Житомирський апеляційний суд
Справа №278/2556/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/285/25
Категорія ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року колегія суддів Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря: ОСОБА_5 , ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

представника потерпілих: ОСОБА_9

прокурора: ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0001029 за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 16 липня 2024 року, яким засуджено

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернопіль, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі без позбавленням права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, а саме буде періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти даний орган про зміну місця свого проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 9396 (дев`ять тисяч триста дев`яносто шість) гривень 94 копійки витрат на залучення експертів під час проведення судових експертиз.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_7 та ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 , моральну шкоду в сумі 100 000 (сто тисяч) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 66450 (шістдесят шість тисяч чотириста п`ятдесят) гривень.

Цивільний позов в частині позовних вимог ОСОБА_11 до ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування матеріальної шкоди залишено без розгляду та роз`яснено потерпілому його право на звернення із позовом в порядку цивільного судочинства.

Скасовано арешт, накладений ухвалами слідчих суддів Богунського районного суду м. Житомира по справах №295/3908/23 та 295/3911/23 від 04.04.2023 року на речові докази, а саме на автомобіль марки «OPEL VIVARO», державний номерний знак НОМЕР_1 та автомобіль марки «MERCEDES-BENZ GLE 350D», державний номерний знак НОМЕР_2 , які зберігаються на майданчику тимчасового тримання автомобілів ГУНП а Житомирській області.

Речові докази, а саме автомобіль марки «OPEL VIVARO», державний номерний знак НОМЕР_1 та автомобіль марки «MERCEDES-BENZ GLE 350D», державний номерний знак НОМЕР_2 , які зберігаються на майданчику тимчасового тримання автомобілів ГУНП а Житомирській області повернуто власникам.

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку, 28.03.2023 року близько 21 години 45 хвилин водій ОСОБА_7 в задовільних умовах дорожнього руху керував технічно справним автомобілем марки Opel моделі Vivaro, д.н.з. НОМЕР_1 , та рухався ним по автомобільній дорозі М-06 сполученням Київ Чоп зі сторони м. Рівне в напрямку до м. Київ.

Рухаючись у вказаний день, час та місці вказаним транспортним засобом на ділянці 146 км. + 300 м. автодороги М-06 Київ-Чоп, проїзна частина якої має по одній смузі руху в кожному напрямку, поблизу с. Кам`янка, Житомирського району, водій ОСОБА_7 в порушення вимог пунктів 2.3.б, 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року (далі - ПДР України), проявив безпечність та неуважність до дорожньої обстановки та її змін, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не урахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним, в результаті чого виїхав на зустрічну смугу руху, де здійснив лобове зіткнення з автомобілем марки Mercedes Benz моделі GLE д.н.з. НОМЕР_2 під керування водія ОСОБА_11 , який рухався у зустрічному напрямку.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля марки Mercedes Benz моделі GLE д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому середньої третини лівої ліктьової кістки, садна лівого ліктьового суглобу та правого передпліччя, забою грудної клітини, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як такі, що не є небезпечними для життя, але призвели до тривалого розладу здоров`я.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки Opel моделі Vivaro, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження у вигляді розриву брижі тонкої та товстої кишок, що ускладнилися внутрішньо-черевною кровотечею, заочеревинної гематоми справа, якій відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки Opel моделі Vivaro, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кульшової западини зліва; закритого вивиху лівого ліктьового суглобу; багатоуламкового перелому лівої променевої кістки, рваних ран лівого передпліччя, закритих переломів 2,3,4 плюсневих кісток правої стопи, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів 2.3.б, 12.1 ПДР України, знаходиться у причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Своїми необережними діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_13 тяжкі тілесні ушкодження, а також потерпілим ОСОБА_14 та ОСОБА_11 тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати вирок в частині призначеного покарання та в частині цивільного позову до ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ України».

Ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_7 без застосування положень ст. 75 КК України та застосувати покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом.

Крім того, просить задовольнити цивільний позов ОСОБА_11 до ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ України» та стягнути на користь потерпілого ОСОБА_11 завдану матеріальну шкоду в сумі 80 586,60 грн.

Вважає хибними висновки суду про наявність трьох обставин, що пом`якшують покарання, оскільки відсутнє добровільне відшкодування шкоди потерпілому ОСОБА_11 .

Крім того, у вироку відсутні відомості щодо відшкодування шкоди іншим потерпілим.

Стверджує, що представник потерпілого ОСОБА_11 ОСОБА_12 просила призначити покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Зазначає, що суд необґрунтовано не застосував покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом, оскільки жодними доказами не підтверджено використання автомобіля для роботи ОСОБА_7 .

Представник потерпілого вважає вирок суду надто м`яким, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення.

Також, зазначає, що суд безпідставно залишив без розгляду цивільний позов до ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ України», оскільки 03.07.2023 року адвокатом ОСОБА_12 , було скеровано до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» Заяву на виплату страхового відшкодування за №4885/0307/23 03.07.2023 року з проханням сплатити страхове відшкодування у зв`язку з настанням страхового випадку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника потерпілого, який підтримав апеляційну скаргу, заперечення щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого, захисника, прокурора, перевіривши матеріали провадження, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є обґрунтованими і законними та апелянтом не оспорюються.

Не оспорюється в апеляційній скарзі також правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене ст. ст. 403, 405, 407, 408, 429 КК України, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ч. 3 ст. 127КК України, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З кримінального провадження вбачається, що суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

При призначенні покарання ОСОБА_7 судом було враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, відсутність обставин, що обтяжують його покарання та наявність обставин, що пом`якшують покарання, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування шкоди.

Крім того, судом враховано дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується позитивно, вину визнав повністю, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Добровільне відшкодування шкоди обвинуваченим потерпілому ОСОБА_13 , який внаслідок ДТП отримав тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя, потерпілому ОСОБА_14 , який внаслідок ДТП отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження підтверджується матеріалами провадження, в тому числі і заявами потерпілих (т.1 а.с. 106, 107), а також їх заявами поданими апеляційному суду з запереченнями на апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_11 .

Твердження апелянта, що ОСОБА_7 не відшкодував шкоду потерпілому ОСОБА_11 є слушними, однак на думку колегії суддів вони не дають підстав для визнання призначеного покарання таким, що не відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Як вбачається із звукозапису судового засідання суду першої інстанції захисник обвинуваченого повідомляв суду, що між потерпілим ОСОБА_11 та обвинуваченим виникли певні непорозуміння з приводу відшкодування шкоди і потерпілий відмовився отримувати будь-які кошти на відшкодування шкоди від обвинуваченого наполягаючи на відшкодуванні шкоди в судовому порядку.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений надав квитанції про сплату ОСОБА_11 грошової суми у розмірі 100 000 грн, визначеної судом першої інстанції, в рахунок відшкодування моральної шкоди та 66 450 грн витрат потерпілого на правову допомогу.

Крім того, апеляційний суд вважає вимоги потерпілого ОСОБА_11 , який внаслідок ДТП отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження від необережних дій обвинуваченого про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі без застосування ст. 75 КК України лише з тієї підстави, що потерпілий не захотів отримувати добровільне відшкодування, чи вони не змогли домовитися про його розмір неспівмірним та не справедливими внаслідок їх невідповідності тяжкості вчиненого кримінального правопорушення по відношенню до потерпілого та даним про особу обвинуваченого внаслідок їх очевидної суворості.

Також, колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 працює в АТ «Укрзалізниця» майстром будівельних та монтажних робіт виробничого структурного підрозділу, яка в умовах воєнного стану має особливо важливе значення для обороноздатності країни.

Після ухвалення вироку ОСОБА_7 вибув у відрядження на схід України та в безпосередній близькості від зони бойових дій виконував роботи зі спорудження фортифікацій лінії оборони фактично з вересня 2024 року по час розгляду справи апеляційним судом.

