У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 липня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000038 за апеляційною скаргою прокурора Новоодеського відділу Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_6 , на вирок Новоодеського районного суду Миколаївської області від 08 квітня 2024 року, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нова Одеса Миколаївської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працевлаштованого, одруженого, зареєстроване та фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6

обвинувачений ОСОБА_7

захисник ОСОБА_8

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України за обставин, викладених у обвинувальному акті, а саме - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло та інше приміщення, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб та призначити покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки.

У ході апеляційного розгляду повторно дослідити докази, перелічені в апеляційній скарзі.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_9 визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 3 ст.185 КК України та виправдано його на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК, у зв`язку з тим, що не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим. Судові витрати на залучення експертів віднесено на рахунок держави. Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор вважає виправдувальний вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло безпідставне виправдання обвинуваченого.

Зазначає, що у вироку суду не викладено усі досліджені докази та їх зміст, не проведено їх ґрунтовний аналіз з точки зору належності й взаємозв`язку, не оцінено усі докази обвинувачення у їх сукупності.

Вказує, що суд протокол обшуку та додатки до нього належним чином не оцінив та безпідставно дійшов висновку про його недопустимість.

Пояснює, що до участі у вказаній слідчій дії до її початку, тобто до 16.30 год, слідчим як понятого залучено сусіда обвинуваченого ОСОБА_10 . Підстав сумніватися у його упередженості у слідчого не було. Відповідних заяв від обвинуваченого чи його родичів ані до початку обшуку, ані під час його проведення слідчому не надходило. Під час обшуку ОСОБА_10 висловив лише припущення що водяний насос марки «Aquatechnika» моделі «Leader 100», який було знайдено під час обшуку належить йому. Та лише після проведення вказаного обшуку ОСОБА_10 написав заяву про викрадення у нього вказаного насосу. Відповідно до витягу ЄРДР №0000455 від 26.06.2017 о 23.11 годині внесено відомості про скоєння кримінального правопорушення по факту викрадення майна у ОСОБА_10 . Відтак, на момент проведення вказаного обшуку понятий ОСОБА_10 не перебував у статусі потерпілого у кримінальному провадженні, у якому на підставі ухвали слідчого судді проведено обшук.

Вважає, що вказаний обшук проведено уповноваженою особою у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, а тому протокол цієї слідчої дії є належним та допустимим доказом. Натомість суд вказані обставини належним чином не оцінив, а вдавшись до припущень та допускаючи протиріччя у власних висновках (зазначивши, що органом досудового розслідування не доведено належність вилученого під час обшуку насоса саме ОСОБА_10 ), безпідставно дійшов висновку про те, що вказану слідчу дію проведено із порушенням вимог КПК України та необґрунтовано визнав вказаний доказ недопустимим, не зазначивши при цьому які саме та чиї фундаменальні права і свободи було порушено і в чому це виражалося.

На думку прокурора, провина ОСОБА_7 повністю доведена сукупністю досліджених доказів, яким судом не надано належної оцінки у їх взаємозв`язку.

Не погоджується з висновком суду про те, що покази ОСОБА_11 повністю суперечать показам ОСОБА_7 , оскільки вважає, що покази ОСОБА_11 щодо вчинення діянь які інкримінуються ОСОБА_7 ними у співучасті не підтверджено жодним іншими доказами, які б не залежали від показів саме ОСОБА_11 , як наприклад докази, отримані під час слідчих експериментів за участю ОСОБА_11 , які повністю залежали від показів останнього. Покази свідка ОСОБА_11 від початку досудового розслідування є стабільними та не змінювались. Вони повністю узгоджуються із іншим доказом - протоколом слідчого експерименту за участі останнього, який відповідно до постанови Об`єднаної Палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14.09.2020 у справі № 740/3597/17 є самостійним джерелом доказів і підлягає окремій оцінці судом з точки зору й достатності, й належності, й допустимості.

Звертає увагу, що суд першої інстанції, безпосередньо допитавши ОСОБА_11 під час судового засідання, переконавшись у добровільності надання показів та відсутності будь-яких перепон під час допиту, роз`яснивши настання відповідальності за дачу завідомо неправдивих показів, у подальшому безпідставно не взяв їх до уваги.

