Провадження № 1-кп/487/409/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2025 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду м. Миколаєва кримінальне провадження внесене до ЄРДР №0000272 за від 04.03.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва Миколаївської області, українця, громадянина

України, який має середню спеціальну освіту, офіційно не працюючого, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

за участю сторін судового провадження:

прокурора - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_3

потерпілого - ОСОБА_5

представника потерпілого - ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним:

03 березня 2024 року, приблизно о 18:35 год. водій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керував технічно справним автомобілем марки «Mercedes Benz 313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись у вечірній (темний) час доби по сухій, чистій, освітленій міським електроосвітленням асфальтобетонній проїжджій частині проспекту Центрального в м. Миколаєві, зі сторони вул. Шосейної в напрямку вул. Фалеєвської, яка має три смуги, призначені для руху в одному напрямку, межі яких позначені горизонтальною дорожньою розміткою 1.1 розділу 34 Правил Дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, із відповідними змінами та доповненнями (далі - ПДР України), в межах центральної (середньої) смуги для руху транспортних засобів.

В цей же час у попутному для нього напрямку, в правій смузі рухався велосипед марки «HARO», під керуванням водія ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рухаючись в обраному напрямку, при проїзді нерегульованого перехрестя проспекту Центрального та вул. Пушкінської, на якому організовано круговий рух, зі сторони вул. Шосейної в напрямку вул. Фалеєвської, розташованого в м. Миколаєві, водій ОСОБА_3 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 2.3 «б», 11.1, 12.1, 13.1, 13.3 ПДР України, а саме: будучи зобов`язаним знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, під час руху по нерегульованому перехрестю не обрав безпечної швидкості, не врахував габаритів свого транспортного засобу з урахуванням ширини проїзної частини, під час випередження велосипеда марки «HARO», під керуванням водія ОСОБА_7 не обрав безпечного бокового інтервалу для безконтактного роз`їзду із попутним транспортним засобом, внаслідок чого допустив контактування правим боковим дзеркалом заднього виду із задньою поверхнею голови та тулуба велосипедиста ОСОБА_7 , який перебував у вертикальному положенні на велосипеді, Після контактування ОСОБА_7 , втративши рівновагу, впав на проїзну частину, де в подальшому було здійснено наїзд на нього заднім правим колесом автомобіля марки «Mercedes Benz 313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .

В результаті ДТП велосипедисту ОСОБА_7 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді тупої закритої черепно-мозкової травми, у вигляді саден, ран в області голови, багато уламкового перелому лобної, тім`яних, лівої скроневої та правої потиличної кісток з переходом ліній переломів на основу черепу, розривів твердої мозкової оболонки в скроневій, тім`яній області зліва та частково в лобній області справа, крововиливів під павутинну оболонку по всій поверхні головного мозку та обох мигдаликів мозочку, забою з розчавленням речовини головного мозку частково лобної, скроневої та тім`яної часток зліва, множинних вогнищевих крововиливів в стволовій частині головного мозку, від яких він загинув на місці пригоди.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_3 вимог п.п. 1.3, 2.3 «б», 11.1, 12.1, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України, які знаходяться в прямому, причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення:

Вказані дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого.

Вказаних висновків суд дійшов, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин:

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 який безпосередньо при допиті під час судового розгляду вину в інкримінованому йому злочині не визнав та пояснив, що 03.03.2024 року приблизно о 18-00 год. він керував транспортним засобом «Mercedes Benz 313 CDI», рухався по проспекту Центральному в сторону вул.. Соборної, виїжджаючи на перехрестя з круговим рухом, він зупинився для того, щоб пропустити транспортні засоби, які рухались зі сторни вул.. Пушкінської зліва. На той час ліхтарі вже горіли, але було дуже темно, видимість була тільки навпроти освітлення фар. Поруч з транспортним засобом «Mercedes Benz 313 CDI», зліва, їхав легковий автомобіль, позаду не було нікого. Починаючи рух, він подивився по дзеркалам, праворуч від нього нікого не було. Рухаючись він відчув удар і зупинився. Велосипедиста ОСОБА_3 не бачив, не на той час як він рухався, не в момент удару. Вийшовши з транспортного засобу ОСОБА_3 побачив під колесами чоловіка, який їхав на велосипеді. Викликав швидку, але відразу зрозумів, що потерпілому вже не допомогти. Було так темно, що ОСОБА_3 боявся відійти від тіла потерпілого, щоб узяти аварійні знаки для огорожі, щоб на нього не наїхав наступний транспортний засіб. Через деякий ча світло ввімкнулось. Через деякий час світло на перехресті увімкнули. До ОСОБА_3 підійшов свідок ОСОБА_9 , який рухався по вул.. Пушкінській зі сторони Старого Залізничного Вокзалу, який повідомив, що він все бачив, як відбувалось, та може все підтвердити.

