Справа № 372/553/21 Головуючий в 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/773/2025 Доповідач в 2 інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючої), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисника - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0001438 від 10.10.2020 року за апеляційною скаргою захисника обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на вирок Обухівського районного суду Київської області від 07 вересня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Обухівського районного суду Київської області від 07 вересня 2022 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Обухів Київської області, не одруженого, непрацюючого, з середньою професійною освітою, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки;

на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 2 роки;

на підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,уродженця с. Трипілля Обухівського району Київської області, не одруженого, непрацюючого, з середньою професійною освітою, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки;

на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 2 роки;

на підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

частково задоволено цивільний позов ОСОБА_10 та стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 39 187 грн. 99 коп., та в рахунок відшкодування моральної шкоди 15 000 грн;

вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

Відповідно до вироку, ОСОБА_7 за попередньою змовою та разом з ОСОБА_8 , 09 жовтня 2020 року в період часу з 07 години 30 хвилин до 18 години 30 хвилин, з метою незаконного заволодіння чужим майном, переконавшись, що за їхніми діями ніхто не спостерігає, через зачинену хвіртку заднього двору, проникли до подвір`я, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де шляхом віджиму металопластикового вікна на першому поверсі будинку, потрапили до житлової кімнати вказаного будинку, звідки викрали особисте майно належне потерпілому ОСОБА_10 на загальну суму 39 187 грн. 99 коп., чим завдали потерпілому матеріальних збитків у вказаному розмірі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, захисником обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - адвокатом ОСОБА_9 подано апеляційну скаргу, в якій указано на необґрунтованість та незаконність оскаржуваного вироку у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник вказав, що місцевий суд прийшов до передчасних та помилкових висновків про доведеність вини обвинувачених у пред`явленому їм обвинувачені, оскільки вважав, що всі зібрані стороною обвинувачення докази в цьому кримінальному провадженні є недопустимими або недостовірними. Так, захисником вказано про те, що під час проведення слідчої дії, а саме огляду місця події, в якості понятого в порушення приписів ч. 7 ст. 223 КПК України було залучено сина потерпілого - ОСОБА_10 , що на думку захисту, указує про недопустимість проколу огляду місця події та всіх доказів зібраних в ході такого огляду. Крім цього, захисник не погоджується з висновками місцевого суду про те, що рапорт заступника начальника СК Обухівського ВП ГУ НП та схема переміщення автомобіля є доказом вини обвинувачених, оскільки рапорт з огляду на положення ст. 84 КПК України є не доказом, а інформація долучена до нього отримана у поза процесуальний спосіб та не оформлена відповідним протоколом. Також захисник зазначив про те, що зі змісту всіх протоколів пред`явлення особи для впізнання вбачається, що вони підписані ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , однак фотознімки для впізнання були пред`явлені ОСОБА_13 . Таким чином, наявність даних суперечностей приводить сторону захисту про неможливість прийти до однозначного висновку та чітко встановити з ким були проведені дані слідчі дії, а стороною обвинувачення не було забезпечено явку до суду осіб, з якими проводилось впізнання, щоб суд зміг пересвідчитись у достовірності вказаних доказів. Поряд з цим, апелянт також зазначив про те, що інформація щодо аналізу абонентських номерів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не може бути доказом вини обвинувачених в розмінні ст. 84 КПК України, оскільки, на переконання захисту, не має доказового значення, а лише підтверджує переміщення обвинувачених в день події. Крім цього, захисник звернув увагу на те, що обшуки за місцями проживання обвинувачених були проведені без повної фіксації слідчих дій за допомогою аудіо та відеозапису, а також під час проведення обшуку у будинку ОСОБА_8 було неодноразово порушено право ОСОБА_8 на захист. Також захисник вказав про недопустимість протоколу огляду предметів від 25.11.2022 в якості доказу на підтвердження вини обвинувачених, оскільки огляд предметів вилучених під час обшуку відбувався до пред`явлення предметів до впізнання. Однак, одразу після проведення в присутності потерпілого огляду речей, які були вилучені під час обшуків у обвинувачених, слідчим було проведено впізнання речей, про що було складено протокол. Таким чином, захисник вважав протокол впізнання речей недопустимим доказом, оскільки він був отриманий з порушенням вимог ч. 1 ст. 229 КПК України. Щодо висновку експерта № СЕ-19/111-20/57993-ТР від 02.12.2020 захисник зазначив про власне інтерпретування його місцевим судом, а також посилаючись на доктрину плодів отруйного дерева, вважав його недопустимим доказом на підтвердження вини обвинувачених, у зв`язку з недопустимістю протоколу огляду місця події. За наведених обставин просив оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнати невинуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та відмовити у задоволені цивільного позову ОСОБА_10 .