Стверджує, що надаючи перевагу показам обвинуваченого, над показами свідка, судом не наведено переконливих мотивів, з яких він визнав ці покази недостовірними та недостатніми на підтвердження винуватості ОСОБА_7 . Також, вказує, що судом зазначено що слідчі експерименти проведені за участю ОСОБА_11 повністю залежали від показів останнього. Проте, проведені слідчі експерименти за участі підозрюваного ОСОБА_11 проведені відповідно до вимог ст.240 КПК України та шляхом відтворення обставин скоєного правопорушення останній відтворив вказані правопорушення із зазначенням способу та місця проникнення до приміщень, а також місць перебування викрадених речей. В ході проведення слідчих експериментів, проведено фотографування, які додані до протоколів. Проти, долучення вказаних слідчих експериментів учасники не заперечували та будь-яких клопотань або порушень проведення даних експериментів не заявляли.

Зауважує, що внаслідок істотного порушення судом вимог кримінального процесуального закону, наведені докази судом оцінені неповно, не в їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку, відокремлено один від одного, що призвело до хибного висновку про необхідність виправдати ОСОБА_7 у вчиненні злочину, який не відповідає фактичним обставинам провадження.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Відповідно до обвинувального акта зі зміненим обвинуваченням, ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що у ніч з 12.06.2017 на 13.06.2017 (більш точний час вчинення злочину не встановлено), діючи спільно з ОСОБА_11 , маючи спільний умисел на таємне викрадення чужого майна, прибули до території домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , власником якого є ОСОБА_12 . Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_11 , з корисливих мотивів, переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, таємно проникли на територію вищевказаного домоволодіння. У подальшому, перебуваючи на території вище вказаного домоволодіння, ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , шляхом розбиття віконного скла проникли до гаражного приміщення, звідки таємно викрали алюмінієвий бідон з кришкою, циліндричної форми, об`ємом 40л., вартістю 416 грн. 66 коп., алюмінієву миску круглої форми, об`ємом 35л., вартістю 283 грн. 33 коп. та моток алюмінієвої проволоки, вартість якого не встановлено. Утримуючи викрадене при собі, ОСОБА_7 та ОСОБА_11 з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 699 грн. 99 коп.

Органом досудового розслідування, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка) за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у інше приміщення.

2. Крім цього, 18.06.2017 року близько 02:30 год., ОСОБА_7 діючи спільно з ОСОБА_11 , маючи спільний умисел на таємне викрадення чужого майна прибули до території домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , власником якого є ОСОБА_10 . Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_11 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, з корисливих мотивів, переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, таємно проникли на територію вищевказаного домоволодіння. У подальшому, перебуваючи на території вище вказаного домоволодіння, ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , шляхом пошкодження замка вхідних дверей, проникли до гаражного приміщення, звідки таємно викрали водяний насос марки «Aquatechnika» моделі «Leader 100» вартістю 2132 грн., дриль в кількості 3 штук, що були у використанні, перфоратор, який був у використанні та глибинний насос, вартість яких не встановлена. Утримуючи викрадене при собі, ОСОБА_7 та ОСОБА_11 з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 2132 грн.

3. Крім того, в ніч з 20.06.2017 на 21.06.2017 (більш точний час вчинення злочину не встановлено), ОСОБА_7 діючи спільно з ОСОБА_11 , маючи спільний умисел на таємне викрадення чужого майна, прибули до території домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , власником якого є ОСОБА_13 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_11 , таємно проникли на територію вищевказаного домоволодіння. У подальшому, перебуваючи на території вище вказаного домоволодіння, ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , шляхом пошкодження навісного замка вхідних дверей, проникли до сарайного приміщення, звідки таємно викрали два алюмінієвих бідони, бувших та придатних для використання за прямим призначенням, один з яких з кришкою, циліндричної форми, об`ємом 30л., вартістю 450 грн., інший без кришки, циліндричної форми, об`ємом 30л., вартістю 333 грн. 33 коп. Після чого, шляхом пошкодження замка вхідних дверей, ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , проникли до гаражного приміщення, звідки таємно викрали 5-ти метрову вуглепластикову вудочку, вартість якої не встановлена. Утримуючи викрадене при собі, ОСОБА_7 та ОСОБА_11 з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 783 грн. 33 коп.

