печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ВСТАНОВИВ:

До Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Мотивуючи означене клопотання слідчий вказує наступне.

Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000889 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч.1 ст. 438 КК України.

З 19 лютого 2014 року представниками Російської Федерації (далі - РФ) розпочато збройне вторгнення збройних сил РФ (далі - ЗС РФ), приховане твердженням керівників РФ про переміщення військових підрозділів в рамках звичайної ротації сил Чорноморського флоту, які у взаємодії з військовослужбовцями Чорноморського флоту РФ та іншими підрозділами ЗС РФ здійснили блокування й захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів військової та цивільної інфраструктури України, забезпечивши військову окупацію території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя. 18 березня 2014 року РФ оголосила про офіційне включення Криму до її території.

Одночасно із цим, протягом березня та на початку квітня 2014 року, під безпосереднім керівництвом та контролем представників влади та

ЗС РФ представники іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд і груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією, взяли під контроль будівлі, в яких знаходилися органи місцевої влади та місцеві органи виконавчої влади України, військові об`єкти України в окремих районах Донецької та Луганської областей України.

07 квітня 2014 року в м. Донецьку створено терористичну організацію «Донецька народна республіка» (далі за текстом - «ДНР»), а 27 квітня 2014 року в м. Луганську - терористичну організацію «Луганська народна республіка» (далі за текстом - «ЛНР»), у складі яких утворені не передбачені законом збройні формування, які функціонують і по теперішній час.

Внаслідок військових дій у період з травня по серпень 2015 року сили оборони України звільнили частину раніше окупованих територій Донецької та Луганської областей.

Датою початку тимчасової окупації Російською Федерацією окремих територій України є 19 лютого 2014 року. Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими Російською Федерацією з 20 лютого 2014 року. Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими Російською Федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією Російської Федерації) починаючи з 7 квітня 2014 року, відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VII.

Надалі, 24 лютого 2022 року президент РФ оголосив початок так званої «спеціальної військової операції». Після цього, близько четвертої години ранку того ж дня, ЗС РФ, інші збройні формування РФ та підконтрольні їм угруповання іррегулярних незаконних збройних формувань розпочали широкомасштабне військове вторгнення на територію України, увійшовши з боку РФ, Білорусі та тимчасово окупованої території України, що супроводжувалось завданням ракетно-артилерійських ударів та бомбардувань авіацією об`єктів по всій території України.

З того моменту сили оборони України здійснюють збройну відсіч вздовж всієї лінії фронту.

Факт широкомасштабного збройного вторгнення на територію України 24.02.2022 не приховувався владою РФ, а також встановлений рішеннями міжнародних організацій, зокрема резолюцією Генеральної асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 «Про агресію проти України», п.п. 1, 3 Висновку 300(2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії Російської Федерації проти України», п.п. 17, 18 Наказу Міжнародного Суду ООН від 16.03.2022 за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього" (Україна проти РФ) та ін.)».

Відповідно до ст. 2 спільної для Женевських конвенцій про захист жертв війни 1949 р. ці конвенції, як і інші акти законів і звичаїв війни (міжнародного гуманітарного права), застосовуються до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни, у тому числі до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Таким чином, з 19 лютого 2014 року до цього часу триває міжнародний збройний конфлікт, викликаний збройною агресією Російської Федерації проти України, окупацією частини території України, що вказує на поширення дії на території України законів та звичаїв війни (норм міжнародного гуманітарного права).

Конвенція також застосовується до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Згідно положень статті 27 Женевської Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року (далі - Конвенція), особи, що перебувають під захистом, мають право за будь-яких обставин на особисту повагу та повагу до своєї честі. До них завжди слід ставитися гуманно та захищати їх, зокрема, від будь-якого акту насильства чи залякування, та від образ.

Відповідно до ст. 29 Конвенції сторона конфлікту, під владою якої є особи, що перебувають під захистом, відповідає за поводження своїх представників із цими особами, причому це не знімає особистої відповідальності з таких представників.

Згідно з положеннями ст. 31 Конвенції жодний примус фізичного чи морального порядку не може застосовуватися до осіб, які перебувають під захистом, зокрема з метою отримання від них або від третіх осіб якихось відомостей.

Відповідно до ст. 32 Конвенції забороняється застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні покарання, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, що перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей.

Відповідно до ст. 40 Конвенції особи, що перебувають під захистом, можуть бути зайняті на примусових роботах виключно настільки, наскільки й громадяни держави - сторони конфлікту, на території якої вони перебувають.