Вперше я побачив цього велосипедиста за 200-250 метрів до перехрестя з круговим рухом, навпроти кафе «Шашлична», він їхав біля бардюра та вів себе неадекватно, то зупинявся то повертав. На вказаному велосипеді не було габаритів та ввімкненого світла. Переїжджаючи перехрестя ОСОБА_3 перевірив, чи був хтось праворуч від нього, але нанікого не було.

Переглянувши відео з відео реєстратора, ОСОБА_3 встановив, що водій велосипеда рухався з дуже великою швидкістю, але на досудовому слідстві цей факт перевірено не було.

Показами потерпілого ОСОБА_5 , яка в судовому засіданні пояснив, що свідком події він не був, йому зателефонували 03.03.2024 року приблизно о 18-30 год., запитали ким він приходиться ОСОБА_7 , та повідомили про подію, яка відбулась. Приїхавши на місце події, ОСОБА_5 побачив, що тіло брата забирає швидка, він підійшов та відкрив тіло, щоб упевнитись, що то його брат. На місці події стояв автобус та велосипед. Матеріальну шкоду не відшкодовував обвинувачений, спочатку він вину визнав та казав, що відшкодовувати буде частинами, потім, через деякий час повідомив, що він не винен, та відшкодовувати нічого не буде.

Показами свідка ОСОБА_9 , який в судовому засіданні пояснив, що він керуючи транспортим засобом по вул.. Пушкінська, під`їхав до перехрестя з круговим рухом, для того, щоб пропустити транспортні засоби, які рухались ліворуч. На перехрестя виїхав білий автобус, і ОСОБА_9 крізь відчинене вікно автомобіля побачив, що щось вібувається, потім побачив як падає велосипед, людина та шапка. Він зупинився і підійшов до місця події, побачив, що потерпілому вже не допомогти, повернувся до авто та поїхав на зустріч.

Через хвилин 15-20, ОСОБА_9 повернувся на місце події, де вже працювали співробітники поліції, залишив свої контактні дані, та біля зупинки «Фалєєвська» спостерігав за всіма подіями, що відбувались.

Вказав, що на вулиці вже було темно, бо люди підсвічували все фонариками.

Доказами на підтвердження встановлених судом обставин є пояснення потерпілого ОСОБА_5 , свідка ОСОБА_9 та наданими прокурором матеріалами кримінального провадження, а саме:

- витягом з єдиного реєстру досудового розслідування від 04.03.2024 року, відповідно до якого 03.03.2024 близько 18:35 год. у м. Миколаєві на проспекті Центральному сталася ДТП за участю водія ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який керував автомобілем марки «Mercedes Benz 313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 . В результаті ДТП велосипедист ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці пригоди;

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 03.03.2024 року та фототаблицею до нього;

- висновком експерта №24-1377 від 09.05.2024 року, відповідно до якого Ходова частина автобусу «Mercedes-Benz 313CDI», д.н. НОМЕР_2 , на момент ДТП перебувала в працездатному стані і дозволяла водію здійснювати рух в обраному напрямку, не мала несправностей, які могли б несподівано для водія привести до відведення автобусу убік зід обраного ним напрямку руху.

Робоча гальмова система автобусу «Mercedes-Benz 313CDI», д.н. НОМЕР_2 , на момент ДТП перебувала в працездатному стані, дозволяла водію знижувати швидкість автобусу з відомою йому ефективністю до зупинки, не мала несправностей, які б призводили до раптового відведення автобусу убік від обраного напряму руху або до раптової для водія відмови системи.

Система рульового керування автобусу «Mercedes-Benz 313CDI», д.н. НОМЕР_2 , на момент ДТП перебувала в працездатному стані, не мала несправностей, які несподівано для водія могли привести до відведення автобусу убік від обраного водієм напряму руху, або відмови системи, тобто водій міг керувати автобусом з відомою йому ефективністю.

