Справа № 175/5991/25
Провадження № 1-кп/175/905/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року селище Слобожанське Дніпровського

району Дніпропетровської області

Дніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 (дистанційно),

за участю обвинуваченого ОСОБА_4 (дистанційно),

захисника ОСОБА_5 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за №0000102 від 31 березня 2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Краматорськ, Донецької області, громадянин України із середньо-спеціальною освітою, офіційно не працюючий, не одружений, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, який не є інвалідом, раніше неодноразово судимий, останній раз 24.12.2024 вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді двох років обмеження волі, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

Судом встановлено, що 31.03.2025 близько 09 годин 00 хвилин ОСОБА_4 , будучи особою протягом року засудженою за ст. 309 КК України, а саме: вироком Дніпропетровського районного суду, Дніпропетровської області від 24.12.2024 за ч. 1 ст. 309 КК до покарання у виді двох років обмеження волі, проходячи по території кладовища розташованого по вул. Аероклубна (Кіма) в м. Краматорську. В цей час ОСОБА_4 побачив на землі у кущах , поруч з одним з розташованих вдовж території кладовища смітником, згорток обмотаний синьою ізолентою. Піднявши вказаний згорток та розгорнув його, ОСОБА_4 виявив в середині зіп-пакет з психотропною речовиною. Будучи особою, яка періодично вживає наркотичні засоби та психотропні речовини, у ОСОБА_4 , виник злочинний умисел спрямований на незаконне придбання та зберігання психотропної речовини для особистого вживання без мети збуту.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , будучи особою протягом року засудженою за ст. 309 КК України, а саме: вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24.12.2025 за ч. 1 ст. 309 КК до покарання у виді двох років обмеження волі, поклав вище зазначений зіп-пакет обмотаним синьою ізолентою з психотропною речовиною у праву зовнішню кишеню своєї куртки, тим самим незаконно придбав та почав зберігати психотропну речовину, для особистого вживання, без мети збуту.

Цього ж дня ОСОБА_4 приблизно о 10 годині 55 хвилин був зупинений поблизу гаражного кооперативу «Жигулі» по вул. Аероклубна, буд 118 в м. Краматорську працівниками поліції, відповідно до положень ст. 32 ЗУ «Про поліцію», п. 7 ст. 8 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» та постанови КМУ від 29.12.2021 року №1456 «Про затвердження порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану», з метою перевірки документів, та на запитання про зберігання заборонених речей при собі, ОСОБА_4 повідомив, що в одягненій на ньому курці в правій зовнішній кишені, зберігається психотропна речовина, яку він незаконно придбав та зберігав для особистого вживання, без мети збуту.

31.03.2025 у період часу з 11 годин 36 хвилини по 11 годин 46 хвилин, за координатами : 46,7157248 , 37,5921219 , поблизу гаражного кооперативу «Жигулі» по вул. Аероклубна 118 в м. Краматорську, під час огляду місця події працівниками поліції у ОСОБА_4 в правій зовнішній кишені одягненій на ньому курці , виявлено та вилучено зазначений зіп-пакет обмотаний синьою ізолентою з кристалічною речовиною масою 0,7990 г, що містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он). Маса PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) складає 0,6355 г, яку ОСОБА_4 , будучи особою протягом року засудженою за ст. 309 КК України умисно, незаконно, придбав та зберігав для особистого вживання, без мети збуту.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання психотропної речовини, без мети збуту, особою, яка протягом року засуджена за ст. 309 КК України.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 вказаного вище кримінального правопорушення встановлені судом шляхом дослідження сукупності доказів, обсяг дослідження яких був визначений з урахуванням думок учасників судового провадження в порядку, передбаченому ст. 349 КПК України.