Якщо особи, що перебувають під захистом, є громадянами держави-супротивниці, їх можна залучати лише до таких видів примусових робіт, виконання яких є необхідним для забезпечення продуктів харчування, житла, одягу, транспорту та здоров`я людей і які не є безпосередньо пов`язаними з проведенням воєнних операцій.

У випадках, зазначених у двох попередніх абзацах, особи, що перебувають під захистом, залучені до примусових робіт прирівнюються у правах до громадян цієї держави стосовно умов та гарантій праці, зокрема це стосується зарплатні, тривалості робочого дня, одягу та обладнання, попередньої підготовки та компенсації за нещасні випадки на виробництві та хвороби.

Відповідно до ст. 51 Конвенції, у жодному разі примусове залучення до праці не повинно призводити до участі працівників в організаціях військового або напіввійськового характеру.

Згідно вимог ст. 147 Конвенції серйозні порушення, охоплюють такі дії, якщо їх здійснено проти осіб або власності, які перебувають під захистом цієї Конвенції: умисне вбивство, тортури або нелюдяне поводження, зокрема біологічні експерименти, які умисно спричиняють великі страждання чи серйозні травми тілу чи здоров`ю, нелегальна депортація чи переведення або нелегальне ув`язнення особи, що перебуває під захистом, захоплення полонених.

24 лютого 2022 року Збройними Силами РФ здійснено окупацію міста Вовчанськ Чугуївського району Харківської області, у тому числі захоплено територію та об`єкти нерухомості, які знаходяться на території ПрАТ «Вовчанський агрегатний завод», що розташований за адресою: Харківська область, Чугуївський район, місто Вовчанськ, вулиця Пушкіна, будинок 2.

Після незаконного позбавлення волі, цивільне населення доставлялося на територію ПрАТ «Вовчанський агрегатний завод», де було створено місце для незаконного тимчасового утримання цивільних осіб - в`язниця, нагляд за ними здійснювали військовослужбовці Збройних Сил Російської Федерації, іррегулярні збройні формування РФ та незаконні збройні формування (далі -НЗФ) так званих «ДНР» та «ЛНР».

Під час утримання на території ПрАТ «Вовчанський агрегатний завод» до цивільного населення застосовувались фізичне та психологічне насильства, зокрема з боку представників так званого «Міністерства внутрішніх справ ЛНР».

До вчинення такої протиправної діяльності щодо цивільного населення невстановленими на цей час представниками ЗС РФ залучено учасників НЗФ «ЛНР» ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 .

До їх обов`язків входило: здійснення функцій конвоювання та охорони цивільних осіб, що незаконно були затримані невстановленими військовослужбовцями ЗС РФ на території Чугуївського району Харківської області, а у подальшому проти їх волі утримувалися у так званих «камерних» приміщеннях, які знаходилися на території ПрАТ «Вовчанський агрегатний завод» адресою: Харківська область, Чугуївський район, місто Вовчанськ, вулиця Пушкіна, будинок 2.

Разом з цим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 примусово залучали цивільних осіб, які утримувалися на території ПрАТ «Вовчанський агрегатний завод», до виконання робіт військового призначення, які не були направлені на забезпечення потреб окупаційної армії, тим самим змушували захищених осіб приймати участь у військовій операції на окупованій території.

У ході досудового розслідування встановлено, що 15 квітня 2022 року, у денний час доби (точний час не встановлено), на території села Варварівка Чугуївського району Харківської області, поблизу місцевого магазину, до цивільної особи - громадянина України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підійшли двоє озброєних військовослужбовців Збройних сил Російської Федерації. Після проведення поверхневого огляду та перевірки мобільного телефону вказані особи безпідставно звинуватили потерпілого в нібито участі у силах територіальної оборони України. У подальшому, невстановлені військовослужбовці ЗС РФ діючи умисно, зв`язали ОСОБА_9 руки за спиною клейкою стрічкою, наділи на голову мішок, силоміць посадили до транспортного засобу (марку та реєстраційний номер якого під час досудового розслідування не встановлено) та доставили його на ПрАТ «Вовчанський агрегатний завод».

У період часу з 15.04.2022 по 21.04.2022 року, учасники НЗФ «ЛНР» ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 діючи умисно, спільно та злагоджено з іншими військовослужбовцями ЗС РФ, перебуваючи на території ПрАТ «Вовчанський агрегатний завод», що знаходиться за адресою: Харківська область, Чугуївський район, місто Вовчанськ, вулиця Пушкіна, будинок 2, достовірно розуміючи, що вони є учасниками збройного конфлікту та діють в умовах збройної агресії РФ проти України та перебувають на території, яка окупована і контролюється РФ, використовуючи обставини та умови збройного конфлікту, усвідомлюючи, що ОСОБА_9 є цивільною особою, утримували останнього проти його волі у так званій камері на території вказаного заводу шляхом здійснення охорони.