Система головного освітлення автобусу «Mercedes-Benz 313CDI», д.н. НОМЕР_2 , на момент ДТП перебувала в працездатному стані.

В силу відсутності встановлених в рамках даного дослідження несправностей в системах керування та головного освітлення автобусу «Mercedes-Benz 313CDI», д.н. НОМЕР_2 , які могли виникнути до моменту ДТП (за умов незмінності технічного стану автобусу з моменту ДТП до моменту огляду), розгляд питання про можливість виявлення несправностей водієм перед початком руху або в процесі руху перед ДТП не має логічного сенсу і в рамках даного висновку не проводився.

- висновком експерта №24-1376 від 09.05.2024 року, відповідно до якого Ходова частина велосипеда «HARO» на момент ДТП перебувала в працездатному стані, дозволяла велосипедисту здійснювати рух в обраному напрямі, не мала несправностей, які могли б несподівано для велосипедиста призвести до відведення велосипеду убік від обраного їм напряму руху.

Робоча гальмова система велосипеда «HARO» на момент ДТП перебувала в працездатному стані, дозволяла велосипедисту знижувати швидкість велосипеду з відомою йому ефективністю до зупинки, не мала несправностей, які б призводили до раптового відведення велосипеду убік від обраного напряму руху або до раптової для велосипедиста відмови системи.

Рульове керування велосипеду «HARO» на момент ДТП перебувало в працездатному стані, дозволяло велосипедисту рухатися в обраному ним напрямку, не мало несправностей, які могли б несподівано для велосипедиста привести до відведення велосипеду в сторону від

обраного велосипедистом напрямку руху.

В силу відсутності встановлених в рамках даного дослідження несправностей в`системах керування велосипеду «HARO», які могли виникнути до моменту ДТП (за умов незмінності технічного стану велосипеду з моменту ДТП до моменту огляду), розгляд питання про можливість виявлення несправностей водієм перед початком руху або в процесі руху перед ДТП не має логічного сенсу і в рамках даного висновку не проводився.

На велосипеді «HARO» на момент огляду встановлено наявність світлоповертаючих елементів прямокутної форми оранжевого кольору, закріплених в передніх та задніх частинах педалей. Інших світлоповертаючих елементів при огляді передньої, задньої та бічних частин велосипеду не виявлено, також встановлено відсутність звукового сигналу, тобто на велосипеді відсутні прилади звукової сигналізації, освітлення та світлоповертання відповідно до вимог п. 6.2 ПДР. Виявлені при огляді велосипеда ознаки можуть вказувати на нещодавню наявність на трубі сідла хомутоподібного кріплення, яке могло бути в тому числі і кріпленням світлопо- вертаючого або світловипромінюючого елементу. Вказані обставини потребують додаткової слідчої оцінки.

- висновком експерта №24-1378 від 09.05.2024 року, встановлено, що місце первинного контактування автобусу «Mercedes-Benz 313CDI», д.н. НОМЕР_1 , з велосипедом «HARO», розташовувалося на проїжджій частині`перед початком подряпини на поверхні асфальтобетону, залишеної велосипедом (відм. 4 насхемі), на деякій відстані відлічуючи назад відносно напрямку руху транспортних засобів.

Утворення пошкоджень і слідів на транспортних засобах можливо віднести до процесу безпосереднього контактування правої задньої частини автобусу «Mercedes-Benz 313CD1», д.н. НОМЕР_1 , з лівою частиною велосипеду «HARO», сліди в правій передній частині автобусу по розташуванню від РОП не повністю узгоджуються з розташуванням слідової інформації в лівій частині велосипеду, при цьому не виключається можливість утворення даних слідів в процесі контактування з частинами тіла велосипедиста. Встановити кут між поздовжніми осями транспортних засобів в момент первинного контактування в цифровому вигляді в рамках даного висновку не представляється можливим з причин, викладених в дослідницькій частині висновку, при цьому не виключається можливість, що контактування могло відбутися при попутному русі вказаних транспортних засобів близькими до паралельних курсами. Встановити розташування транспортних засобів в момент первинного контактування відносно меж проїжджої частини в рамках даного висновку не представляється можливим через відсутність відповідних слідових ознак, які б характеризували розташування транспортних засобів на проїжджій частині в момент первинного контактування.