4. Крім цього, в ніч з 23.06.2017 на 24.06.2017 (більш точний час вчинення злочину не встановлено), ОСОБА_7 , діючи спільно з ОСОБА_11 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, прибули до території домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , власником якого є ОСОБА_14 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_11 , перебуваючи на території вище вказаного домоволодіння, ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , шляхом пошкодження замка вхідних дверей, проникли до гаражного приміщення, звідки таємно викрали, вудилище марки "Golden lady", довжиною 2340 мм. з котушкою марки "Sadei", моделі "B2-20RM" з намотаною на неї волосінню, вартістю 380 грн., банківську картку ПАТ «Ощадбанк» на якій були грошові кошти в сумі 3000 (три тисячі) грн. та які в подальшому були зняті та витрачені на власні потреби ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , елемент вудилища (марка не встановлена за відсутністю будь-яких маркувальних позначок), довжиною 1030 мм. з котушкою торговельної марки "Sadei" моделі "B2-20RM" з намотаною на неї волосінню, спінінг марки "Kalipso", моделі "2106", довжиною 2070 мм. з котушкою (марка та модель не встановлена за відсутністю будь-яких маркувальних позначок) з намотаною на неї волосінню, одну турбінку, що була у використанні, запасні частини від мопеда «Кануні» - кришка варіатора в зборі, два циліндра в зборі від мопеда «Кануні, вартість яких не встановлена. Утримуючи викрадене при собі, ОСОБА_7 та ОСОБА_11 з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_14 матеріальну шкоду на загальну суму 3380 грн.

5. Крім цього, в ніч з 24.06.2017 на 25.06.2017 (більш точний час вчинення злочину не встановлено), ОСОБА_7 , діючи спільно з ОСОБА_11 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, прибули до території домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_5 , власником якого є ОСОБА_15 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_11 , перебуваючи на території вище вказаного домоволодіння, ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , шляхом пошкодження замка вхідних дверей, проникли до сарайного приміщення, звідки таємно викрали крани мідні та бронзові в загальній кількості 10 шт., вартість яких не встановлена. Після чого, ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , шляхом вільного доступу проникли до горища господарського приміщення, звідки таємно викрали алюмінієву трубу, довжиною 11м. 77 см., товщина стінки металу 2мм., вагою 25 кг., вартістю 904 грн. 25 коп., алюмінієву трубу довжиною 9 м. 90 см, товщина стінки металу 2 мм, вагою 20 кг, вартістю 723 грн. 40 коп., моток оптичного кабелю марки FINMARK моделі UT008-SM, довжиною 13,6 м., бувшого у використанні, вартістю 104 грн. 18 коп., моток оптичного кабелю марки FINMARK моделі UT008-SM, довжиною 50,1 м., бувшого у використанні, вартістю 383 грн. 77 коп., тим самим спричинивши потерпілому ОСОБА_15 матеріальну шкоду на загальну суму 2115 грн. 60 коп. Утримуючи викрадене при собі, ОСОБА_7 та ОСОБА_11 з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка) за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у інше приміщення, вчинено повторно.

6. Крім цього, в ніч з 19.06.2017 на 20.06.2017 (більш точний час вчинення злочину не встановлено), ОСОБА_7 діючи спільно з ОСОБА_11 маючи умисел на таємне викрадення чужого майна прибули до території домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_6 , власником якого є ОСОБА_16 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_11 , перебуваючи на території вище вказаного домоволодіння, ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , шляхом пролому стелі проникли до приміщення будинку, звідки таємно викрали телевізор марки «Filips», бувшого та придатного до використання за прямим призначенням, моделі 37PFL5322/12, діагональ 40 дюймів, плазма, сірого кольору, 2006 року випуску, країна виробник Польща, вартістю 3666 грн. 33 коп., класичний чоловічий костюм (піджак та брюки) темно-синього кольору у тонку білу полосу, з натуральної тканини костюмний твід, розміром 48, вартістю 576 грн. 66 коп., музичний центр «Samsung», який відтворює компакт-диски, комплектація 6 дисків та 2 касети, сірого кольору, країна виробник Корея та дві колонки до нього, вартість якого не встановлена. Утримуючи викрадене при собі, ОСОБА_7 та ОСОБА_11 з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_16 матеріальну шкоду на загальну суму 4242 грн. 99 коп.