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинувачених та їх захисника, які апеляційну скаргу підтримали, підтвердили наведені в ній доводи та просили закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України; прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а вирок суду без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Положення ст. 17 КПК України регламентують, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

За змістом ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При цьому обвинувальний вирок може бути ухвалений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Тобто, дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Як вбачається з вироку Обухівського районного суду Київської області від 07 вересня 2022 року, визнаючи ОСОБА_7 та ОСОБА_8 винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло, суд послався на такі досліджені в судовому засіданні докази: покази потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001438 від 10.10.2020, відповідно до якого 09.10.2020 року до Обухівського ВП ГУНП в Київській області надійшла заява від ОСОБА_10 про те, що 09.10.2020 року в період з 07.30 по 18.30, невстановлена особа, шляхом віджиму вікна, проникла до будинку, що розташований на території домоволодіння на АДРЕСА_3 та здійснила крадіжку належних ОСОБА_10 грошових коштів, золотих виробів та планшета; протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 09.10.2020 року; протокол огляду місця події від 09.10.2020 року з ілюстративною таблицею до нього, де зафіксовано місце події; висновок експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи № 3860 від 24.11.2020 року щодо вартості викрадених речей; рапорт заступника начальника СКП Обухівського ВП ГУ НП та схему переміщення автомобіля МАЗДА н.з. НОМЕР_1 , згідно яких планшет «Apple iPad Air», який викрали з будинку ОСОБА_10 , намагалися продати 09.10.2020 о 13.19 в м. Києві (Караваєві дачі), а в ході аналізу відеокамер, встановлено автомобіль на якому пересувались вказані особи - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ; протоколи пред`явлення особи для впізнання; інформацію щодо аналізу абонентського номеру НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 та інформацію щодо аналізу абонентського номеру НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_20 за фактом крадіжки з будинку ОСОБА_10 в с. Трипілля Обухівського району; інформацією щодо руху автомобіля МАЗДА н.з. НОМЕР_1 09.10.2020, згідно камер системи «Безпечне місто»; протоколи обшуку; протокол огляду предметів від 25.11.2020; протокол пред`явлення речей для впізнання від 25.11.2020, згідно якого ОСОБА_10 впізнав свої речі, які були в нього викрадені 09.10.2020 року, а саме золоту сережку з білими вставками, лист-повідомлення про ДТП та сертифікат відповідності; висновок експерта № СЕ-19/111-20/57993-ТР від 02.12.2020 та інші докази.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення про визнання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 09 жовтня 2020 року працівниками поліції проведено огляд території домоволодіння потерпілого ОСОБА_10 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 (том 1 а.с. 66). При цьому, як вбачається зі змісту протоколу огляду місця події, під час проведення вказаної слідчої дії було залучено понятих: ОСОБА_21 , а також ОСОБА_10 , який є сином потерпілого, що підтвердив сам потерпілий.

Статтею 223 КПК України передбачено вимоги щодо проведення слідчих (розшукових) дій, в ч. 7 якої вказано про те, що слідчий, прокурор зобов`язаний запросити не менше двох незаінтересованих осіб (понятих) для пред`явлення особи, трупа чи речі для впізнання, огляду трупа, в тому числі пов`язаного з ексгумацією, слідчого експерименту, освідування особи. Винятками є випадки застосування безперервного відеозапису ходу проведення відповідної слідчої (розшукової) дії. Поняті можуть бути запрошені для участі в інших процесуальних діях, якщо слідчий, прокурор вважатиме це за доцільне.

При цьому, вказана стаття передбачає, що понятими не можуть бути потерпілий, родичі підозрюваного, обвинуваченого і потерпілого, працівники правоохоронних органів, а також особи, заінтересовані в результатах кримінального провадження.

Виходячи з норми вищевказаної статті, а також практики Верховного Суду, викладеної в постановах від 10 березня 2021 року у справі № 514/662/14-к, від 16 березня 2020 року у справі № 203/232/17, понятий - це незаінтересована в результатах кримінального провадження особа, яку запрошує слідчий або прокурор для участі у слідчій (розшуковій) дії з метою засвідчення факту, змісту та результатів її проведення. Участь понятих є гарантією правильного безпосереднього сприйняття під час провадження слідчих дій обставин та фактів, що мають значення для кримінального провадження, їх належного фіксування в процесуальних документах. Свідчення понятого базуються на обставинах, свідком яких він був.

