ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2475/25 Справа № 185/2302/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000463, в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою на гауптвахті, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гарболово Всеволожського району Ленінградської області російської федерації, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2016 року народження, військовослужбовця, який проходить службу на посаді помічника начальника 2 групи охорони та патрульно-постової служби 4 взводу охорони та патрульно-постової служби 2 роти ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючого військове звання «молодший сержант», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_7

захисника ОСОБА_5

в режимі відеоконференції

обвинуваченого ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А :

За ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід, у вигляді тримання під вартою на гауптвахті, строком на 60 днів, тобто до 28 серпня 2025 року, включно.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, покарання у разі доведеності вини останнім передбачено у виді позбавлення волі до дванадцяти років з конфіскацією майна, що свідчить про продовження існування ризику переховування останнього від суду.

Крім того, судом також встановлено продовження існування ризиків незаконного впливу з боку обвинуваченого на інших учасників кримінального провадження, які ще судом не допитані, а також ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

При цьому, судом було встановлено, що всі обставини, досліджені в ході судового засідання, у сукупності не дають достатні підстави про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 з тримання під вартою на інший, більш м`який.

В апеляційній скарзі:

- захисник просить ухвалу суду скасувати та винести нову, якою змінити обвинуваченому ОСОБА_6 з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

В обґрунтування вказує, що ризик переховування від суду обвинуваченого ОСОБА_6 судом не доведено, адже не обґрунтовано і не мотивовано те, що він є несудимим, має родину, перебував на військовій службі, на яку твердо бажає повернутися. Вказує, що ним було долучено до матеріалів справи письмову згоду командира військової частин НОМЕР_1 про прийняти ОСОБА_6 для продовження проходження військової служби.

Крім цього вказує, що допитані в судовому засіданні інші обвинувачені, жодним чином не вказали на причетність ОСОБА_6 до інкримінованих йому злочинів, що в свою чергу також свідчить про відсутність ризику незаконного впливу з боку ОСОБА_6 на інших учасників кримінального провадження.

За наведеного, захисник вважає, що посилання суду на необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ґрунтується лише на припущеннях.

Заслухавши обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які просили задовольнити вимоги апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги захисника, перевіривши та обговоривши доводи і вимоги апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , в достатній мірі досліджені обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання останнього під вартою та зроблений обґрунтований висновок про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

Врахована наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, а також продовження існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду; незаконного впливу на інших учасників кримінальному провадженні, а також вчинення іншого кримінального правопорушення.

Враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, існують підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.

Крім того враховується, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, проти громадської безпеки та у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, проти здоров`я населення, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до дванадцяти років з конфіскацією майна, що дає підстави для висновку, що обвинувачений, усвідомлюючи покарання, яке йому загрожує, в разі визнання винуватим, може здійснити спроби переховування від суду, незаконно впливати на інших учасників кримінальному провадженні, а також, з огляду на кількість епізодів злочинної діяльності та співучасників вчинення злолинів, продовжує існування ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Таким чином, продовження існування зазначених вище ризиків у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діянь, які інкримінується останньому, та більш м`які запобіжні заходи, в тому числі і у виді особистого зобов`язання, як на це вказує захисник, не забезпечать належної його процесуальної поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Отже, продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою в умовах гауптвахти обвинуваченому ОСОБА_6 , є таким, що в повній мірі відповідає наведеним вище нормам закону, правовим позиціям Європейського Суду з прав людини та обставинам цього кримінального провадження і на даному етапі кримінального провадження зможе запобігти визначеним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_6 під вартою, як на це посилається захисник в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що встановлені щодо цього обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України, є виключно вагомими та попередження їх можливе лише за умови ізоляції обвинуваченого ОСОБА_6 від суспільства.

Не є при цьому прийнятими доводи захисника про те, що оскаржена ухвала постановлена без об`єктивно з`ясованих обставин, з посиланням на те, що інші обвинувачені не вказали на причетність ОСОБА_6 до інкримінованих йому злочинів, оскільки такі доводи фактично зводяться до вирішення питань доведеності чи недоведеності вини ОСОБА_6 в інкримінованих йому злочинах, які вирішуються судом першої інстанції при ухваленні вироку, і на даному етапі кримінального провадження ці питання не розглядаються.

Що стосується посилання захисника на те, що ОСОБА_6 є раніше не судимим, має родину, перебував на військовій службі, на яку яку твердо бажає повернутися, то ці обставини не можуть бути достатнім важелем для зменшення встановлених ст. 177 КПК України ризиків, крім того, ці обставини існували і на момент вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці обвинуваченого.

При цьому судом першої інстанції було слушно зауважено з приводу бажання ОСОБА_6 повернутися на військову службу, зокрема, що що зміна запобіжного заходу з тримання під вартою для проходження військової служби, відповідно до ст. 616 КПК України, відбувається виключно за клопотанням прокурора.

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, тому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000463, в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою на гауптвахті, відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4