Встановити розташування автобусу «Mercedes-Benz 313CDI», д.н. НОМЕР_1 , та велосипеду «HARO», в момент первинного контактування відносно меж проїжджої частини в рамках даного висновку не представляється можливим через відсутність відповідних слідових ознак, які б характеризували розташування транспортних засобів на проїжджій частині в момент первинного контактування.

- протоколом проведення слідчого експерименту від 03.04.2024 року, схемою та фототаблицею до нього, відповідно до якого свідок ОСОБА_9 повідомив та вказав на факт вчинення ДТП, яке сталося на проспекті Центральному (Пушікнське кільце) за участю автобусу «Mercedes-Benz 313CDI», д.н. НОМЕР_1 , та велосипеду «HARO».

- відповідь КП "ГОСПРОЗРАХУНКОВА Дільниця Механізації будівництва" від 10.05.2024 року, відповідно до якого вбачається, що 03.03.2024 року на ділянці дороги по пр. Центральному на круговому перехресті вул. Пушкінська о 18-00 год. джерела освітлення, а саме 13 світильників, які встановлені на опорах над проїзною частиною були увімкнені., зовнішнє освітлення функціонувало в робочому режимі.

- протоколом огляду предмету від 11.07.2024 року, відповідно до якого оглянуто флеш-накопичувач "DT101 G2" місткістю 4GВ, в корені якого наявний відео файл, на якому зафіксовані обставини ДТП, яка мала місце 03.03.2024 року;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 03.04.2024 року, схемою та фототаблицею до нього, відповідно до якого встановлено, що з місця водія транспортного засобу автобусу «Mercedes-Benz 313CDI» велосипедиста видно у всіх зазначених варіантах.

- висновком експерта №24-1376 від 09.05.2024 року, відповідно до якого за умов, приведених в постанові про призначення експертизи, у розглянутих дорожньо-транспортних умовах, які склалися, згідно заданими слідством вихідними даними, водій автомобіля марки «Mercedes Benz 313CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , повинен був діяти відповідно до вимог пунктів 12.2., 12.1., 11.1., 13.1., 13.3. Правил дорожнього руху.

За умов, приведених в постанові про призначення експертизи, у розглянутих дорожньо- транспортних умовах, які склалися, згідно заданими слідством вихідними даними, водій велосипеда марки «HARO», повинен був діяти відповідно до вимог пункту 11.14. Правил дорожнього руху.

За умов, приведених в постанові про призначення експертизи, у розглянутих дорожньо- транспортних умовах, яка склалася, згідно заданими слідством вихідними даними, дії водія автомобіля марки «Mercedes Benz 313CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що передували ДТП, не відповідали вимогам пунктів 12.1., 11.1., 13.1., 13.3. Правил дорожнього руху.

За умов, приведених в постанові про призначення експертизи, у розглянутих дорожньо- транспортних умовах, яка склалася, згідно заданими слідством вихідними даними, в діях водія велосипеда марки «HARO», що передували ДТП, невідповідностей вимогам пункту 11.14. Правил дорожнього руху, з технічної точки зору, не вбачається.

За умов, викладених в постанові про призначення експертизи, у розглянутих дорожньо- транспортних умовах, які склалися, згідно заданими слідством вихідними даними, водій автомобіля марки «Mercedes Benz 313CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належним та своєчасним виконанням вимог пунктів 12.1., 11.1., 13.1., 13.3. Правил дорожнього руху, мав технічну можливість запобігти настанню ДТП.

За умов, викладених в постанові про призначення експертизи, у розглянутих дорожньо- транспортних умовах, які склалися, згідно заданими слідством вихідними даними, водій велосипеда марки «HARO», належним та своєчасним виконанням вимог пункту 11.14. Правил дорожнього руху, не мав технічної можливості запобігти настанню ДТП.

