Справа № 291/1500/24
Провадження №1-кп/291/53/25
ВИРОК

іменем України

05 червня 2025 року селище Ружин

Ружинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасників справи:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до №0001055 від 18.10.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Сарни Монастирищенського району Черкаської області, із середньою загальною освітою, непрацюючого, раніше не судимого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, 2009 та 2012 років народження, військовозобов`язаного, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи військовозобов`язаним у зв`язку з прийняттям Указу Президента України № 69/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію»; перебуваючи на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_2 , пройшовши 30.04.2024 військово-лікарську комісію, якою визнаний придатним до проходження військової служби, 12.10.2024, будучи належним чином повідомленим у встановленому законом порядку про явку на загальну мобілізацію до ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого за адресою АДРЕСА_2 та про наслідки такої неявки, ухилився від призову на військову службу під час мобілізації за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, будучи заздалегідь попередженим про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого за адресою АДРЕСА_2 , тобто на 07 годину 00 хвилин 13.10.2024, порушуючи порядок комплектування Збройних Сил України, не маючи на те поважних причин, керуючись небажанням бути призваним для несення служби в рядах Збройних Сил України, ухилився від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, а саме - не з`явився у визначену дату та час до ІНФОРМАЦІЯ_2 і, розташованого за адресою АДРЕСА_2 , для відправки у команду по мобілізації, чим порушив вимоги ст.65 Конституції України, вимоги Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та вимоги Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 "Прозагальну мобілізацію", тим самим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.

Своїми умисними діями, які виразились в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 336 КК України.

У судовому засіданні прокурор просив визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення за ст. 336 КК України.

Сторона обвинувачення підтверджувала свою версію подій доказами, які містяться у документах, висновку експерта, показаннях свідків, які були безпосередньо досліджені під час судового розгляду.

У судових дебатах прокурор просив призначити покарання в межах санкції ст. 336 КК України.

У судовому засіданні та судових дебатах обвинувачений свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав, щиро каявся, просив суворо не карати. Вказав, що «послухав друзів, злякався, а тому не пішов». Пояснив, що дружина перебуває за кордон на заробітках, він утримує двох неповнолітніх дітей, 2009 та 2012 років народження. Додав, що дружина не є позбавленою батьківських прав.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 вказані покази підтримав.

У судових дебатах захисник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 просив призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання.

Факт вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується показаннями свідків, допитаних під час судового розгляду, а також письмовими доказами, які, з огляду на приписи статей 84, 95 КПК України, визнані судом належними та допустимими доказами, такими що були отримані в установленому законом порядку та досліджені безпосередньо у судовому засіданні.

Зокрема допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , дільничний офіцер поліції, капітан поліції, пояснив, що детальних даних події не пам`ятає. Вказав, що прийшов додому до ОСОБА_4 , завезли його до ТЦК, склали адміністративні матеріали та вручили «бойову повістку» під розписку, при цьому здійснювалась фотофіксація. Зазначив, що йому не відомо чи в подальшому ОСОБА_4 з`являвся до ТЦК.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , працівник ТЦК, вказав, що ОСОБА_4 проходив ВКЛ, був визнаний придатним до військової служби та мав з`явитися у визначений час та місце для відправки у команду по мобілізації, однак не з`явився.

На підтвердження встановлених судом обставин свідчать також письмові докази, безпосередньо дослідженні судом під час судового розгляду кримінального провадження в порядку ст. 94 КПК України. Такими доказами є:

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань про внесення 18.10.2024 відомостей про кримінальне правопорушення № 0001055 відносно ОСОБА_4 за ст. 336 КК України;

- довідка військово-лікарської комісії № 81/2 від 30.04.2024, якою ОСОБА_4 визнаний придатним до військової служби за результатами медичного огляду ВЛК;

- копія картки обстеження та медичного огляду щодо ОСОБА_4 із висновком "придатний до військової служби";

- копія військового квитка серії НОМЕР_1 із зазначенням «стрілець 100915» та відміткою про те, що 30.04.2024 медичною комісією при ІНФОРМАЦІЯ_3 визнаний придатним до військової служби;

