ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 57
телефон приймальні судді 099 520 65 95
Справа № 932/7077/25
Провадження № 1-кс/932/2758/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року м. Дніпро

Слідча суддя Шевченківського районного суду м. Дніпра ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання старшого слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, ОСОБА_5 , погоджене прокурором відділу Донецької обласної прокуратури ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0020334 від 06.06.2025, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України стосовно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Донецьк, громадянки України, освіта вища, не судима, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 -

установила:

До слідчої судді 30.06.2025 надійшло клопотання старшого слідчого Першого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого в місті Краматорську, погоджене прокурором, про обрання у порядку ч. 6 ст. 193 КПК України запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , яка підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

В обґрунтування свого клопотання старший слідчий зазначає, що Першим слідчим відділом ТУ ДБР, розташованого у м. Краматорську здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0020334 від 06.06.2025.

Досудовим розслідуванням встановлено, що Постановою Верховної Ради України від 10.04.2008 за № 216-VI ОСОБА_6 призначено на посаду судді Ленінського районного суду міста Донецька безстроково.

У подальшому, 16 липня 2015 року, на підставі Постанови Верховної Ради України №788-VIII, ОСОБА_6 було звільнено з посади судді Ленінського районного суду міста Донецька, у зв`язку з поданням заяви про звільнення з посади за власним бажанням.

Водночас громадянка України ОСОБА_6 , будучи колишньою суддею Ленінського районного суду міста Донецька, у порушення вимог ст. ст. 1, 2, 17, 65, 124-129-1, 132, 133 Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» своїми умисними діями, які виразились в державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, державній безпеці України, що виразилось в наданні іноземній державі Російській Федерації та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинила злочин проти основ національної безпеки України.

У невстановлений досудовим розслідуванням період часу, але не пізніше 05.04.2019, колишня суддя Ленінського районного суду міста Донецька, громадянка України ОСОБА_6 , знаходячись на тимчасово окупованій території Донецької області (більш точне місце досудовим розслідуванням не встановлено), умисно, з власної ініціативи, керуючись злочинною метою, надала згоду представникам РФ та представникам так званої «ДНР» на перехід на їх бік шляхом добровільного зайняття посади у структурному підрозділі окупаційної адміністрації РФ - незаконно створеному судовому органі «ДНР» - «верховном суде донецкой народной республики», зокрема посади «судья верховного суда донецкой народной республики», на яку і була призначена «Постановлением народного совета донецкой народной республики» №II-111П-НС від 05.04.2019.

У подальшому, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на надання допомоги іноземній державі російській едерації та її представникам в проведенні підривної діяльності проти України, ОСОБА_6 , приблизно 14.11.2019 (більш точний час під час досудового розслідування не встановлено), перебуваючи у приміщенні так званого «верховного суда донецкой народной республики», за адресою: м. Донецьк, вулиця Челюскінців, 163, з метою укріплення незаконної влади «днр», підконтрольній рф, та переконання місцевого населення у легітимності злочинної діяльності окупаційної адміністрації, приймала участь у публічних заходах, які проводились представниками окупаційних засобів масової інформації щодо встановлення та утвердження тимчасової окупації частини території України, підтримки рішень та дій держави-агресора, окупаційної адміністрації держави агресора, про що 14.11.2019 викладено пост у мережі Інтернет на сайті «Донецькое агенство новостей» під назвою «Пушилин вручил судьям верховного суда республики первые бессрочные удостоверения».

Крім того, продовжуючи виконувати свій злочинний умисел, спрямований на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, державній безпеці України, надання допомоги іноземній державі російській федерації та її представникам в проведенні підривної діяльності проти України, ОСОБА_6 на підставі «указа президента российской федерации» №607 від 14.08.2023 обійняла посаду «судьи верховного суда донецкой народной республики», та продовжила здійснювати правосуддя від імені «днр» протиправно приймати судові рішення, тим самим сприяти представникам рф у проведенні підривної діяльності проти України, що полягало у створенні умов для функціонування на території України судового органу окупаційної адміністрації «днр», що в свою чергу призводить до зміцнення окупаційної влади та недопущенню контролю державної влади Україні на частині території Донецької області.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні державної зради, а саме у діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, державній безпеці України, що виразилось в наданні іноземній державі російській федерації та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Закону України № 1689-VII від 07.10.2014).