За умов, приведених в постанові про призначення експертизи, у розглянутих дорожньо- транспортних умовах, яка склалася, згідно заданими слідством вихідними даними, невідповідність дій водія марки «Mercedes Benz 313CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вимогам пунктів 12.1., 11.1., 13.1., 13.3. Правил дорожнього руху, з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

За умов, приведених в постанові про призначення експертизи, у розглянутих дорожньо- транспортних умовах, яка склалася, згідно заданими слідством вихідними даними, дії водія велосипеда марки «HARО», що передували ДТП, з технічної точки зору, не знаходяться в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

- висновком експерта №24-1376 від 09.05.2024 року, відповідно до якого Смерть ОСОБА_7 настала в результаті тупої закритої черепно-мозкової травми у вигляді саден, ран в області голови, багато уламкового перелому лобної, тім`яних, лівої скроневої та правої потиличної кісток з переходом ліній переломів на основу черепу, розривів твердої мозкової оболонки в скроневій, тім`яній області зліва та частково в лобній області справа, крововиливів під павутинну оболонку по всій поверхні головного мозку та обох мигдаликів мозочку, забою з розчавленням речовини головного мозку частково лобної, скроневої та тім`яної часток зліва, множинних вогнищевих крововиливів в стволовій частині головного мозку.

При судово-медичному дослідженні трупа виявлено тілесні ушкодження у вигляді:

-поширеного садна в лобній, виличній області зліва;

-3 ран по верхньому краю садна в лобній області, правому та нижньому краю в виличній області;

-4 саден у лівого кута роту, під нижньою губою зліва;

-садна на боковій поверхні шиї зліва

-садна в надключичній області зліва;

-2 саден на задній поверхні грудної клітки в надлопатковій області справа на висоті 136см від підошви та в ділянці кута лівої лопатки на висоті 130см від підошви;

-синця по біля-хребтовій лінії справа на висоті 118см від підошви;

-саден на зовнішній поверхні лівого передпліччя у нижній третині (1), лівому колінному суглобі (1);

-крововиливу на білонній оболонці в проекції зовнішнього кута правого ока;

-крововиливів в м`які тканини голови в правій потиличній області, в ділянці лівого скроневого м`язу та скроневої області;

-багато уламкового перелому лобної, тім`яних, лівої скроневої та правої потиличної кісток з переходом ліній переломів на основу черепу.

-ушкоджень твердої мозкової оболонки у вигляді розривів в скроневій, тім`яній області зліва та частково в лобній області справа;

-поширеного крововиливу під павутинну оболонку по всій поверхні головного мозку з більш інтенсивним забарвленням лівої півкулі та обох мигдаликів мозочку;

-забою з розчавленням речовини головного мозку частково лобної, скроневої та тім`яної

часток зліва; ,

-множинних вогнищевих крововиливів в стволовій частіші головного мозку;

-крововиливів у корені легень з забоєм тканини лівої легені.

Всі вище вказані тілесні ушкодження утворились не задовго до настання смерті та являються прижиттєвими, на що вказує наявність крововиливів.

Враховуючи локалізацію, морфологічні властивості виявлених тілесних ушкоджень на тілі трупа ОСОБА_7 в даному випадку вірогідніше всього первинний удар прийшовся по дотичній виступаючими частинами автомобіля в задню поверхню голови, тулуба в умовах ДТІІ. коли потерпілий перебував у вертикальному положенні та знаходився на велосипеді, в результаті чого утворилися крововилив в м`які тканини голови в правій потиличній області, садна на задній поверхні грудної клітки в надлопатковій області справа, в ділянці кута лівої лопатки, синець по біля-хребтовій лінії справа, забій лівої легені. Далі можливо відбулося перекидання велосипеда з послідуючим відкиданням тіла, падінням та ударом об тверде дорожнє покриття передньою лівою поверхнею голови, тулуба, лівою верхньою та нижньою кінцівками, в результаті чого утворилися садно та рани в області голови зліва, крововилив в ділянці лівого скроневого м`язу та скроневої області, багато уламковий перелом склепіння черепу з переходом ліній переломів на основу, розриви твердої мозкової оболонки в скроневій, тім`яній області зліва та частково в лобній області справа, поширений крововилив під павутинну оболонку по всій поверхні головного мозку з переважаючим забарвленням лівої півкулі та обох мигдаликів мозочку, забій з розчавленням речовини головного мозку частково лобної, скроневої та тім`яної часток зліва, множинні вогнищеві крововиливи в стволовій частині головного мозку, в результаті струсу тіла в момент удару утворився крововилив в корені легень.

По ступеню тяжкості тілесні ушкодження в своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень та перебувають в прямому причинно-слідчому зв`язку з її настанням.

Після отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_7 перебував у небезпечному для життя стані і вжити заходів для самозбереження не міг.

Ступінь вираженості трупних явищ свідчить про те, що з моменту смерті і до моменту дослідження трупа пройшло близько 2 діб в умовах зберігання при низькій температурі.

При судово-токсикологічному дослідженні крові від трупа ОСОБА_7 етиловий спирт не виявлений.

Кров ОСОБА_7 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічної системи АВ0.

До показів обвинуваченого ОСОБА_3 суд ставиться критично, та вважає необґрунтованими та в повному обсязі не співпадаючими з доказами, дослідженими в судовому засіданні. Пояснення ОСОБА_3 , в частині того, що при виїзді на дорогу з круговим рухом він через погане освітлення не бачив та не міг бачити велосипедиста, який рухався з ним в попутному напрямку, спростовуються протоколом проведення слідчого експерименту від 03.04.2024 року, схемою та фототаблицею до нього, відповідно до якого встановлено, що з місця водія транспортного засобу автобусу «Mercedes-Benz 313CDI» велосипедиста видно у всіх зазначених варіантах.

Досліджені під час судового розгляду письмові докази та покази потерпілого, свідка узгоджуються між собою та відповідають фактичним обставинам справи, викладеними в обвинувальному акті, з огляду на що суд вважає ці обставини встановленими, а докази кладе в основу вироку.

Аналіз досліджених доказів, які суд вважає належними, допустимими, достовірними і в сукупності достатніми для ухвалення вироку, дозволяє дійти висновку про те, що вина ОСОБА_3 доведена у повному обсязі, а його дії кваліфікує за ч.2 ст.286 КК України - як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого.

За положеннями ст. 9 Конституції України, ч. 2 ст. 8 КПК України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди при розгляді справ зобов`язанні застосовувати положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практику ЄСПЛ, як джерела права.

Відповідно до положень ст. 6 Конвенції кожному гарантовано право на справедливий суд.

Згідно ч. 1 ст. 11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Згідно ст. 23 КК України, виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої цим Кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.

Частиною 2 ст. 24 КК України передбачено, що прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Відповідно до пунктів 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» №10 від 06.11.2009 року, предметом злочинів проти власності є майно,яке має певну вартість і є чужим для винної особи; крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 63 КК України, покарання увиді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу. Позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною КК України.

За змістом ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише уразі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Більш суворе покарання, ніж передбачене відповідними статтями Особливої частини КК України за вчинене кримінальне правопорушення, може бути призначене за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків згідно зі статтями 70 та 71 КК України.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів(ст.12 КК України),а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним

Вирішуючи питання, щодо призначення обвинуваченим покарання суд виходить з загальних засад призначення покарання, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи кожного обвинуваченого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету - покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який віднесено законом до категорії тяжких злочинів.

Обставин, що пом`якшують покарання, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжує покарання, судом не встановлено.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому, суд також враховує особу обвинуваченого то, що він в силу ст. 89 КК України раніше судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем роботи характеризується посередньо.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_3 скоїв тяжкий злочин, вину у вчиненні якого не визнав, суд вважає що виправлення обвинуваченого ОСОБА_10 можливо лише в місцях позбавлення волі.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходячи з загальних засад призначення покарання, з урахуванням ступені тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, конкретних обставин його вчинення, наслідків вчиненого, даних про особу обвинуваченого, що він раніше судимий, має рецидив злочинів, необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів є покарання у вигляді позбавлення волі.

Підстави для застосування положення ст. 69 КК України судом не встановлені.

Підсумовуючи все вище зазначене, суд вважає, що саме дана міра покарання відносно обвинуваченої є необхідною і достатньою для виправлення та попередження скоєння нею нових злочинів, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та особу обвинуваченої.

В ході розгляду кримінального провадження потерпілий ОСОБА_5 пред`явив цивільний позов про відшкодування матеріальних збитків що пов`язаний з витратами на встановлення нагробного пам`ятнка та витрати на послуги з організації поминального заходу, моральної шкоди завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, яка полягає у душевному болю та стражданнях, та витрати на правничу допомогу.

В судовому засіданні потерпілий та її представник вищезазначений цивільний позов підтримали в повному обсязі та просили задовольнити, з викладених у ньому підстав.

Обвинувачений ОСОБА_3 цивільний позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні.