Органом досудового розслідування, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч.3 ст.185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинена повторно за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у житло, вчинено повторно.

7. Крім цього, в ніч з 23.06.2017 на 24.06.2017 (більш точний час вчинення злочину не встановлено), ОСОБА_7 , діючи спільно з ОСОБА_11 , маючи спільний умисел на таємне викрадення чужого майна, прибули до території домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_17 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_11 , перебуваючи на території вище вказаного домоволодіння, ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , шляхом пошкодження замка вхідних дверей, проникли до будинку, звідки таємно викрали ТВ-тюнер марки «Orton», моделі 4050 С з пультом, бувшого у використанні, вартістю 210 грн. та мисливський ніж, вартість якого не встановлена. Після чого, шляхом пошкодження замка вхідних дверей, ОСОБА_7 та ОСОБА_11 проникли до гаражного приміщення, звідки таємно викрали набір свердл у кейсі в кількості 20 шт., комплектація от 1 розміру до 16 розміру, країна виробник Японія, з автомобіля, що там знаходився, викрали набір слюсарних головок в комплектації 16 шт., розміром від 4 до 14, трищітка, відкрутка, марки "BOXER", країна виробник Франція, вартість яких не встановлена. Після цього, шляхом пошкодження вхідних металопластикових дверей, ОСОБА_7 та ОСОБА_11 проникли до літньої кухні, звідки таємно викрали фекальний насос марки «WERK» моделі V750F, бувший у використанні, вартістю 1270 грн. та дві саморобні переносні розетки з кабелем довжиною 20м. кожна, вартість яких не встановлена. Утримуючи викрадене при собі, ОСОБА_7 та ОСОБА_11 з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_17 матеріальну шкоду на загальну суму 1480 грн.

Органом досудового розслідування, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України - таємному викраденні чужого майна (крадіжці) вчиненому повторно за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло та інше приміщення, вчиненому повторно.

Виправдовуючи ОСОБА_7 , суд першої інстанції дійшов висновку, що жодні із досліджених судом доказів, окрім показів ОСОБА_11 якого вже засуджено за вчинення вищевказаних діянь у співучасті із іншою особою, не свідчать про участь ОСОБА_7 в інкримінованих йому діяннях. Суд не вбачає підстав для надання переваги показам свідка, який був обвинувачений у цьому ж кримінальному провадженні і був засуджений вироком суду постановленим на підставі угоди, над показами ОСОБА_7 , оскільки їх покази не можливо перевірити іншими належними і допустимими доказами. За результатами безпосереднього дослідження та оцінки доказів відповідно до вимог ст.94 КПК України з точки зору належності, допустимості й достовірності, а їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважав, що обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185 КК України ґрунтується на припущеннях і не підтверджується об`єктивними, достовірними доказами, отриманими в ході досудового та судового слідства, а під час судового розгляду сумніви у доведеності вини ОСОБА_7 усунути не виявилось можливим.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримку вимог апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника, які вважали вирок законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження, повторно дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження, відповідно до положень ч.3 ст. 404 КПК України, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 р. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути належно мотивовано.

Суд зобов`язаний мотивувати прийняте рішення, а саме обґрунтувати свої висновки у кримінальному провадженні, аргументувати свою позицію та переконливо довести, чому одні докази покладені в його основу, а інші відкинуті або не враховані. За наявності суперечливих доказів суд повинен проаналізувати їх, навести мотиви свого рішення. Тобто, вирок суду повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 370 КПК України, щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України та згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 р. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині обвинувального вироку зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення. Включати у виправдувальний вирок формулювання, які ставлять під сумнів невинуватість виправданого, не допускається.