Вирішуючи в контексті ст. 86, 87 КПК України питання щодо допустимості вищевказаного протоколу огляду місця події від 09.10.2020 року як доказу, колегія суддів вважає, що залучення родича потерпілого, тим паче сина, в якості понятого під час проведення огляду місця події, прямо суперечить вимогам ч.7 ст. 223 КПК України та свідчить про пряму його заінтересованість в результатах кримінального провадження та не є гарантією правильного безпосереднього сприйняття ним під час провадження слідчих дій обставин та фактів, що мають значення для кримінального провадження, оскільки син безумовно зацікавлений в поверненні викраденого майна батькові та скорішого притягнення винних до кримінальної відповідальності, а тому, за таких обставин, протокол огляду місця події від 09.10.2020р. не може вважатися допустимим доказом, а відомості, які містяться у вказаному протоколі, не можуть бути взяті судом до уваги при прийнятті рішення.

Також на підтвердження вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України суд послався на рапорт заступника начальника СКП Обухівського ВП ГУНП в Київській області майора поліції ОСОБА_22 та схему переміщення автомобіля марки «МАЗДА», н.з. НОМЕР_1 (т.1 а.с.100-104).

Разом з тим, вказаний рапорт не може бути визнаний належним доказом в розумінні вимог ст. 85 КПК України, оскільки він не містить джерела отримання зазначеної в ньому інформації, не містить ні дати його створення, ні вихідного/вхідного номеру. Крім того, інформація, яка зазначена у рапорті, а саме, фотозображення автомобіля, схема переміщення автомобіля отримані у поза процесуальний спосіб, не оформлені відповідними протоколами, тобто отримана не у порядку, передбаченому КПК України, а тому фактичні дані, які містяться у вказаному рапорті не можуть бути визнані доказами у вказаному провадженні.

Колегія суддів звертає увагу на те, що як в суді першої інстанції так і в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції обвинувачені не заперечували того факту, що вони дійсно 09.10.2020 року на автомобілі марки «МАЗДА» разом поїхали до м. Києва, а саме в район «Караваєві дачі», однак метою поїздки був ремонт планшета «Самсунг», який належить ОСОБА_7 . Вказані обставини були підтверджені в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_17 , який показав, що того дня він зустрічався з обвинуваченими та в ході зустрічі в них була розмова про ремонт планшета і що він порадив обвинуваченим поїхати на «Караваєві дачі», де це можливо було зробити, куди вони і їздили. Також допитаний судом свідок ОСОБА_18 показав, що коли 09 жовтня 2020 року він бачився з ОСОБА_8 , останнього ОСОБА_7 попросив відвезти в м. Київ, щоб відремонтувати планшет. Підстав ставити під сумнів покази наведених свідків колегія суддів не вбачає, а прокурором в ході розгляду провадження не спростовано вказаних обставин.

Також суд безпідставно взяв до уваги як докази протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10 жовтня 2020 року та 10 листопада 2020 року (том 1 а.с. 105-112).

Як вбачається зі змісту протоколу пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 10 жовтня 2020 року (том 1 а.с. 105-106), до вказаної слідчої дії був залучений свідок ОСОБА_13 , який повідомив, що може впізнати осіб, які намагалися продати йому планшет марки «Аррle» та вказав на номер фотографії, на якій, на його думку, зображена ця особа. Разом з тим, вказаний протокол містить підпис ОСОБА_11 як особи, якій пред`являлися фотознімки для впізнання. Крім того, до вищевказаного протоколу не долучено довідки або іншого документа, з яких вбачалось би, що на фотознімках, які пред`являлись на впізнання, зображено саме ОСОБА_7 та ОСОБА_8 і що особа, яка впізнає, впізнала саме їх.

Як вбачається зі змісту протоколу пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 10 листопада 2020 року (том 1 а.с. 107-108), до вказаної слідчої дії був залучений свідок ОСОБА_13 , який повідомив, що може впізнати осіб, які намагалися продати йому планшет марки «Аррle» та вказав на номер фотографії, на якій, на його думку, зображена ця особа. Разом з тим, вказаний протокол містить підпис ОСОБА_11 як особи, якій пред`являлися фотознімки для впізнання. Крім того, до вищевказаного протоколу також не долучено довідки або іншого документа, з яких вбачалось би, що на фотознімках, які пред`являлись на впізнання, зображено саме ОСОБА_7 та ОСОБА_8 і що особа, яка впізнає, впізнала саме їх.

Відповідно до протоколів пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 10 листопада 2020 року (том 1 а.с. 109-112), до вказаних слідчих дії був також залучений свідок ОСОБА_13 , разом з тим протокол підписаний ОСОБА_23 і вказані протоколи також не містять зазначення, які саме особи зображені на фотознімках.

