 29.08.2015 на загальну суму 823 грн, кримінальна караність інших діянь за цим вироком та за іншими вироками не усунута, тому ОСОБА_3 необхідно вважати засудженим вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06.03.2025 за ч. 1 ст. 309 КК України та покарання за цим вироком, з урахуванням ч. 1 ст. 71 КК України, у виді 10 місяців позбавлення волі залишити незмінним.
Представник адміністрації установи ОСОБА_4 у судовому засіданні при розгляді заяви засудженого поклався на розсуд суду.
Суд, вислухавши засудженого, прокурора та представника адміністрації установи, дослідивши матеріали заяви та особової справи засудженого, дійшов таких висновків.
Згідно із ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.
Пунктом 2 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 засуджений вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06 березня 2025 року за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного за цим вироком менш суворого покарання, переведеного відповідно до пп. «б» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України у позбавлення волі на строк 6 місяців, частково приєднати невідбуту частину більш суворого покарання за вироком від 02.06.2022 Жашківського районного суду Черкаської області у вигляді позбавлення волі строком на 4 місяці та остаточно призначити ОСОБА_3 до відбування покарання у виді 10 місяців позбавлення волі. Строк відбування покарання рахується з моменту проголошення вироку, тобто з 06.03.2025.
Відповідно до зазначеного вироку ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, а саме незаконному придбанні та зберіганні психотропних речовин без мети збуту.
Остаточне покарання за цим вироком призначене на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків та частково приєднано до призначеного переведеного покарання невідбуту частину більш суворого покарання за вироком Жашківського районного суду Черкаської області від 02.06.2022, за яким ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а саме таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаному з проникненням у житло, із заподіянням матеріальної шкоди потерпілій в ніч з 06 на 07.02.2022 на загальну суму 2663 грн 20 коп.
Остаточне покарання за вироком Жашківського районного суду Черкаської області від 02.06.2022 призначене на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Жашківського районного суду Черкаської області від 20.11.2015, за яким ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 3 ст. 185 КК України, а саме таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у житло, із заподіянням матеріальної шкоди потерпілій 29.08.2015 на загальну суму 823 грн; ч. 3 ст. 186 КК України, а саме відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, поєднаному із проникненням у житло; ч. 3 ст. 187 КК України, а саме нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаному з проникненням у житло.
Разом з тим Верховна Рада України 18 липня 2024 року прийняла Закон № 3886-ІХ, який набув чинності 09 серпня 2024 року.
Відповідно до вказаного Закону № 3886-ІХ стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Кримінальна відповідальність за відповідною частиною ст. 185 КК України настає під час вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка) у тому разі, якщо крадіжка майна не є дрібною.
Отже, діяння, вчинені як таємне викрадення чужого майна, якщо вартість цього майна не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент їх вчинення, є дрібною крадіжкою і не є кримінально караними, що виключає кримінальну відповідальність, передбачену ст. 185 КК України.
Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).
За частиною 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
На переконання суду, унесення згаданих вище змін до законодавства України про адміністративну відповідальність безпосередньо впливає на закон України про кримінальну відповідальність, адже ці зміни визначають розмежування між діями, які необхідно кваліфікувати як дрібну крадіжку, наслідком чого є притягнення особи до адміністративної відповідальності, і таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за що передбачена кримінальна відповідальність.
Беручи до уваги викладене, фактична декриміналізація викрадення майна, вартість якого не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, має зворотну дію в часі, оскільки поліпшує становище особи.
Неоподатковуваний мінімум в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового Кодексу, для відповідного року.
Підпунктом 169.1.1 статті 169 передбачено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом на 1 січня звітного податкового року, для будь-якого платника податку.
Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи та відповідно станом на 2015 рік ця сума становила 1218 грн.
Отже, враховуючи, що ОСОБА_3 за вироком Жашківського районного суду Черкаської області від 20.11.2015 завдав матеріальної шкоди потерпілій на суму, що менша ніж два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян станом на день скоєння крадіжки, тобто вчинене ним діяння відповідно до вимог Закону України № 3886-ІХ не є кримінально-караним на теперішній час, враховуючи часткову декриміналізацію, введену новим Законом, на підставі ст. 5 України, суд доходить висновку про необхідність виключення з вироку Жашківського районного суду Черкаської області від 20.11.2015 обвинувачення за ч. 3 ст. 185 КК України та звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у зв`язку з усуненням законом караності діяння.
Водночас встановлено, що кримінальна караність діянь: за ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК України за вироком Жашківського районного суду Черкаської області від 20.11.2015; за ч. 3 ст. 185 КК України за вироком Жашківського районного суду Черкаської області від 02.06.2022; ч. 1 ст. 309 КК України за вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06.03.2025, не усунута.
На цих підставах ОСОБА_3 необхідно вважати засудженим вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06.03.2025 за ч. 1 ст. 309 КК України. Призначене ОСОБА_3 покарання за вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06.03.2025 за ч. 1 ст. 309 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 71 КК України, у виді 10 місяців позбавлення волі слід залишити без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст.ст. 369-372, 537, 539 КПК України, суд
Заяву засудженого ОСОБА_3 задовольнити.
Привести у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024 вироки, за якими засуджений ОСОБА_3 .
Виключити з вироку Жашківського районного суду Черкаської області від 20 листопада 2015 року обвинувачення за ч. 3 ст. 185 КК України, та на підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у зв`язку з усуненням законом караності діяння.
ОСОБА_3 вважати засудженим вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06 березня 2025 року за ч. 1 ст. 309 КК України.
Призначене ОСОБА_3 покарання за вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06 березня 2025 року за ч. 1 ст. 309 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 71 КК України, у виді 10 місяців позбавлення волі залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 7 днів з дня оголошення ухвали, а засудженим протягом 7 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1