Цих вимог закону, як вважає колегія суддів, суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано врахував вимоги ч.3 ст. 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Аналогічна вимога міститься і в ч.3 ст. 373 КПК України.

За змістом ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Виправдовуючи ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, суд першої інстанції послався на те, що стороною обвинувачення не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим ОСОБА_7 .

Перевіривши матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги та повторно дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження, відповідно до положень ч.3 ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції правильним і належно мотивованим.

В апеляційній скарзі прокурор зазначає, що у вироку суду не викладено усі досліджені докази та їх зміст, не проведено їх ґрунтовний аналіз з точки зору належності й взаємозв`язку, не оцінено усі докази обвинувачення у їх сукупності, протокол обшуку та додатки до нього належним чином суд не оцінив та безпідставно дійшов висновку про його недопустимість. Крім того, прокурор посилається на те, що суд надаючи перевагу показам обвинуваченого, над показами свідка, не навів переконливих мотивів, з яких він визнав ці покази недостовірними та недостатніми на підтвердження винуватості ОСОБА_7 .

Однак, такі доводи апелянта є неприйнятними. Суд першої інстанції під час судового розгляду проаналізував сукупність усіх доказів, обсяг дослідження яких був визначений судом з урахуванням думок учасників судового провадження в порядку, передбаченому ст. 349 КПК, у відповідності до засад кримінального провадження, передбачених ст.ст. 22, 26 КПК, таких як диспозитивність, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. При цьому, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, судом відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК були створені необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у тому числі сторонам кримінального провадження була забезпечена реалізація права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також реалізація інших процесуальних прав, передбачених КПК.

Так, суд першої інстанції допитавши обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_11 , а також дослідивши надані прокурором матеріали кримінального провадження, дійшов вірного висновку, про те що стороною обвинувачення не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим ОСОБА_7 .

Суд першої інстанції вірно не прийняв в якості доказу дані, отримані в ході проведення обшуку 26.06.2017р. на території домоволодіння, житловому будинку, присадибних ділянках, гаражах, за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , з огляду на наступне.

Згідно до ч.7 ст. 223 КПК України обшук або огляд житла чи іншого володіння особи, обшук особи здійснюються з обов`язковою участю не менше двох понятих незалежно від застосування технічних засобів фіксування відповідної слідчої (розшукової) дії, крім особливостей, встановлених статтею 615 цього Кодексу.

Понятими не можуть бути потерпілий, родичі підозрюваного, обвинуваченого і потерпілого, працівники правоохоронних органів, а також особи, заінтересовані в результатах кримінального провадження.

Згідно до ч.8 ст. 236 КПК України, особи, у присутності яких здійснюється обшук, при проведенні цієї слідчої (розшукової) дії мають право робити заяви, що підлягають занесенню до протоколу обшуку.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що 26.06.2017р. було проведено обшук домоволодіння, житлового будинку, присадибної ділянки, гаража, за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ухвали слідчого судді Новоодеського районного суду Миколаївської області з метою відшукання та вилучення зазначених у клопотанні слідчого предметів: телевізора марки «Філіпс», сірого кольору, діагональ 40 дюймів, музичного центру «Самсунг» на дисках сірого кольору, двох колонок до нього, плеєру на дисках сірого кольору, дитячих речей: суконь новорічних, випускних, чоловічого костюму чорного кольору з вертикальними смужками, 3 статуеток по 30 см у вигляді «Гейши», розмальовані різнокольоровими фарбами, набору посуду з фарфору «Мадонна» з внутрішньої сторони кожної одиниці посуду розміщені різнокольорові малюнки, набору посуду «Богемське скло» синьо-фіолетового кольору, грошових коштів, що були отримані від злочинної діяльності, неконкретизованих знарядь кримінального правопорушення. Разом з тим, вказані в ухвалі предмети в ході обшуку не були відшукані.

В ході обшуку було виявлено та вилучено насос «Aquatechnika» моделі «Leader 100», на який під час обшуку вказав понятий ОСОБА_10 , заявивши що цей насос був викрадений у нього в ніч на 18.06.2017 року. Проте, дозвіл на відшукування інших предметів, в тому числі і майна інших потерпілих у кримінальному провадженні, слідчим суддею не надавався.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що вказаний обшук в порушення вимог ч.7 ст. 223 КПК України розпочато та повністю проведено за участю понятого ОСОБА_10 , який є потерпілим у цьому кримінальному провадженні № 0000038, що підтверджено даними протоколу обшуку домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , від 26.06.2017 р. та показаннями потерпілого ОСОБА_10 .

Надаючи покази суду першої інстанції ОСОБА_10 пояснив, що під час обшуку 26.06.2017 р. території домоволодіння, житлового будинку, присадибних ділянок, гаража, за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , він був присутній у якості понятого, помітив і впізнав насос який у нього було викрадено, про що повідомив поліцейських які проводили обшук і насос було вилучено вході обшуку, хоча власниця домоволодіння ОСОБА_18 заперечувала його належність ОСОБА_10 , вказуючи що насос їй був подарований сином який придбав його законно.

Проте, хоча ОСОБА_10 заявив про належність йому виявленого в ході обшуку вищевказаного насосу і вказував що у нього цей насос викрали, а особа у домоволодінні якої проводили обшук ОСОБА_18 заперечувала це, їх заяви і заперечення до протоколу обшуку не було внесено.

Крім того, слідчу дію продовжено за участю понятого ОСОБА_10 , дій щодо заміни понятого який виявив заінтересованість у результатах кримінального провадження, вказуючи що він є потерпілим від діяння ОСОБА_7 - не вжито.

За такого, твердження прокурора про те, що вказаний обшук проведено у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, а тому протокол цієї слідчої дії є належним та допустимим доказом, є хибним.

Судом першої інстанції правильно констатовано істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме вимог ч.7 ст. 223 КПК України, при проведенні обшуку 26 червня 2017 року на території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_7 та його родини, тому суд обґрунтовано визнав відомості, що містяться в протоколі обшуку недопустимим доказом, та не прийняв їх на підтвердження винуватості обвинуваченого, навівши у вироку належні мотиви.

Оскільки, відповідно до вимог ст. 86 КПК України недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Всупереч доводам прокурора про те, що покази свідка ОСОБА_11 є стабільними та повністю узгоджуються із іншим доказом протоколом слідчого експеримента за участі останнього, суд першої інстанції надав їм цілком вмотивовану оцінку та не прийняв їх до уваги на підтвердження винуватості ОСОБА_7 , з якою погоджується і колегія суддів та не вбачає підстав для надання переваги показам вказаного свідка, який був обвинувачений у цьому ж кримінальному провадженні і був засуджений вироком суду постановленим на підставі угоди, над показами ОСОБА_7 , оскільки їх покази не можливо перевірити іншими належними і допустимими доказами.

Покази свідка ОСОБА_11 , щодо вчинення діянь які інкримінуються ОСОБА_7 ними у співучасті не підтверджено жодними іншими доказами, які б не залежали від показів саме ОСОБА_11 , як наприклад докази отриманні під час слідчих експериментів за участю ОСОБА_11 які повністю залежали він показів останнього.

Суд врахував, що усі предмети злочинів які було вилучено в ході досудового розслідування та визнано речовими доказами, за винятком насосу «Aquatechnika» моделі «Leader 100» (протокол обшуку в ході якого був вилучений насос судом першої інстанції визнано недопустимим доказом), було добровільно видано особисто ОСОБА_11 у якого вони знаходилися.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що при цьому суд першої інстанції не обмежився вищевикладеним, ретельно проаналізував докази у цьому кримінальному провадженні, на які прокурор послався як на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 . Доводи прокурора, що суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки є безпідставними.

Перелік доказів, зазначених прокурором у доводах апеляційної скарги відповідає переліку доказів, які суд першої інстанції дослідив та проаналізував під час судового розгляду, дав їм належну оцінку у вироку. При цьому, суд належним чином мотивував свої висновки, посилаючись на правові позиції Верховного Суду.