У подальшому, 16 квітня 2022 року, знаходячись на території ПрАТ «Вовчанський агрегатний завод», що знаходиться адресою: Харківська область, Чугуївський район, місто Вовчанськ, вулиця Пушкіна, будинок 2, діючи спільно та умисно, залучили ОСОБА_9 та інших цивільних до виконання примусових робіт, які полягали у копанні окопів та бліндажів, будуванні вогневих точок, а саме позицій для мінометів, облаштування укріплень на лінії оброни на території заводу ПрАТ «Вовчанський агрегатний завод».

При цьому з метою подолання будь-якого спротиву, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 знаючи про заборону вчиняти акти насильства стосовно цивільних осіб, будучи щоразу озброєними вогнепальною зброєю системи Калашникова, направляли зброю в бік ОСОБА_9 та в бік інших цивільних осіб, висловлювали в їх адресу погрози вбивства, які потерпілий сприймав як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, а також при конвоюванні змушували тримати ліву руку за спиною, а праву руку класти на плече один одного. Голову тримати у положенні опущеному до землі, забороняючи підіймати очі догори та дивитися на ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 .

Так, ОСОБА_9 будучи незаконно позбавленим волі та заляканим погрозами з боку представників НЗФ «ЛНР» ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 про його розстріл, які супроводжувалися демонстрацією вогнепальної зброї, а також упродовж тижня, починаючи з 16 квітня 2022 року по 21 квітня 2022 року з 07 години 00 хвилин по 18 годину 00 хвилин, змушений був виконувати примусові роботи військового характеру, визначені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , які полягали у копанні окопів та бліндажів, будуванні вогневих точок, а саме позицій для мінометів, облаштування укріплень на лінії оброни на території заводу ПрАТ «Вовчанський агрегатний завод» розташованому за адресою: Харківська область, Чугуївський район, місто Вовчанськ, вулиця Пушкіна, будинок 2.

Таким чином, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 в порушення вимог ст. ст. 27, 29, 31, 32, 40, 51 Конвенції, діючи спільно та умисно своїми діями, вчинили психологічне насильство над ОСОБА_9 , що полягало у погрозах вбивством останнього, шляхом неодноразового направлення зброї в його сторону, а також залучили ОСОБА_9 до примусових робіт, що не поєднанні із забезпеченням потреб окупаційної армії, тобто до робіт, які безпосередньо пов`язані з проведенням воєнних операцій, тим самим своїми умисними діями змушували фактично приймати участь у військовій операції на окупованій території, а саме у військовому збройному конфлікті, чим спричинили цивільній особі ОСОБА_9 психологічні (моральні) страждання.

Вказані дії є порушенням статті 8(2)(b)(xv, ххі) Римського Статуту Міжнародного Кримінального Суду.

Після 7-ми днів незаконного утримання потерпілого ОСОБА_9 , звільнено з території заводу ПрАТ «Вовчанський агрегатний завод», що розташований за адресою: Харківська область, Чугуївський район, місто Вовчанськ, вулиця Пушкіна, будинок 2.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у порушенні законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вчинене групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

Підозра ОСОБА_6 у вчинені вказаного вище кримінального правопорушення обґрунтовується допитом потерпілого ОСОБА_9 , протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками проведеного за участю потерпілого ОСОБА_9 допитами свідків, протоколами пред`явлення впізнання за фотознімками проведеного за участю свідків, інформацією, наданою оперативними, розвідувальними, правоохоронними органами, а також іншими матеріалами досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000889 від 25.04.2022 у своїй сукупності.

Отримані на даному етапі досудового розслідування докази та відомості, що вказують на причетність ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, у своїй сукупності та взаємозв`язку є достатніми як для твердження про обґрунтованість повідомлення останньому про підозру, так і для обрання стосовно підозрюваного обмежувальних заходів.

Враховуючи викладене, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 276, ч. 1 ст. 278, ст. 297-5 КПК України, 29.05.2025 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

Враховуючи викладене, повідомлення про підозру ОСОБА_6 та повістки про його виклик опубліковані 26.05.2025 на офіційному вебсайті Офісу Генерального прокурора та в газеті «Урядовий кур`єр», випуск №108 (8033) від 29.05.2025.

