КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 23 липня 2025 року, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02 липня 2025 року, відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Донецьк, громадянина України, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України,

за участі: прокурора захисника в режимі відеоконференцзв`язку підозрюваного ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого 3 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_8 та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 28 серпня 2025 року, без визначення розміру застави.

Не погоджуючись з таким рішенням, захисник ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою залишити без задоволення клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Захисник зазначає про те, що суть повідомленої ОСОБА_6 підозри збігається із змістом обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000502 від 23.04.2025, який знаходиться на розгляді у Соборному районному суді м. Дніпро.

Також, кримінальне провадження № 0000502 від 23.04.2025 виділено з кримінального провадження № 0000288 від 27.03.2024 у зв`язку із необхідністю встановленню та притягненню невстановлених осіб, а не як окремий епізод. Відтак, орган досудового розслідування має на меті притягнути ОСОБА_6 до відповідальності за вчинення одного і того ж самого злочину.

Стороною захисту під час розгляду клопотань наголошувалося на тому, що формулювання підозри в частині того, що ОСОБА_6 є представником низки підприємств спростовуються відповідями цих підприємств.

Крім того, повідомлення про підозру не містить обов`язкових елементів об`єктивної та суб`єктивної сторони складу злочину.

На думку захисника, ОСОБА_6 безпідставно не визначено розмір застави.

Заслухавши доповідь судді, доводи підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечив проти задоволення скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 23 квітня 2025 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000502, за підозрою, у тому числі ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України.

30 квітня 2025 року ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України та того ж дня його повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України.

02 липня 2025 року старший слідчий 3 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_8 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02 липня 2025 року клопотання задоволено.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування запобіжного заходу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тобто тримання під вартою).

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам в тому числі переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

З ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого підстави для застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою перевірено при розгляді клопотання. При цьому, допитано підозрюваного ОСОБА_6 , заслухано думку прокурора та позицію захисника, з`ясовано інші обставини, які мають значення при вирішенні питання застосування запобіжного заходу.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, оцінюючи їх достатність для висновку про причетність ОСОБА_6 до інкримінованого йому кримінального правопорушення, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у кримінальному провадженні достатньої сукупності доказів, які свідчать про обґрунтованість йому підозри.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07- Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри колегія суддів вважає безпідставними, оскільки наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, на даному етапі досудового розслідування свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, у тому числі наявності або відсутності умислу в діях особи, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Окрім того, слідчий суддя обґрунтовано встановив, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Зокрема, ризик переховуватися від органів досудового слідства та/або суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України) обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке законом передбачене безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі. Враховуючи викладене, підозрюваний будучи добре обізнаним у кримінальному законодавстві України, усвідомлюючи, що вчинив злочин, санкція статті якого передбачає ув`язнення від десяти до дванадцяти років, розуміючи, що є багато свідків його протиправної діяльності, маючи відповідну суму грошових коштів, з метою ухилення від кримінальної відповідальності має можливість втекти та переховуватись від органів досудового слідства та вчиняти спроби покинути територію України.

Водночас, підозрюваний має тісні зв`язки з особами, які на даний час проживають за кордоном, зокрема й на території рф, в тому числі посадові особи суб`єктів господарської діяльності рф, які приймають активну участь у державних закупівлях рф та які готові забезпечити переховування останнього від органів досудового розслідування та суду, з метою ухилення від кримінальної відповідальності за вчинене ним особливо тяжке кримінальне правопорушення.

Ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України) зумовлений тим, що на даний час не встановлено всіх предметів, речей та документів, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин кримінального правопорушення. Відтак, ОСОБА_6 перебуваючи не під вартою, може знищити або сховати вказані матеріальні об`єкти та документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Крім того, враховуючи той факт, що докази злочинної діяльності підозрюваного містяться на мобільному пристрої, зокрема в месенджерах, а також на електронних поштових скриньках, що використовуються ОСОБА_6 , він має можливість поновлення сім-картки оператора мобільного зв`язку та подальшого отримання доступу до інформації, яка знаходиться в аккаунтах месенджерів, а також на електронних поштових скриньках, що ним використовуються.