Так, повторно досліджені судом апеляційної інстанції за клопотанням прокурора письмові докази, а саме протоколи огляду місця події - за адресою: АДРЕСА_2 , власником якого є ОСОБА_12 від 13.06.2017р ( т.2 а.с. 49-52), за адресою: АДРЕСА_4 , власником якого є ОСОБА_13 від 21.06.2017р (т.2 а.с. 90-94), за адресою: АДРЕСА_3 , власником якого є ОСОБА_14 від 24.06.2017р (т.2 а.с.98), за адресою: АДРЕСА_5 , власником якого є ОСОБА_15 від 25.06.2017р (т.2 а.с. 114-121) не містять будь яких відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що підлягають встановленню під час кримінального провадження.

Вказані процесуальні документи містять лише короткий опис тих приміщень, які оглядаються, та предметів які в них знаходяться. В протоколах не зазначено яким чином зловмисники проникали до приміщення, чи мали місце сліди пошкоджень на вхідних дверях, вікнах, чи були виявлені сліди папілярних ліній та інші сліди які б могли ідентифікувати особу. Зазначені протоколи не містять даних про те, що з місця огляду події вилучались речові докази, якісь предмети, чи інші сліди. Крім того, слід зауважити, що процесуальні документи складено неохайно, нерозбірливим почерком, що перешкоджає суду належним чином дослідити ці докази.

Зазначене свідчить про те, що ці докази є неналежними, тому посилання прокурора на безпідставність неврахування їх судом при ухвалені вироку стосовно ОСОБА_7 є неприйнятним і таким що суперечать матеріалам кримінального провадження.

Для підтвердження обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України, прокурором в ході апеляційного судового провадження було заявлено клопотання про допит свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_19 та потерпілого ОСОБА_10 , які були допитані в судовому засіданні суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 327 КПК України прибуття в суд свідка забезпечується стороною кримінального провадження, яка заявила клопотання про його виклик.

Як вбачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів потерпілий ОСОБА_10 , який є особою похилого віку, отримавши повістку до суду не з`явився, свідок ОСОБА_19 відмовилася від отримання повістки, усно, працівнику поліції пояснила, що вже подробиць кримінального провадження не пам`ятає, так як це було давно, а місце знаходження свідка ОСОБА_11 не було встановлено. Відповідно до наданого стороною обвинувачення суду апеляційної інстанції рапорту працівника поліції ОСОБА_11 перебуває за кордоном, при перевірці бази ІПНТ він рахується як особа, що ухиляється від призову по мобілізації.

При вирішенні питання щодо доведеності вини особи суд керується принципами, згідно яких для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Таким чином, відсутність даних доказів з боку сторони обвинувачення вірно викликало у суду обґрунтовані сумніви у причетності ОСОБА_7 до злочинів, у вчиненні яких йому висунуте обвинувачення, стороною обвинувачення надано не було, хоча судом відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК України, були створені усі необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Підсумовуючи викладене та враховуючи, що більшість зібраних у кримінальному провадженні доказів, на думку колегії суддів, не мають доказового значення, оскільки у них відсутні відомості щодо обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні відповідно до положень ч.1 ст.91 КПК України, частину доказів суд першої інстанції вірно визнав недопустимими, а інших доказів недостатньо для обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, за обставин, викладених в обвинувальному акті, апеляційний суд вважає недоведеним, що у діях обвинуваченого міститься склад інкримінованого йому кримінального правопорушення, а тому погоджується з рішенням суду першої інстанції про виправдування ОСОБА_7 в зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185 КК України.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи прокурора, на які він посилається в апеляційній скарзі, були досліджені під час розгляду справи судом першої інстанції. При цьому суд дослідив обставини справи в повному обсязі, обґрунтування у вироку основані на доказах відповідно до матеріалів кримінального провадження, тому підстави для скасування вироку відсутні.

За таких обставин, оскільки апеляційна скарга прокурора не містить у собі достатніх підстав для скасування вироку та судом апеляційної інстанції не встановлено будь-яких нових обставин, які не були враховані судом першої інстанції при ухвалені вироку, апеляційний суд вважає необхідним вирок Новоодеського районного суду Миколаївської області стосовно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора Новоодеського відділу Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Вирок Новоодеського районного суду Миколаївської області від 08 квітня 2024 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: