Справа № 467/792/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2025 року слідчий суддя Арбузинського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Арбузинка клопотання прокурора Первомайського відділу Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000072, що внесене до ЄРДР 25 травня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИВ :

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається, а так само і обставини, що зумовили звернення до слідчого судді

Звертаючи із вказаним клопотанням до слідчого судді прокурор вказав, що 30 червня 2025 року в межах досудового розслідування кримінального провадження №0000072 від 25.05.2025 року у порядку ст. 615 КПК України було затримано ОСОБА_4 , якому в подальшому й повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України.

Однак, в ході затримання підозрюваного та проведення його особистого обшуку в присутності двох понятих та захисника слідчим було виявлено та вилучено два мобільних телефони та ніж у пластиковому чохлі.

Прокурор вважає, що вилучене у ОСОБА_4 майно є речовими доказами у справі, так як за мобільні телефони могли використовуватись для зв`язку з невстановленими особами для збуту боєприпасів, а ніж може бути холодною зброєю.

За такого, прокурор просив забезпечити кримінальне провадження шляхом накладення арешту на вилучене у підозрюваного майно, як то, два мобільні телефони та ніж.

Позиція учасників провадження

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про його дату, час і місце повідомлені належним чином, що однозначно підтверджується матеріалами справи, зокрема, наявна розписка підозрюваного про отримання судової повістки.

В силу положень ч.1 ст. 172 КПК України неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Установлені фактичні обставини в рамках цього провадження

Слідчий суддя, з урахуванням положень КПК України, що регламентують вирішення питань щодо заходів забезпечення кримінального провадження, проаналізувавши у системному зв`язку усі наявні на час розгляду клопотання відомості, які мають пряме та опосередковане значення для вирішення порушеного перед ним питання, керуючись законом, за своїм внутрішнім переконанням, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності і допустимості, і сукупність доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, установив таке.

Слідчим відділом ВП №1 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000072, що унесене до ЄРДР 25 травня 2025 року.

Про підозру в рамках цього кримінального провадження у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, повідомлено ОСОБА_4 , який на підставі ухвали слідчого судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 01 липня 2025 року утримується слідчому ізоляторі.

Матеріли справи містять у собі протокол затримання ОСОБА_4 від 30 червня 2025 року, із якого слідує, що під час його старшим уповноваженим СКП ВП №1 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області здійснив обшук затриманої особи в присутності двох понятих та адвоката.

Під час обшуку у підозрюваного виявлено: 1) мобільний телефон у корпусі синього кольору марки «Нокія» з сім - карткою мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_1 ІМЕІ: НОМЕР_2 ; НОМЕР_3 , який поміщено до сейф - пакету № 81Ю1110604; 2) мобільний телефон у корпусі сірого кольору з розбитою задньою кришкою у вимкненому стані, який поміщено до сейф пакету 81Ю1110605; 3) ніж у пластиковому чохлі з написом на лезі та чохлі «КА-ВАК», який вилучено та поміщено до сейф- пакету №PSP3101411.

Протокол обшуку підписаний затриманою особою без зауважень.

Прокурор до клопотання додав ряд доказів, як то, протоколи слідчий (розшукових ) дій, які вказують на обставини вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, у тому числі, протоколи допиту свідка, протоколи обшуку за місцем мешкання підозрюваного, висновок експерта та процесуальні рішення слідчого стосовно визнання знайденого і вилученого у підозрюваного речовими доказами.

Правове регулювання питання, яке розглядається слідчим суддею

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження ( ч.2 ст. 170 КПК України).

Арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів ( п.1 ч.2 ст. 171 КПК України).

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Щодо наявності/відсутності обставин, регламентованих ч.2 ст. 173 КПК України

a) правова підстава арешту майна

Правовою підставою арешту майна у цій справі є п. 1 ч.2 ст. 170 КПК України, як то, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

b) щодо питання можливості використання майна як доказу у кримінальному провадженні

Вирішуючи питання про арешт майна з метою збереження речових доказів, слідчий суддя повинен встановити, чи єдостатні підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК.

Дана стаття КПК регламентує, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1). Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в ч. 1 цієї статті.

При цьому, слушним буде зауважити, що кожна річ може бути, у порядку ст. 110 КПК, визнана речовим доказом, якщо має значення, на переконання слідчого або прокурора, для кримінального провадження, однак визнання компетентною особою того чи іншого предмета речовим доказом не визначає його як річ,що відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК, для цілей передбачених ч. 3 ст. 170 КПК, а лише вказує на його речове походження.

Питання відповідності майна критеріям ст. 98 КПК, для цілей визначених п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК, аналізується під час розгляду клопотання про арешт такого майна у порядку ст. 94 КПК слідчим суддею виходячи з фактичних обставин справи та суті вчинюваного кримінального правопорушення.

У цьому випадку майно, про арешт якого звернувся прокурор, набуло статусу речового доказу згідно постанови слідчого від 30 червня 2025 року з наведеним відповідних мотивів такого визнання.

В свою чергу, слідчим суддею шляхом дослідженні матеріалів провадження встановлено, що це майно, а саме: телефони і ніж, відповідає критеріям ст. 98 вказаного Кодексу, тобто існує дійсна сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, котре розслідується у межах кримінального провадження.

Зокрема, що телефони могли використовуватись підозрюваним як засіб учинення кримінального правопорушення, адже слідство у протоколах слідчих (розшукових) дій зафіксувало і має у своєму розпорядженні ряд доказів, що вказують на збут підозрюваним боєприпасів (протокол допиту свідка від 25.05.2025 року, висновок експерта від 03.06.2025 року, протокол допиту свідка від 30.05.2025 року). У тому числі й маються відомості про домовленість підозрюваного із свідком засобами мобільного зв`язку щодо продажу боєприпасів.

Ніж може бути речовим доказом за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 162 КК України, як то, холодною зброєю.

Між тим, слідство має провести щодо нього відповідну експертизу та визначитись із цим предметом.

До проведення експертизи ніж має бути убезпеченим від сковування, знищення, спотворення, перетворення, переробки.

Отже, майно, про яке йдеться у клопотанні, на переконання слідчого судді, відповідає критеріям ст. 98 КПК України і однозначно може бути використане як доказ у кримінальному провадженні.

c) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

Розумність обмеження права власності означає, що строки та обсяг обмежень мають бути об`єктивно необхідними для досягнення конкретної мети в рамках кримінального провадження.

Співмірність означає, що обмеження права власності має бути пропорційним тяжкості злочину, обсягу доказів, що збираються, та необхідності ухвалення судового рішення.

Отже, розумність та співмірність права власності в кримінальному провадженні означають, що такі обмеження повинні бути обґрунтованими, пропорційними та необхідними для досягнення цілей кримінального провадження.

У цьому провадженні арешт майна є розумним і співмірним обмеженням права власності, позаяк, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, ураховуючи обставини його вчинення, зокрема, що є зафіксовані факти збуту боєприпасів, у тому силі й їх кількість, що установлена слідством.

Саме ж майно однозначно набуло статусу речових доказів, відповідає визначеним для речових доказів критеріям і є необхідним для результатів досудового розслідування, а у подальшому й забезпечення судового розгляду.

З урахуванням того, що існують достатні підстави вважати, що майно використовувалось для вчинення кримінального правопорушення (щодо телефонів). А також може бути безпосереднім предметом кримінального правопорушення (щодо ножа).

Метою арешту майна є позбавлення будь яких осіб можливості його приховування, зникнення, втрати, знищення, спотворення.

А так само і запобігання наслідкам, які можуть перешкодити проведенню повного, всебічного і неупередженого дослідження усіх обставин кримінального провадження.

Як наслідок, слідчий суддя вважає арешт, про який йдеться у клопотанні, розумним і співмірним обмеженням у праві володіння майно, так як воно є необхідним для досудового розслідування і подальшого судового розгляду.

d) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб

Слідчим суддею за наслідками розгляду клопотання і вивчення долучених до нього доказів не установлено, що застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження матиме негативні наслідки для підозрюваного чи третіх осіб.

Безпосередньо саме клопотання відповідає вимогам ч.2 ст. 171 КПК України, його внесено на розгляд слідчого судді суб`єктом, передбаченим частиною 1 цієї ж статті, та із дотримання строку, визначеного ч.5 ст. 171 КПК України.

Висновки

Слідчий суддя, враховуючи правову підставу для арешту майна, наслідки самого підозрюваного і для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.

Так як прокурором доведено, а слідчим суддею у цьому провадженні установлено необхідність арешту майна і що існують ризики, передбачені абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

З цих мотивів, керуючись ст.ст. 131-132, 170-173, 309, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ :

Клопотання прокурора задовольнити повністю.

Накласти арешт на майно, вилучене у ОСОБА_4 під час його затримання 30 червня 2025 року, шляхом заборони відчуження, розпорядження та/або користування майном, а саме на:

1) мобільний телефон у корпусі синього кольору марки «Нокія» з сім - карткою мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_1 ІМЕІ: НОМЕР_2 ; НОМЕР_3 , який поміщено до сейф - пакету № 81Ю1110604;

2) мобільний телефон у корпусі сірого кольору з розбитою задньою кришкою у вимкненому стані, який поміщено до сейф пакету 81Ю1110605;

3) ніж у пластиковому чохлі з написом на лезі та чохлі «КА-ВАК», який вилучено та поміщено до сейф- пакету №PSP3101411.

Копію ухвали надіслати прокурору, слідчому не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Ухвала підлягає негайному виконанню прокурором, слідчим в силу ст.175 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_5