Також слідчим у клопотанні обґрунтовано ризик незаконного впливу на свідків, інших співучасників інкримінованого йому злочину (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України). За версією органу досудового розслідування підозрюваний ОСОБА_6 є співучасником злочинної схеми із постачання на територію рф трубопрокатного обладнання бувшого у володінні ПАТ «Дніпропетровський трубний завод». Вказане може свідчити про його намір вчинити дії, спрямовані на перешкоджання проведенню швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального правопорушення, а також виявлення обставин, що викривають, та/або виправдовують підозрюваного та обставин, що пом`якшують чи обтяжують його покарання. Зокрема, шляхом схиляння до дачі завідомо неправдивих показань свідками на стадії досудового розслідування, серед яких працівники ПАТ «Дніпропетровський трубний завод», ТОВ «ТД Дніпропетровський трубопрокатний завод», ТОВ НВП «Екологія Дніпро 2000», ТОВ «ТД Фітоліт - Лаймстоун», ТОВ «Ландшафт».

При цьому, ОСОБА_6 , будучи особою, яка здійснює управління підконтрольними Товариствами, залученими до реалізації злочинного механізму, у межах повноважень наділених відповідно до розподілу обов`язків між учасниками організованої злочинної групи, може незаконно вплинути на допитаних свідків.

Водночас, ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, зможе вільно спілкуватись та координувати дії осіб, залучених ним з метою приховування та фальсифікування слідів вчинення кримінального правопорушення, а також вчинення тиску на свідків, яких необхідно допитати у кримінальному провадженні, з метою схилити їх до відмови від дачі правдивих показань або дачі завідомо неправдивих показань у кримінальному провадженні.

Крім того, у кримінальному провадженні наразі встановлюються інші свідки вчинення кримінального правопорушення, відтак є підстави вважати, що підозрюваний в подальшому, знаючи про таких осіб, може як у спосіб погроз, підкупу, психологічного впливу, так і в інший спосіб незаконно впливати на них.

Підставою вважати обґрунтованим ризики перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України) вказує те, що на даний час не встановлені всі співучасники ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України, у зв`язку із цим існує ризик, що підозрюваний може повідомити про факт виявлення їх злочинної діяльності та обставини, які стали відомі йому в ході проведення досудового розслідування, що унеможливить притягнення до кримінальної відповідальності всіх винних осіб.

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України) обґрунтовується тим, що у кримінальному провадженні наразі встановлюються інші свідки та ймовірні співучасники вчинення кримінального правопорушення. Відтак є підстави вважати, що підозрюваний в подальшому, знаючи про таких осіб, може як у спосіб погроз, підкупу, психологічного впливу, так і в інший спосіб незаконно впливати на них.

Водночас встановлено, що ОСОБА_6 , перебуваючи у складі організованої злочинної групи, будучи особою, яка протягом тривалого періоду входила системи управління підприємств, що залучені до реалізації розробленого злочинного механізму, може мати вплив на невстановлених на даний час співучасників кримінального правопорушення та може організуватись та продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, або як безпосередньо, порадами, вказівками чи в інший спосіб сприяти вчиненню іншого кримінального правопорушення із використанням допомоги інших учасників злочинної групи, зокрема, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 тощо.

Колегія суддів не може погодитися з доводами захисту щодо відсутності існування ризиків у даному кримінальному провадженні, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, особу підозрюваного, його роль у даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді щодо необхідності задоволення клопотання слідчого, оскільки він в повному обсязі довів обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_6 на свободу. Вказане рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Крім того, відповідно до абз. 8 ч. 4 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України. У даному кримінальному провадженні, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для визначення розміру застави ОСОБА_6 .

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону, а тому підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу не вбачається.

Істотних порушень вимог КПК України, які могли б стати безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді у даному провадженні не встановлено.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 182, 183, 194, 376 404, 405, 418, 422 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02 липня 2025 року, відносно ОСОБА_6 , - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15

Єдиний унікальний № 761/27650/25 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_16

Провадження № 11-сс/824/5228/2025 Доповідач: ОСОБА_1

Категорія ст.183 КПК України