- корінець повістки на ім`я ОСОБА_4 ;

- повістка про відправку в команду 169 (НЦ) ВОС №109915 на 07:00 год 13.10.2024 на ім`я ОСОБА_4 ;

- копія мобілізаційного розпорядження;

- розписка на ім`я ОСОБА_4 про отримання повістки 12.10.2024, на 07:00 год 13.10.2024;

- протоколом про адміністративне правопорушення від 12.10.2024 №300;

- протоколи огляду місця події від 21.10.2024, 08.11.2024;

- протоколи огляду предмета, речей (документів) від 21.10.2024, 22.10.2024, 30.10.2024;

- постанови про приєднання речових доказів до кримінального провадження № № 0001055 від 21.10.2024, 22.10.2024, 08.11.2024;

- висновок експерта №СЕ-19/106-24/15947-ПЧ від 05.11.2024;

- відеофайл добровільної видачі повістки ОСОБА_4 .

Також судом досліджені характеризуючи матеріали на обвинуваченого, а саме:

- копія паспорта громадянина ОСОБА_4 , серія НОМЕР_2 ;

- копія витягу з Реєстру територіальної громади щодо місця реєстрації ОСОБА_4 ;

- характеристика Ружинської селищної ради Бердичівського району від 22.10.2024;

- довідка про склад сім`ї ОСОБА_4 ;

- довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Ружинської селищної ради від 23.10.2024 №883, від 22.10.2024 №728 про те, що ОСОБА_4 з 01.01.2024 по даний час на амбулаторному лікуванні не перебува, стаціонарно медичної допомоги не отримував;

- інформація КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Ружинської селищної ради від 22.10.2024 №727 про те, що ОСОБА_4 на обліку у лікаря нарколога, психіатра не перебуває;

- копії свідоцтв про наролження ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 , будучи військовозобов`язаним, не маючи права на відстрочку, пройшов медичний огляд, що проводився військово-лікарською комісією для визначення ступеня придатності до військової служби, яким останнього визнано придатним до військової служби, ухилився від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, тим самим здійснивши кримінальне правопорушення, передбачене ст. 336 КК України.

При призначенні покарання, суд, відповідно до вимог ст. ст. 65 - 67 КК України, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з класифікацією, передбаченою ст. 12 КК України, обвинувачений вчинив нетяжкий злочин.

Обставини, які згідно зі ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому, судом не встановлені.

Суд не бере до уваги щире каяття обвинуваченого, як обставину, яка пом`якшує його покарання, оскільки покази, дані обвинуваченим в судовому засіданні, не свідчать про його критичну оцінку своєї протиправної поведінки.

Визнання своєї провини ще не означає, що особа стала на шлях виправлення і що її зізнання свідчать про рішучість стати на такий шлях, самосуд свого вчинку. Щире каяття слід відрізняти від визнання провини з метою створити формальні підстави для пом`якшення кримінальної відповідальності. Не заперечення і визнання ОСОБА_4 об`єктивного розвитку подій автоматично не свідчить про його щире каяття, про відвертий осуд своєї поведінки і відповідне суб`єктивне ставлення до вчиненого (постанови ВС колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 28.02.2024, 03.10.2024).

Пасивна позиція ОСОБА_4 під час судового розгляду свідчить про відсутність у засудженого щирого жалю з приводу скоєного та осуду своїх протиправних дій, тобто про відсутність ознак щирого каяття.

Обставини, які згідно зі ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлені.

Дослідженням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває має на утриманні двох неповнолітніх дітей, 2009, 2012 років народження, не судимий, відсутні дані компрометуючого характеру.

Призначаючи покарання обвинуваченому у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує таке.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» звернуто увагу судів на те, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і ЄСПЛ (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винуватого. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

В той же час згідно зі ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

При обранні виду та міри покарання для обвинуваченого суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Обвинувачений хоча і скоїв умисний нетяжкий злочин, але його поведінка створює в очах громадян та суспільства в цілому негативне враження безладдя, безкарності, тим паче під час введеного на всій території України воєнного стану та мобілізації, що суттєво підвищує ступінь суспільної небезпечності як вчиненого діяння, так і особи обвинуваченого.