06 червня 2025 року повідомлення про підозру та повістки про виклик на 10, 11, та 12 червня 2025 року ОСОБА_6 вручено у порядку, передбаченому ст. ст. 111, 135, 278 КПК України, а саме шляхом публікації у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, а також шляхом вручення її копії захиснику підозрюваної ОСОБА_4 .

Так, 06.06.2025 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, в порядку, передбаченому ст. ст. 111, 135, 278 КПК України, а саме шляхом публікації в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, а також шляхом вручення її копії захиснику підозрюваного.

У той же час, жодного разу у призначений час ОСОБА_6 до слідчого не з`явилася та причин своєї неявки не повідомила, у зв`язку з чим 12 червня 2025 року постановою старшого слідчого підозрювану ОСОБА_6 оголошено в розшук.

Таким чином, у сторони обвинувачення є достатні підстави вважати, що процесуальна поведінка підозрюваної свідчить про спробу ухилення від органів досудового розслідування та/або суду, намагання затягнути досудове розслідування, та перешкоджає кримінальному провадженню, беручи до уваги наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також тяжкість покарання, що загрожує у випадку визнання ОСОБА_6 винуватою у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, а тому обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваної ОСОБА_6 є необхідним, адже остання переховується від органів досудового розслідування та суду, а одержавши відомості про письмове повідомлення про підозру, ОСОБА_6 до початку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу вчинить дії, які є підставою для застосування запобіжного заходу.

У судовому засідання прокурор підтримав своє клопотання. Адвокат заперечував щодо його задоволення, зауважив, що не підтверджені ризики, визначені у клопотанні, окрім того відсутні відомості що ОСОБА_6 оголошена у міжнародний розшук.

Згідно з ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам визначеними положеннями цієї статті.

Статтею 178 КПК України визначено обов`язок суду, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінити в сукупності всі обставини вчинення підозрюваним кримінального правопорушення та особу підозрюваного.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий відповідно до ст. 194 КК України суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Враховуючи зібрані органом досудового слідства докази та встановлені під час розгляду клопотання обставини, слідча суддя вважає обґрунтованою повідомлену ОСОБА_6 підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

Так, частиною 1 статті 111 КК України передбачено кримінальну відповідальність за державну зраду, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, шпигунство, надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, яке карається позбавленням волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна або без такої.

ОСОБА_6 повідомлено про підозру у державній зраді, а саме у діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, державній безпеці України, що виразилось в наданні іноземній державі російській федерації та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України (а.с.115-122).

Постановою прокурора ОСОБА_7 матеріали кримінального провадження №0000187 від 19.04.2023 стосовно ОСОБА_6 06.06.2025 року виділені у кримінальне провадження № 0020334 (а.с.16-21).

До матеріалів клопотання долучено постановление о назначении на должность судей верховного суда днр (мовою оригіналу) від 05.04.2019 року (а.с.79), а також указ президента рф «о назначении судей федеральных судом и о представителях президента рф в квалификационных коллегиях судей субьектов рф» (мовою оригіналу) від 14.08.2023 (а.с.80-82), серед яких зазначено ОСОБА_6 .

На підтвердження обґрунтованості підозри до матеріалів клопотання також долучено протокол огляду від 12.05.2025 відеоматеріалу від 15.10.2019 року під назвою «удостоверение судей днр» (мовою оригіналу) (а.с.60-78), протокол допиту свідка ОСОБА_8 , протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_8 , протокол огляду відеоматеріалу від 15.10.2019 року під назвою «удостоверение судей днр» за участі свідка ОСОБА_8 від 14.05.2025 (а.с.83-90), протокол допиту свідка ОСОБА_9 , протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_9 , протокол огляду відеоматеріалу від 15.10.2019 року під назвою «удостоверение судей днр» за участі свідка ОСОБА_9 від 14.05.2025 (а.с.91-100).

Відповідно до інформаційної довідки від 18.06.2025 ОСОБА_6 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.114).

ОСОБА_6 є громадянкою України (а.с.114).

Наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України також доведено, оскільки про ризик, визначений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду свідчать тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 в разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, в якому вона підозрюється (відповідно до ст. 12 КК України вказаний злочин відноситься до категорії особливо тяжких злочинів та санкція ч. 1 ст. 111 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк карається позбавленням волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої; вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваною кримінального правопорушення; неприбуття на виклик до слідчого три рази поспіль та не повідомлення органу досудового розслідування та Донецьку обласну прокуратуру про причини та неможливість прибути, що свідчить про те, що підозрювана на цей час вже переховується від органу досудового розслідування; спосіб вчинення злочину вчинення його умисно, під час воєнного стану, що має негативні наслідки для всієї територіальної громади та України в цілому, знаходиться на окупованій території, співпрацюючи з окупаційною адміністрацією країни-агресора РФ, що з великою часткою ймовірності спонукатиме її до втечі.

Також цілком реально, що перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином що підтверджується тим, що ОСОБА_6 , розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для неї, може здійснити вплив на свідків, а саме може погрожувати свідкам, щоб вони відмовились від своїх показань, які вони надали або будуть надавати під час досудового розслідування та в суді.

Вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, підтверджується тим, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може вчинити інший однорідний злочин, або інші злочини, тим самим продовжити переховуватись та ухилятись від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, у вчиненні якого останній повідомлено про підозру.

Матеріалами клопотання підтверджено, що 06.06.2025 повідомлення про підозру ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та повістки про виклик до Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську на 10-12 червня 2025 року опубліковано на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора (а.с.135).

Також 06 червня 2025 повідомлення про підозру ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та повістки про виклик до Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську на 10-12 червня 2025 року опубліковано в газеті «Урядовий кур`єр», яка є ЗМІ загальнодержавної сфери розповсюдження, вручено захиснику підозрюваної (а.с.125-126).

Отже, відповідно до положень ст. 42 КПК України, з моменту публікації повідомлення про підозру ОСОБА_6 на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та в газеті «Урядовий кур`єр», яка є ЗМІ загальнодержавної сфери розповсюдження та, тобто з 06.06.2025 ОСОБА_6 є підозрюваною у вказаному кримінальному провадженні.

Про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, або вчинити інше кримінальне правопорушення свідчать також ті факти, що в окремих містах та районах Донецької області всупереч законодавству України 11.05.2014 проведено незаконний референдум з питання «О поддержке акта о государственной независимости донецкой народной республики», за результатами якого 12.05.2014 проголошено створення незаконного псевдодержавного утворення «донецкая народная республіка» (далі - «днр»).

У результаті вищезазначених подій значна кількість території та населених пунктів Донецької області протягом квітня-вересня 2014 року опинилась під контролем регулярних об`єднань і підрозділів Збройних Сил та інших військових формувань РФ, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів, які Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18.01.2018 № 2268-VIII, Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17.03.2015 № 254-VIII та Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» від 16.09.2014 № 1680-VII визнані тимчасово окупованими територіями, а органи державної та місцевої влади України, бюджетні установи України, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 595, припинили свою діяльність на вказаних територіях та переміщені на підконтрольну органам державної влади України територію.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VII від 15.04.2014 - тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації.

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюється або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст. 109-114-1,258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, зокрема, передбачених ст. 109-114 -1 КК України. У зв`язку з тим, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, до неї може бути застосований виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Отже, слідчою суддею виконано вимоги ст. 194 КПК України.

Згідно із ч.6 ст. 193 КПК України, слідчий суддя розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Той факт, що підозрювана ОСОБА_6 перебуває на тимчасово окупованій території України підтверджується, зокрема, зібраними під час досудового розслідування доказами.

Постановою старшого слідчого ОСОБА_6 оголошена у розшук (а.с.142-143).

01 липня 2025 року провадження у справі поновлено.

Під час судового розгляду клопотання адвокат ОСОБА_4 наголошував на тому, що ОСОБА_6 не було оголошено у міжнародний розшук, а тому до неї не може застосовано запобіжний захід тримання під вартою

Слідча суддя вважає, що відповідно до вимог ч. 6 ст. 193 КПК України визначено такі умови як: доведеність підстав ст. 177 КПК України; достатні підстави вважати, що підозрюваний виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України; та/або оголошений у міжнародний розшук.

Тобто законодавець застосував одночасно у правовій конструкції сполучники "та" і "або", які є сполучниками сурядності та які використовуються для зв`язку однорідних членів речення або частин складносурядного речення. "Та" виражає єдність або перелік, сумісність дій або ознак, а "або" вказує на вибір, альтернативу. Отже, семантичним розбором сполучника "та" вбачається, що останній виражає єднальний зв`язок, вказує на те, що перелічувані елементи знаходяться в однаковому відношенні між собою, або ж доповнюють один одного.