ОСОБА_6 будучи повідомленим про підозру та про його виклик до слідчого жодного разу не з`явився за викликами, про причини неявки не повідомив

06.06.2025 підозрюваного ОСОБА_6 оголошено у державний розшук. Здійснення розшуку підозрюваного ОСОБА_6 доручено ДКР Національної поліції України.

06.06.2025 підозрюваного ОСОБА_6 оголошено у міждержавний розшук. Організацію міжнародного розшуку підозрюваного ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч.1 ст. 438 КК України доручено Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України.

На цей час, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, підозрюваний ОСОБА_6 переховується від органів досудового розслідування та суду, та може знаходитись на теперішній час на тимчасово окупованій території Донецької області, що підтверджується інформацією наданою ДКР Національної поліції України № 40529-2025 від 28.04.2025.

Крім того, метою обрання запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків.

На цей час, підозрюваний знаходиться на території Ростовської області, тобто території держави, визнаної Верховної Ради України державою-агресором за викликом слідчого, прокурора не прибув, що свідчить про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_6 достовірно усвідомлюючи факт збройного конфлікту між Україною та Російською Федерацією свідомо перейшов на сторону так званої «ЛНР», де перебуває на посаді охоронника. До його обов`язків входить здійснення функцій конвоювання та охорони цивільних осіб, що незаконно були затримані невстановленими військовослужбовцями ЗС РФ. Таким чином, перебуваючи на посаді охоронника має можливість незаконно впливати на інших підозрюваних, а відповідно наявний ризик, передбачений п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Існує обґрунтований ризик того, що підозрюваний ОСОБА_6 перебуваючи на посаді охоронника та маючи доступ до осіб, які незаконно утримуються невстановленими військовослужбовцями Збройних Сил РФ, може незаконно впливати на інших підозрюваних у кримінальному провадженні, зокрема шляхом тиску або втручання у їхню поведінку та показання.

З огляду на викладене, наявний ризик впливу на інших підозрюваних, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, що є підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 28, ч.1 ст. 438 КК України, який є особливо тяжким, а тому наявний ризик, передбачений п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

При вирішенні клопотання про обрання запобіжного заходу необхідно враховувати, що:

- наявні докази про вчинення ОСОБА_6 інкримінованого злочину є вагомими;

- підозрюваному, у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років;

- вік та стан здоров`я не перешкоджають підозрюваному вчиняти злочини, перешкоджати виконанню завдань кримінального провадження та ухилятись від слідчого, прокурора і суду;

- ризик продовження злочинної діяльності є високим, так як підозрюваний ОСОБА_6 з огляду на характер пред`явленого обвинувачення та умови, в яких він продовжує виконувати свої обов`язки на посаді охоронника, може вчинити інші кримінальні правопорушення. Його діяльність пов`язана з конвоюванням та охороною незаконно затриманих осіб, що створює умови для продовження злочинної поведінки, зокрема у співучасті з іншими особами;

- ризик продовження злочинної діяльності є високим, у тому числі ризик летальності, так як ОСОБА_6 діє в умовах воєнного стану у складі НЗФ ЛРН, яка підпорядковується ЗС РФ, у нього наявна на озброєнні вогнепальна зброя.

Таким чином, наявний ризик вчинення нового кримінального правопорушення, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, що також обґрунтовує необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор внесене клопотання підтримав з викладених у ньому підстав, просив обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Захисник в судовому засіданні щодо задоволення клопотання заперечив, просить відмовити так як, воно є необґрунтованим та безпідставним.

Заслухавши обґрунтування клопотання сторони обвинувачення, заперечення захисника, вивчивши клопотання з доданими до нього документами, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000889 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч.1 ст. 438 КК України.

29.05.2025 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

Повідомлення про підозру ОСОБА_6 та повістки про його виклик опубліковані 26.05.2025 на офіційному вебсайті Офісу Генерального прокурора та в газеті «Урядовий кур`єр», випуск №108 (8033) від 29.05.2025.

ОСОБА_6 будучи повідомленим про підозру та про його виклик до слідчого жодного разу не з`явився за викликами, про причини неявки не повідомив

06.06.2025 підозрюваного ОСОБА_6 оголошено у державний розшук. Здійснення розшуку підозрюваного ОСОБА_6 доручено ДКР Національної поліції України.

06.06.2025 підозрюваного ОСОБА_6 оголошено у міждержавний розшук. Організацію міжнародного розшуку підозрюваного ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч.1 ст. 438 КК України доручено Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України.

Так, підозрюваний ОСОБА_6 переховується від органів досудового розслідування та суду, та може знаходитись на теперішній час на тимчасово окупованій території Донецької області, що підтверджується інформацією наданою ДКР Національної поліції України № 40529-2025 від 28.04.2025.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження, є серед іншого забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. При чому застосування концепції належної правової процедури являє собою складну багатоелементну систему. Він включає в себе якісне законодавство з вичерпним переліком випадків обмеження прав людини та чіткими умовами таких обмежень; компетентнісну складову - діяльність суб`єктів процесуальної діяльності, яка має відповідати нормам кримінального процесуального кодексу; процедури, спрямовані на вирівняння викривлень процесу, пов`язаних з недобросовісним виконанням процедурних приписів.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку,встановлених законом.

Згідно ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений оголошений у міжнародний розшук.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Наряду з вказаним, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), а відтак слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Перевіряючи обґрунтованість підозри ОСОБА_6 слідчий суддя вважає, що дані які вказують на обґрунтовану підозру, які навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, містяться у долучених до матеріалів клопотання доказів.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні слідчого та доданих матеріалах та з того, що слідчий суддя на даному етапі провадженні не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого дані у слідчого судді є всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 , кримінальних правопорушень, інкримінованих йому стороною обвинувачення.

Прокурором в судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема ОСОБА_6 буде продовжувати переховуватися від органу досудового розслідування та суду, може знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Вирішуючи клопотання про обрання запобіжного заходу тримання під вартою, слідчий суддя також враховує тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, та надходить до висновку, що докази та обставини, на які посилається слідчий та прокурор у клопотанні, дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрювана буде продовжувати переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, а для запобігання ризиків, які зазначені у клопотанні та наведено у судовому засіданні вважає недостатньою застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Обов`язковою умовою для здійснення міжнародного розшуку з метою екстрадиції є чинне процесуальне рішення про обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що передбачено нормою національного законодавства, а саме статтею 575 КПК України передбачено, що видача особи в Україну може бути запитана лише на підставі ухвали слідчого судді або суду про тримання особи під вартою, якщо така видача запитується для притягнення до кримінальної відповідальності.

Разом з цим, зазначена вимога міститься і у ч. 2 ст. 58 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, згідно з якою до запиту про видачу особи для здійснення кримінального переслідування в обов`язковому порядку повинна долучатись завірена постанова про взяття під варту. Аналогічні вимоги передбачені Європейською конвенцією про видачу правопорушників 1957 року.

Так, згідно Інструкції про порядок використання правоохоронними органами можливостей Національного центрального бюро Інтерполу в Україні у попередженні, розкритті та розслідуванні злочинів, затвердженої наказом МВС України, Генеральної прокуратури України, Служби безпеки України, Держкомкордону, Державної митної служби України від 09.01.1997 року №3/1/2/5/2/2, підставою для міжнародного розшуку громадян України є запит правоохоронного органу надісланий до НЦБ. НЦБ вивчає одержані матеріали, при потребі запитує в ініціатора додаткові відомості і, за прийнятими Інтерполом правилами, надсилає запит до Генерального секретаріату Інтерполу або в Національне центральне бюро Інтерполу відповідної країни. Про здійснений запит НЦБ письмово інформує ініціатора, який після цього зобов`язаний негайно повідомляти нові відомі факти щодо розшукуваних для коригування розшукових заходів за кордоном.

Частина 6 статті 193 КПК України містить імперативну норму, з якої слідує, що слідчий суддя обирає запобіжний захід за відсутності підозрюваного, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний оголошений у міжнародний розшук.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статей Конвенції випадків до процедури, встановленої законом.

З огляду на вищевикладене слідчий суддя вбачає наявність достатніх підстав для задоволення клопотання слідчого, так як матеріали клопотання обґрунтовано та прокурором в судовому засіданні доведено обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 тяжких злочинів, та наявність ризиків, а саме, те що підозрюваний має можливість переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду та фактично вже переховується від слідства; може знищити, сховати або спотворити документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; має можливість незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні; схильний вчинити інше кримінальне правопорушення, а для запобігання ризиків, які зазначені у клопотанні та наведено у судовому засіданні вважає недостатньою обрання більш м`якого запобіжного заходу та наряду з вказаним доведено, що підозрюваний перебуває у міжнародному розшуку.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 2, 40, 131, 132, 176-178, 183, 184, ч. 6 ст. 193, 194, 575 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1