Оскільки Україна перебуває в умовах збройної агресії з боку російської федерації, то конституційний обов`язок кожного громадянина - захищати Батьківщину, отже, вчинений ОСОБА_4 умисний нетяжкий злочин представляє значну суспільну небезпеку, а тому звільнення від відбування покарання з випробуванням військовозобов`язаного за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації не лише не сприятиме запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень іншими особами, а навпаки створить у таких осіб впевненість у безкарності за відмову від виконання конституційного обов`язку, пов`язаного із захистом Батьківщини, негативне враження безладдя та безкарності, тим паче під час введеного на всій території України воєнного стану та мобілізації.

Вказане свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого правопорушення, оскільки може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим (позиція Верховного Суду у постановах від 15.04.2025 у справі №573/406/24, від 15.11.2023 у справі №641/1067/23).

Верховного Суду у постановах від 09.12.2024 у справі № 146/1811/23 та від 03.12.2024 у справі № 591/6556/23 вказав, що відсутність належного реагування держави, зокрема суду під час призначення покарання за вчинення військовозобов`язаними кримінальних правопорушень у сфері забезпечення призову та мобілізації під час збройної агресії та повномасштабного вторгнення збройних сил російської федерації на територію України, нівелює визначену статями 50, 65 КК України мету покарання і може призвести до збільшення кількості аналогічних кримінальних правопорушень іншими особами, а також неспроможності забезпечення належного виконання завдань з оборони держави, захисту незалежності й територіальної цілісності України, що призведе до порушення прав та інтересів суспільства і держави в цілому.

Встановлені у цьому кримінальному провадженні обставини не дають підстав для застосування ст. 75 КК та звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, адже в такому разі буде досягнута мета злочину, якою прагне досягнути особа, що ухиляється від призову.

Згідно з досудовою доповіддю відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , складеною Бердичівським районним сектором № 2 філії Державної установи «Центр пробації» у Житомирській області, ризики вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та його небезпеки для суспільства є середніми. На думку органу пробації, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого та спосіб його життя, його виправлення без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

Суд не погоджується з висновком органу з питань пробації щодо виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, зважаючи на те, що свідомі громадяни України, захищаючи державу, гинуть та отримують каліцтва. Призначення іспитового строку особі, яка намагається уникнути мобілізації, буде несправедливим та зневажливим відносно захисників України.

Зазначені вище обставини унеможливлюють виправлення обвинуваченого без реального відбуття покарання в умовах ізоляції від суспільства, тому суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої статтею 336 КК України, та, враховуючи дані про особу, вважає за можливе призначити покарання відповідно до найнижчої межі санкції ст. 336 КК, що відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого та конкретним обставинам кримінального провадження, та є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів. Вважати таке покарання надмірно суворим в суду підстав не вбачається.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_4 22.11.2024 (ухвала Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22.11.2024 у справі №274/9102/24) обирався запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання на строк два місяці, тобто до 20.01.2025.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.

Відповідно до ст.124 КПК України суд стягує з обвинуваченого витрати на залучення експерта.

Питання щодо речових доказів слід вирішити згідно зі ст.100 КПК України.

Керуючись ст.100, 371,373, 374, 395,532 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання вироком законної сили не обирати.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з дня його затримання та приведення вироку до виконання.

Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 3 979 (три тисячі дев`ятсот сімдесят дев`ять) грн 50 коп.

Після набрання вироком законної сили речові докази, зокрема, документи військового обліку на військовозобов`язаного ОСОБА_4 , 1982 р.н., розписку повістки на відправку в команду 169 (НЦ) ВОС №100915, повістку про відправку в команду 169 (НЦ) ВОС №109915 на 07:00 год 13.10.2024 на ім`я ОСОБА_4 з двох фрагментів, залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Ружинський районний суд Житомирської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

У відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Копія вироку може бути отримана в суді учасниками судового провадження, а обвинуваченому та прокурору вручити копію вироку негайно після його проголошення.

Суддя Ружинського районного суду

Житомирської області ОСОБА_1