У той час як сполучник "або" виражає розділовий зв`язок, вказує на можливість вибору між двома або більше варіантами.

Отже, оголошення у міжнародний розшук розглядається як можливість одночасного існування, так і альтернатива, за умови підстав вважати, що особа перебуває на тимчасово окупованій території.

Більш того, саме із метою усунення правової колізії, яка існувала до внесення змін до вимог кримінального процесуального законодавства, щодо вдосконалення окремих положень у зв`язку із здійсненням спеціального досудового розслідування Законом України від 27.04.2021 № 1422-IX внесені зміни у т.ч. до ст. 193 КПК України згідно із якими оголошення у міжнародний розшук носить необов`язковий (альтернативний) характер, тобто підставою для здійснення спеціального досудового розслідування може бути факт переховування особи і на території України (це випливає з використання мовної конструкції «у тому числі»).

Таким чином, сфера застосування спеціального (заочного) досудового розслідування у випадку прийняття законопроекту як закону, поширюватиметься не лише на осіб, які переховуються за кордоном (сама можливість такої втечі та переховування свідчить про високу небезпечність таких осіб), а й широко застосовуватиметься стосовно осіб, які перебувають на території України, але правоохоронні органи з тих чи інших причин не можуть встановити їх місцезнаходження.

Окрім того, за сталою практикою Європейського суду з прав людини хоча провадження, які проводяться за відсутності обвинуваченого, самі по собі не є несумісними зі статтею 6 Конвенції, відмова в правосудді відбувається тоді, коли особа, засуджена in absentia, не може згодом отримати від суду, який розглядав її справу, повторний розгляд по суті обвинувачення, як стосовно права, так і факту, у разі якщо не було встановлено, що він відмовився від свого права постати перед судом і захищати себе, або те, що він мав намір уникнути суду («Сейдовіч проти Італії»). Це пояснюється тим, що обов`язок гарантувати право обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення бути присутнім у залі суду - або під час початкового розгляду, або під час повторного судового розгляду є однією з основних вимог статті 6 («Стойчков проти Болгарії»).

За таких обставин, ухвала слідчого судді про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваної, не позбавляє у подальшому підозрювану самостійно чи через представника захищати свої права безпосередньо у суді. Більш того, визначення строку тримання особи під вартою, здійснюється лише під час застосування щодо особи запобіжного заходу, що відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України, можливе після затримання особи, а слідчий суддя, суд не пізніш як через сорок вісім годин з часу доставки такої особи до органу досудового розслідування, зобов`язаний розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід за обов`язкової присутності такого підозрюваного, обвинуваченого, що узгоджується із приписами ч. 6 ст. 193 КПК України.

Слідча суддя виснує, що під час розгляду клопотання прокурор та старший слідчий довели факт належного повідомлення ОСОБА_6 про підозру за ч. 1 ст. 111 КК України, як і факт належного виклику її до слідчого у якості підозрюваної, доведено факт її перебування на тимчасово окупованій території України, за таких умов доведено мету і підстави застосування запобіжного заходу, визначеного ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, перебуває на тимчасово окупованій території України, тому слідчий суддя під час постановлення цієї ухвали не вбачає підстав для визначення розміру застави підозрюваній для забезпечення виконання обов`язків, передбачених КПК України.

Згідно ч. 4 ст. 197 КПК України, у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі ч. 6 статті 193 цього Кодексу строк дії такої ухвали не зазначається.

Керуючись ст. ст. 131 , 176-178 , 193 -197, 199 КПК України , слідча суддя

постановила:

Клопотання старшого слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0020334 від 06.06.2025, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

У порядку ч. 6 ст. 193 КПК України обрати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваній у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Роз`яснити, що згідно з положеннями ч. 6 ст.193 КПК України після затримання особи і не пізніше як через сорок вісім годин з часу доставки її до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановлює ухвалу.

Строк дії такої ухвали не зазначається згідно ч. 4 ст. 197 КПК України.

Контроль за виконанням ухвали покласти на уповноважену особу Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали постановлено 01 липня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_10