В зв`язку з тим, що обвинувачений повністю визнав свою провину та погодився з кваліфікацією вчиненого ним злочину, а прокурор не висловив жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і під час судового розгляду обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів щодо обставин, які характеризують особистість обвинуваченого та обтяжують чи пом`якшують покарання, а дослідження інших доказів у провадженні не здійснювалось. При цьому судом з`ясовано правильність розуміння зазначеними вище учасниками судового провадження обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність їх позиції та роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, визнав повністю та пояснив, що ним дійсно скоєно це кримінальне правопорушення за викладених в обвинувальному акті обставин. В скоєному кається та просить суд суворо не карати.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає: щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень. При цьому під час вибору заходу примусу суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. З огляду на принципи справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначаючи покарання ОСОБА_4 , суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке є умисним, закінченим нетяжким злочином, обставини вчинення кримінального правопорушення, характер та ступінь тяжкості спричинених наслідків, обсяг психотропної речовини, який є предметом кримінального правопорушення, відомості про особу обвинуваченого.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 був засуджений вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24.12.2024 року, за ознаками ч.1 ст.309 КК України до покарання у вигляді двох років обмеження волі, на шлях виправлення не став, офіційно не працює, має постійне місце мешкання, знаходиться під динамічним спостереженням у лікаря-нарколога, на обліку у лікаря психіатра як особа, яка страждає будь-якими захворюваннями психічного характеру, не значиться.

Підстави для застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання відсутні.

Крім того, санкція ч.2 ст.309 КК України передбачає покарання у виді штрафу від двох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Згідно з ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні злочину. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових необхідним та достатнім для злочинів як засудженими, так і іншими особами.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що покаранням, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, є покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкції відповідної статті Особливої частини КК України, оскільки штраф через відсутність у ОСОБА_4 постійного джерела доходу не буде дієвим, підстави для призначення покарання, більш м`якого, ніж передбачено законом, судом не встановлені і саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Як убачається з роз`яснень п.п. 25, 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7 за сукупністю вироків (ст. 71 КК України) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили. При застосуванні правил ст. 71 КК України судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Згідно з правовим висновком, що міститься у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01.06.2020 (справа №766/39/17), при визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили.

Оскільки злочин за цим вироком вчинено ОСОБА_4 після постановлення попереднього вироку від 24.12.2024 року Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді двох років обмеження волі, але до повного відбуття призначеного за ним покарання, остаточне покарання ОСОБА_4 за сукупністю вироків підлягає призначенню за правилами ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного за новим вироком, невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

При цьому, за приписами п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

У зв`язку з вищенаведеним, суд, з огляду на обставини вчинення кримінального правопорушення, наведених даних про особу винного, наявності обставини, яка пом`якшує покарання, вважає за необхідне при визначенні остаточного покарання за сукупністю вироків частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Також при призначенні покарання суд враховує роз`яснення, які містяться в пунктах 25, 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно яких при застосуванні правил ст. 71 КК судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком. У разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (статті 75, 104 КК) або була звільнена від відбування покарання умовно-достроково (статті 81, 107 КК) і в період іспитового строку або строку умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд

Обвинуваченому запобіжний захід у цьому кримінальному провадженні не обирався, тому суд не вбачає підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Питання про долю речових доказів суд вважає за необхідне вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.

На підставі положень ч. 2 ст. 124 КПК України документально підтверджені витрати на залучення експерта підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374, 382 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 71, 72 КК України, за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24.12.2024, перевівши менш суворий вид покарання в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі, та призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 6 (шість) місяців.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Строк відбування ОСОБА_4 покарання обраховувати з часу приведення вироку до виконання.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів № СЕ-19/105- 25/3201-НЗПРАП від 07.04.2025 в розмірі 1989 гривень 75 копійок.

Речові докази речовина масою 07990 г, яка містить особливо небезпечну речовину PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) та маса PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) становить 0,6355 г, повернута з експертизи речовина масою 0,7837 г , що упаковано до сейф-пакету №6053829, яка зберігається у в камері зберігання речових доказів Краматорського районного управління поліції ГУНП в Донецькій області згідно з квитанцією №221 знищити.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Дніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст вироку складено 10 червня 2025 року. У відповідності до положень ч.15 ст.615 КПК України в судовому засіданні проголошено резолютивну частину вироку.

Суддя ОСОБА_1