ОСОБА_15 , характеризується виключно з позитивної сторони, неодноразово нагороджений подяками за самовіддану працю, високий професіоналізм під час будівництва фортифікаційних споруд.

Апеляційному суду ОСОБА_7 надав звернення-клопотання начальника дільниці з утримання, ремонту та обслуговування будівель та споруд ОСОБА_16 , у якому останній вказує, що відповідно до посадових обов`язків ОСОБА_7 використовує у своїй діяльності автомобіль та які просять не позбавляти його права керувати транспортними засобами.

Начальник служби експлуатації будівель і споруд також у своєму клопотанні зазначив, шо ОСОБА_7 необхідні права для виконання посадових обов`язків.

Крім того, апеляційний суд враховує і те, що ОСОБА_7 внаслідок ДТП, травми нижніх кінцівок сам став інвалідом і позбавлення його права керування транспортними засобами буде не справедливим покаранням за вчинене а завдасть йому фізичних страждань, незручностей через обмеження його в пересуванні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Не дають підстав для визнання призначеного покарання невідповідним вимогам ст. 65 КК України внаслідок м`якості і поведінка потерпілих про яку вказує апелянт ОСОБА_11 : вживали алкогольні напої під час руху в транспортному засобі, яким керував ОСОБА_7 , оскільки такі дії цих осіб не стали причиною ДТП згідно до обвинувачення і не можуть ставитися в вину обвинуваченому, який в стані алкогольного сп`яніння не перебував, а вчинив кримінальне правопорушення через нееобережність не врахувавши обстановку та її зміну.

З врахуванням цих обставин, даних про особу обвинуваченого, характеру та обставин вчиненого кримінального правопорушення вчиненого з необережності, відношення обвинуваченого до скоєного, який добровільно відшкодував шкоду д, розкаявся, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання не можна розцінювати таким, що є очевидно несправедливим внаслідок його м`якості.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано застосував положення ст.75 КК України, що є дискреційними повноваженнями суду.

На думку колегії суддів, у даному конкретному випадку призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. 50, ст. 65 КК, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Як вбачається з матеріалів справи, потерпілим ОСОБА_11 заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_7 500 000 грн. моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Також просив стягнути випрати на правову допомогу.

З ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» просив стягнути 80 586,60 грн матеріальну шкоду.

Судом частково задоволено цивільний позов та стягнуто з ОСОБА_7 100 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 66 450 грн. в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

Цивільний позов в частині позовних вимог ОСОБА_11 до ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування матеріальної шкоди залишено без розгляду та роз`яснено потерпілому його право на звернення із позовом в порядку цивільного судочинства, оскільки потерпілий не звернувся із заявою до страхової компанії.

Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

2. У разі встановлення відсутності події кримінального правопорушення суд відмовляє в позові.

3. У разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

Відповідно до ч.1 ст. 326 КПК України якщо в судове засідання не прибув цивільний позивач, його представник чи законний представник, суд залишає цивільний позов без розгляду, крім випадків, встановлених цією статтею.

На думку колегії суддів, цих вимог закону при вирішенні цивільного позову у кримінальному провадженні суд першої інстанції не дотримався в повній мірі, оскільки цивільний позов, в частині позовних вимог ОСОБА_11 до ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування матеріальної шкоди залишив без розгляду з непередбачених законом підстав.

За таких обставин вирок суду в частині вирішення цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» не можна вважати законним та обґрунтованим.

Зазначені порушення на переконання колегії суддів, є істотними, а тому суд апеляційної інстанції скасовує вирок, в цій частині з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, оскільки судом першої інстанції оцінка доказів, які надав позивач на підтвердження заподіяної матеріальної шкоди не здійснена.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 16 липня 2024 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині вирішення цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди на користь ОСОБА_11 з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та призначити новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду, якою вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 16 липня 2024 року щодо ОСОБА_7 скасовано з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, касаційному оскарженню не підлягає.

Ухвала апеляційного суду, в тій частині, якою залишено без змін вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 16 липня 2024 року щодо ОСОБА_7 може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: