Справа № 742/1329/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/503/25
Категорія - ч. 1 ст. 309 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000064 від 13.02.2025, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10 березня 2025 року стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Чернігівської області, Прилуцького району, смт. Варва, громадянина України, українця, не працюючого, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

У С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, та призначено покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 роки.

У відповідності до ст. 59-1 КК України покладено на ОСОБА_7 такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Строк покарання у виді пробаційного нагляду ОСОБА_7 , згідно з ч.1 ст.49-2 Кримінально-виконавчого кодексу України, постановлено обчислювати з дня постановки на облік уповноваженим органом з питань пробації.

До вступу вироку в законну силу ОСОБА_7 запобіжний захід постановлено не обирати.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати в розмірі 1591 грн 80 коп в рахунок відшкодування витрат на залучення експерта.

Питання про долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Вироком місцевого суду установлено, що ОСОБА_7 _12.02.2025 близько 20 години 45 хвилин, порушуючи вимоги Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», маючи злочинний умисел, направлений на незаконне придбання та зберігання психотропної речовини, перебуваючи за адресою: Чернігівська область, м. Прилуки, вулиця Індустріальна, поблизу будинку 7, помітив на узбіччі дороги поліетиленовий зіп-пакет, із вмістом порошкоподібної речовини білого кольору. ОСОБА_7 сприймаючи знайдене, як психотропну речовину, оскільки вживав її раніше та був обізнаний про такий спосіб упакування та розповсюдження, маючи прямий умисел на її незаконне придбання та зберігання, без мети збуту, поклав зіп-пакет з вказаною речовиною до лівого карману власної куртки, тим самим незаконно придбав психотропну речовину, а залишив дану психотропну речовину собі з метою незаконного зберігання для подальшого власного вживання без мети збуту.

Таким чином, ОСОБА_7 виконав усі дії, які вважав за необхідне, для досягнення своєї протиправної мети щодо незаконного придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту.

У подальшому, 12.02.2025 в період часу з 21 години 30 хвилин до 21 години 37 хвилин в ході огляду місця події, а саме: Чернігівська область, м. Прилуки, вулиця Індустріальна, поблизу будинку 7, ОСОБА_7 добровільно видав працівникам поліції поліетиленовий зіп-пакет з порошкоподібною речовиною білого кольору.

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/125-25/2359-НЗПРАП від 21.02.2025 судової експертизи матеріалів, речовин тавиробів за експертною спеціальність 8.6 «Дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів і прекурсорів» надана на експертизу порошкоподібна речовина білого кольору, містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін. Маса амфетаміну становить 0,8985 г.

Не погодившись з вироком суду, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його, кримінальне провадження щодо нього закрити на підставі ч. 4 ст. 309 КК України. У разі неможливості закриття провадження просить призначити новий розгляд у суді першої інстанції, або змінити вирок суду в частині призначеного покарання та призначити покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних доходів громадян.

Вважає, що суд призначив занадто суворе покарання. Вказує, що у мотивувальній частині суд зазначив про призначення покарання у виді пробаційного нагляду на мінімальний строк, однак у резолютивній частині призначив покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 роки, що не являється мінімальним строком для даного виду покарання. Звертає увагу, що вчинені ним дії є проступком, він вперше притягається до кримінальної відповідальності, щиро покаявся, активно сприяв розслідуванню, має позитивні характеристики, постійне місце проживання, а тому вважає є всі підстави для призначення більш м`якого покарання. Крім того, звертає увагу ще на додаткові характеризуючі дані його особи, зокрема, він працевлаштований і являється головою фермерського господарства Брагінцівське, на його утриманні перебуває батько, який за станом здоров`я потребує догляду. Зазначає, що на момент судового розгляду йому не було роз`яснено право щодо можливості звільнення від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 285 КПК України, а тому він не міг скористатися таким правом. Зауважує, що на даний час він добровільно звернувся до лікувального закладу та розпочав лікування від наркоманії. Щодо пропущеного строку на оскарження зазначає, що копія вироку вручена не була, а у подальшому він захворів та через хворобу пропустив такий строк.

Заслухавши доповідача, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, обвинуваченого, який просив задовольнити вимоги апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину визнав у повному обсязі, підтвердив обставини, викладені у обвинувальному акті, щиро розкаявся, погодився на недоцільність дослідження доказів у кримінальному провадженні відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України судом першої інстанції за згодою учасників судового провадження було визнано недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення, вини обвинуваченого у його вчиненні, стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за який він засуджений, відповідає фактичним обставинам провадження, ґрунтується на доказах, досліджених судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, оцінених відповідно до вимог ст. 94 КПК України та учасниками судового провадження не оспорюється.

Процедура розгляду кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції дотримана.

Кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України, як незаконне придбання, зберігання психотропних речовин без мети збуту, колегія суддів визнає правильною.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставину, яка пом`якшує обвинуваченому покарання, а саме, щире каяття, відсутність обставин, що його обтяжують, з урахуванням особи обвинуваченого, який позитивно характеризується, має постійне місце проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, на обліку лікаря-психіатра не перебуває, являється учасником бойових дій, та визнав за можливе призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду в межах санкції статті, з покладенням обв`язків згідно вимог ст. 59-1 КК України.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги обвинуваченого щодо істотного порушення судом вимог кримінального процесуального закону колегія суддів виходить з наступного.

За змістом ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п. п. 1, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження апеляційним судом установлено, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.309 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України, є кримінальним проступком, працевлаштований, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, має нагороду за сумлінну працю, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, є учасником бойових дій, обставин, які обтяжують покарання не установлено.

Санкція ч.1 ст.309 КК України передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або пробаційним наглядом на строк до п`яти років, або обмеженням волі на той самий строк.

Водночас, процесуальні аспекти звільнення від кримінальної відповідальності визначені у ст. ст. 285-289 КПК України.

Зокрема, ч. 2 ст. 285 КПК України зобов`язує суд роз`яснити особі, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, право на таке звільнення.

Проте, як вбачається з матеріалів судового провадження та оскаржуваного вироку, суд першої інстанції, у порушення вимог ст. 285 КПК України, під час судового розгляду не роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_7 про можливість звільнення від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України.

Під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнавав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України, але суд першої інстанції, всупереч вимог ст.ст. 285-286 КПК України, не з`ясував думку сторін щодо можливості звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.309 КК України, закінчив судовий розгляд, перейшов до судових дебатів, надав право на останнє слово обвинуваченому і вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення оскаржуваного вироку.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 309 КК України особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 26 квітня 2002 року «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів», звільняючи особу від кримінальної відповідальності на підставі ч.4 ст. 309 КПК України, суд повинен з`ясовувати, чи дійсно особа страждала на наркоманію і потребувала лікування від неї, чи дійсно вона звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування добровільно, а не вимушено, і чи дійсно ставить за мету вилікуватися від наркоманії, а не ухилитись у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Пунктом 24 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено, що за змістом ч.4 ст. 309 КК України особа може бути звільнена від кримінальної відповідальності незалежно від того, коли вона вчинила дії, які дають для цього підстави, але до закінчення судового слідства.

Як убачається з медичного висновку ЛКК № 107 від 17.02.2025, виданого КНП Варвинський центр первинної медико-санітарної допомоги, ОСОБА_7 за станом здоров`я може надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі (а.п. 56).

Окрім того, з наданих медичних документів не убачається, що ОСОБА_7 був встановлений діагноз «наркоманія».

Отже, обвинуваченим не доведено, що ОСОБА_7 при зверненні до медичного закладу ставив за мету вилікуватися саме від наркоманії, а не ухилитись у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Відповідно до матеріалів провадження, ОСОБА_7 на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебував.

Викладене виключає можливість звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності з підстав, визначених ч.4 ст.309 КК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Залишити без задоволення апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10 березня 2025 року стосовно нього без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4