Рівненський апеляційний суд
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

31 липня 2025 року м. Рівне

Справа № 569/12344/25

Провадження № 11-сс/4815/220/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

підозрюваної ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 08 липня 2025 року про обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000076 від 08.04.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.258 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 08 липня 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ УСБУ в Рівненській області ОСОБА_8 та обрано щодо підозрюваної ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 03 вересня 2025 року без визначення розміру застави.

Не погодившись з рішенням суду, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що підозрювана ОСОБА_6 раніше не судима, згідно її слів вчинила даний злочин під психологічним тиском, оскільки особа, яка надавала їй вказівки, погрожувала розправою у випадку відмови від вчинення злочину. Наголошує, що ОСОБА_6 не має наміру ухилятися від суду і може виконувати покладені на неї процесуальні обов`язки без застосування найсуворішого запобіжного заходу.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді від 08 липня 2025 року та постановити нову, якою застосувати до підозрюваної запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи підозрюваної та її захисника на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.131 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм застосуванням більш м`яких запобіжних заходів мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного і його поведінки.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 , діючи умисно, достовірно знаючи про введений в Україні воєнний стан, усвідомлюючи, що в умовах збройної агресії російської федерації проти України будь-які вибухи, в тому числі у густонаселених місцях, можуть привести до паніки серед цивільного населення, його залякування та порушення громадської безпеки, не пізніше 06.07.2025 року, за грошову винагороду в розмірі не менше 20 000 гривень, погодилась на пропозицію невстановленої особи, яка використовує персональні акаунти у соціальних мережах «Facebook» з назвою « ОСОБА_9 » та «Telegram» з назвою «Dzhoker», здійснити терористичний акт шляхом вибуху в готельно-ресторанному комплексі «4х4» за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, ОСОБА_6 , діючи умисно, за попередньою змовою з особою, яка використовує персональні акаунти у соціальних мережах «Facebook» з назвою « ОСОБА_9 » та «Telegram» з назвою «Dzhoker», у невстановлений досудовим розслідуванням час та спосіб, але до 06.07.2025 року, отримала вказівки від вищевказаної особи як віднайти пакунок рюкзак чорного кольору, в якому знаходився саморобний вибуховий пристрій та два мобільні телефони. У подальшому, ОСОБА_6 , діючи умисно, на виконання вказівки вищевказаної невстановленої на даний час особи та слідуючи її інструкціям, віднайшла зазначений рюкзак, який знаходився в чагарниках за географічними координатами Lat 50.628896? Long 26.245407?. Надалі ОСОБА_6 , проглянувши вміст рюкзаку та переконавшись про наявність в ньому саморобного вибухового пристрою, на виконання вказівки вищевказаної невстановленої на даний час особи, доставила його до готельно-ресторанного комплексу «4х4», розташованого за адресою: Рівненська область, Рівненський район, с. Колоденка, вул. Рівненська, 1а.

Продовжуючи свою протиправну діяльність, діючи умисно, за попередньою змовою з невстановленою на даний час досудовим розслідуванням особою, 06.07.2025 року ОСОБА_6 , перебуваючи у кім. № 19 зазначеного готельно-ресторанного комплексу, на виконання вказівки вищевказаної невстановленої особи, підготувала вказаний саморобний вибуховий пристрій для дистанційної активації шляхом з`єднання швидкозмінної клеми з акумулятором та двох швидкороз`ємних клем, які були змонтовані шляхом приєднання до мобільних пристроїв та електродетонаторів, чим привела його до бойового стану.

У подальшому ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що вказаний вибуховий пристрій буде приведено в дію телефонним дзвінком на наявні в ньому термінали мобільного зв`язку, наразивши при цьому на небезпеку цивільне населення готельного-ресторанного комплексу, залишила його у кім. АДРЕСА_2 та вирушила у невідомому напрямку. Так, ОСОБА_6 виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення зазначеного кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

07 липня 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.258 КК України.

Вимогами ст.177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченимпокладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Апеляційний суд вважає, що рішення про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою постановлене слідчим суддею з дотриманням вимог зазначених статей.

Так, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про існування обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_6 інкримінованого їй кримінального правопорушення, що підтверджується доказами, зібраними органом досудового розслідування, а саме: повідомленням про злочин № 67/2/2/1-107 від 06.07.2025 року, протоколами обшуків від 06.07.2025 року, показаннями свідка ОСОБА_10 від 06.07.2025 року, показаннями свідка ОСОБА_11 від 08.07.2025 року, відповіддю про виконання доручення №67/2/2/1-109 та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Також слідчим суддею враховано те, що в разі визнання останньої винною у вчиненні кримінального правопорушення, їй загрожує покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 12 років з конфіскацією майна або без такої, що свідчить про існування ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, а в умовах воєнного стану, який на теперішній час діє в Україні, ризик втечі лише збільшується. І хоч тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом з тим, колегія суддів вважає, що продовжує існувати ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити те, в якому ОСОБА_6 підозрюється, оскільки їй інкримінується вчинення злочинів з використанням засобів електронного зв`язку, тому в разі звільнення останньої з-під варти вона може продовжити комунікувати з невстановленими на даний час особами за допомогою мобільного зв`язку чи з використанням соціальних мереж.

Доведеним, на думку апеляційного суду, є й ризик незаконного впливу на свідків, які, як встановлено органом досудового розслідування, є її дочкою та знайомою, а також ризик знищити, сховати чи спотворити докази, які мають істотне значення для кримінального провадження, зокрема знищити діалоги в соціальних мережах, в яких їй надавалися вказівки та де вона звітувала про виконану роботу.

Ці обставини свідчать про те, що на даному етапі досудового розслідування стороною обвинувачення доведено, що належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 не може забезпечити більш м`який запобіжний захід, тому місцевий суд дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою.

Крім того, апеляційний суд враховує те, що на даний час в Україні введено режим воєнного стану, що також є відповідним ризиком, який з врахуванням даних про особу підозрюваної, характером інкримінованого їй злочину, здійснення контролю в зазначених умовах за останньою правоохоронними органами, в разі застосування до неї інших більш м`яких запобіжних заходів, буде ускладненим.

Доводи підозрюваної та її захисника про надходження погроз в разі не виконання завдання є необґрунтованими, оскільки остання мала можливість звернутися до правоохоронних органів для запобігання злочину та встановлення особи, яка їй погрожувала та надавала вказівки, однак даний дій не вчинила, чим наразила на небезпеку інших осіб.

З огляду на викладене, матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваної, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості саме для встановлення вини чи її відсутності у особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Апеляційний суд також враховує положення ч.6 ст.176 КПК України, відповідно до якогопід час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 КК України, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою, у зв`язку з чим даний запобіжний захід є безальтернативним, тому доводи захисника ОСОБА_7 про можливість застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на вимогах Закону.

Таким чином, під час розгляду клопотання слідчого з`ясовані всі обставини, які мають значення для вирішення питання про обрання підозрюваній ОСОБА_6 запобіжного заходу, які були оцінені в сукупності та стали підставою для прийняття законного судового рішення, тому апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції,а відтак і для задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 08 липня 2025 року про обрання щодо підозрюваної ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000076 від 08.04.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.258 КК України, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваної без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3