Прокурор вважає, що заявлений цивільний позов підлягав задоволенню з урахуванням норм ЦК України та судової практики щодо розміру задоволення заявленої матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином в сфері дорожньо-транспортних подій, а також витрат на правничу допомогу.

Щодо вирішення пред`явленого цивільного позову, в рамках даного кримінального провадження, по суті, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Частиною 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу Україниза умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

В силу ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

У свою чергу, загальні підстави відшкодування майнової шкоди визначені ч. 1 та ч. 2 ст. 1166 ЦК України за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Згідно з положеннями статті 55 Конституції України та чинного законодавства фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

Відповідно до положень ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (Постанов КЦС ВС від 13 липня 2023 року у справі № 454/289/22, провадження № 61-2200св23 (ЄДРСРУ № 112202578).

Відповідно до частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Обов`язок відшкодувати шкоду, завдану внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок. Потерпілий має подати докази, що підтверджують факт завдання шкоди внаслідок ДТП, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду (постанова КЦС ВС від 06.03.2023 у справі № 559/961/17-ц (провадження № 61-125св23).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) сформульовано висновок, що аналіз норм статей 1172 та 1187 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.01.2024 у справі № 554/4401/22, Верховний Суд резюмує, що головною умовою покладення на особу обов`язку компенсувати моральну шкоду є наявність такої шкоди.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Шкода, завдана внаслідок ДТП, з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.11.2020 у справі № 760/28302/18-ц, Верховний Суд дійшов висновків, що шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Аналізуючи вищевказані положення законодавства, з урахуванням висновків Верховного Суду, суд приходить до висновку, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 , який є працівником МПП "ТФТ", а саме водієм автомобіля та міському маршруті №31 "мкр.-Намив - сан. "Дубки"", позивачем не правомірно заявлені позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди до ОСОБА_3 .

Стосовно вимог потерпілого ОСОБА_5 про відшкодування витрат на правову допомогу за рахунок обвинуваченого ОСОБА_3 , то суд виходить з наступного.

Згідно з п.3 ч.1 ст.91 КПК України розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

В той же час положення кримінального процесуального закону не регламентують порядку та способу вирішення питання щодо розміру та обґрунтованості витрат цивільного позивача на правову допомогу. За таких обставин до таких процесуальних відносин слід застосовувати положення цивільного процесуального законодавства. Подібний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Касаційного кримінального суду від 19.08.2024 по справі №521/3869/22.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

У своєму позові потерпілий ОСОБА_5 заявив вимогу про компенсацію йому, в тому числі за рахунок обвинуваченого, витрат з оплати правової допомоги адвоката в сумі 40 000 грн. Обвинувачений ОСОБА_3 заперечив проти обґрунтованості розміру таких витрат та покладання на нього обов`язку з їх відшкодування.

З матеріалів справи судом встановлено, що в якості доказів розміру витрат потерпілого ОСОБА_5 на професійну правничу допомогу суду не надано жодного документу

Тому суд відмовляє в задоволенні цівільного позову ОСОБА_5 в повному обсязі.

Крім того, суд зазначає, що потерпілий не позбавлений можливості при документальному підтвердженні вимагати відшкодування завданої шкоди з МПП "ТФТ" в цивільному порядку.

З обвинуваченого ОСОБА_3 підлягають стягненню судові витрати понесені на залучення експерта в сумі 14388,32 грн.

Долю речових доказів вирішити на підставі 100 КК України.

Керуючись ст. ст. 369-376 КПК України , суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 - не обирався.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 у виді позбавлення волі рахувати з дати затримання ОСОБА_3 для цілей виконання цього вироку після набрання ним законної сили.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення експертизи у розмірі 14388,32 грн.

В задовленні цивільного позову ОСОБА_5 відмовити в повному обсязі.

Скасувати арешт майна з автомобіль «Mercedes-Benz 313CDI», д.н. НОМЕР_2 , застосований ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.03.2024 року.

Речовий доказ, а саме автомобіль «Mercedes-Benz 313CDI», д.н. НОМЕР_2 - залишити власнику ОСОБА_11 .

Скасувати арешт майна з велосипеду марки «HARO», застосований ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.03.2024 року.

Речовий доказ, а саме велосипед марки «HARO» - повернути потерпілому ОСОБА_5 .

На вирок учасниками кримінального провадження може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо апеляційну скаргу не подано, то вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копію вироку надіслати не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1