При цьому, колегія суддів враховує також те, що в суді першої інстанції явку свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 стороною обвинувачення забезпечено не було, і прокурор в ході розгляду справи відмовився від допиту вказаних свідків для усунення зазначених розбіжностей.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ст. 228 КПК України перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, або за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складається протокол. Проте, як вбачається з протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, вони не містять опису про зовнішній вигляд, прикмети або сукупність ознак, за якими свідки могли впізнати особу. Ті ознаки, які вказані в протоколах (форма та вираз обличчя, форма бороди, вух, очей, носа тощо), мають лише загальний характер та не містять вказівки на конкретні ознаки, за якими свідки впізнали саме ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Таким чином, на думку колегії суддів, при проведенні такої слідчої дії як пред`явлення особи для впізнання за фотознімками слідчим також було допущено порушення вимог ч. 1 ст. 228 КПК України, що призвело до безпідставного визнання протоколів пред`явлення особи до впізнання допустимими доказами та суд безпідставно послався на них при ухваленні вироку.

Посилання суду першої інстанції як на доказ доведеності вини обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на інформацію щодо аналізу абонентського номеру НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 та абонентського номеру НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_20 , а також інформацію щодо руху автомобіля марки «МАЗДА» н.з. НОМЕР_1 09.10.2020, згідно з камери системи «Безпечне місто» (том 1 а.с. 113-124), є безпідставним, оскільки вона свідчить лише про спілкування обвинувачених з іншими абонентами та переміщення автомобіля по місту та жодним чином не доводить наявність обставин, які відповідно до ст. 91 КПК України входять до предмету доказування, тобто не доводить винуватість обвинувачених в крадіжці речей ОСОБА_10 . Будь-яких доводів про те, яким чином наведені документи підтверджують вину обвинувачених за ч. 3 ст. 185 КК України оскаржуваний вирок не містить. Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що з матеріалів кримінального провадження не вбачається, яким чином стороною обвинувачення встановлено, що абонентський номер НОМЕР_2 належить ОСОБА_7 , а абонентський номер НОМЕР_3 належить ОСОБА_20 , а також відсутні будь-які відомості про те, звідки отримано інформацію щодо аналізу вказаних абонентських номерів.

Колегія суддів також вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на висновок експерта № СЕ-19/111-20/57993-ТР від 02.12.2020 року як на доказ, який доводить винуватість обвинувачених. Як вбачається з вказаного висновку, шість слідів, які зображені на аркушах № 18-20 ілюстративної таблиці, залишені підошвою взуття, рельєфний малюнок якої за загальними ознаками такий самий як і у взуття, вилученого у ОСОБА_8 під час проведення обшуку. Однак поза увагою суду залишилось те, що експертом зазначено про непридатність шести слідів, які відображені на зображеннях аркушів № 18-20 ілюстративної таблиці, для ідентифікації слідоутворюючого об`єкта та відповідно вказано про неможливість надання відповіді на питання, чи залишені сліди наданим взуттям (том 1 а.с. 151-158).

Таким чином, наведеним висновком достовірно не встановлено, що сліди з будинку, в якому викрадені речі, були залишені саме тим взуттям, яке було вилучено у ОСОБА_8 .

Крім того, суд не звернув увагу на порушення органом досудового розслідування вимог ст. 229 КПК України, відповідно до якої забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає річ, яка повинна бути пред`явлена для впізнання. Річ, що підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, в числі інших однорідних речей одного виду, якості і без різких відмінностей у зовнішньому вигляді, у кількості не менше трьох. Натомість, як вбачається з матеріалів справи, а саме протоколу огляду предметів від 25.11.2020 року та протоколу пред`явлення речей для впізнання від 25.11.2020 року (том 1 а.с. 142-148) слідчим потерпілому ОСОБА_10 спочатку було пред`явлено для огляду речі, які були вилучені в ході обшуку домоволодіння та автомобіля обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , у тому числі, сережки та документи, після чого слідчим було складено протокол пред`явлення предметів для впізнання, відповідно до якого потерпілому були пред`явлені лише ті речі, що були вилучені під час обшуку.

З урахуванням викладеного суд безпідставно поклав ці докази в основу доведеності вини обвинувачених, без надання їм оцінки на предмет допустимості.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, у вказаному кримінальному провадженні не встановлені достатні, допустимі та беззаперечні докази для доведення винуватості обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України поза розумним сумнівом та вичерпані можливості їх отримати.

Відповідно до положень ст. 62 Конституції України, винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що у вказаному кримінальному провадженні відсутня достатня сукупність достовірних доказів, які б доводили винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, а тому вирок Обухівського районного суду Київської області від 07 вересня 2022 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 неможливо визнати законним та обґрунтованим, і цей вирок підлягає скасуванню, а кримінальне провадження щодо них - закриттю у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи і вичерпанням можливості їх отримати, тобто із підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Що стосується заявленого у вказаному кримінальному провадженні цивільного позову, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 129 КПК України, рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.

З огляду на вищевказане, цивільний позов потерпілого у кримінальному провадженні слід залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Обухівського районного суду Київської області від 07 вересня 2022 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скасувати.

Кримінальне провадження № 0001438 від 10.10.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України та ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України, закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 залишити без розгляду.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4