Справа № 711/9018/24
Номер провадження 1-кп/711/233/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2025 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Придніпровського районного суду м. Черкаси кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003506 від 12.10.2024, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Черкаси, громадянки України, працюючої на посаді професора та завідувача кафедри в Харківській державній академії дизайну та мистецтв, з вищою освітою, одруженої, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , 12 жовтня 2024 року близько 09 години 30 хвилин, керуючи автомобілем марки Citroen C4, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись в місті Черкаси по проїзній частині вулиці Надпільна, зі сторони вулиці Небесної Сотні в напрямку до вулиці Митницька, поблизу будинку № 121, що по вулиці Небесної Сотні, проявила неуважність та порушила вимоги:

- п. 2.3.б) Правил дорожнього руху України, згідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п. 10.1 Правил дорожнього руху України, згідно до якого водій перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

- п. 10.4. Правил дорожнього руху України, відповідно до якого перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою.

Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот.

За наявності трамвайної колії посередині проїзної частини водій нерейкового транспортного засобу, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям, повинен дати дорогу трамваю.

Під час руху вона, грубо порушуючи вказані правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, керуючи автомобілем Citroen C4, реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись в місті Черкаси по проїзній частині вулиці Надпільна, зі сторони вулиці Небесної Сотні в напрямку до вулиці Митницька, поблизу будинку № 121, що по вулиці Небесної Сотні, в середній смузі руху, при виконанні маневру повороту ліворуч для з`їзду з проїзної частини на місце для стоянки, не впевнилася в безпеці свого руху, не дала дорогу транспортному засобу, що рухався в лівій смузі руху, змінила напрямок свого руху ліворуч, внаслідок чого допустила зіткнення з автомобілем Renault Scenic, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався по проїзній частині вулиці Надпільна, зі сторони вулиці Небесної Сотні в напрямку до вулиці Митницька позаду в попутному напрямку. Після зіткнення автомобіль Renault Scenic, реєстраційний номер НОМЕР_2 , змінив напрямок руху ліворуч, виїхав за межі лівого краю проїзної частини вулиці Надпільна та здійснив наїзд на будинок № 121 по вулиці Небесної Сотні.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_7 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 02-01/983 від 30.10.2024, отримав тілесні ушкодження: травма правої кисті з переломами 3 та 5 п`ясних кісток, що відноситься до категорії тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я; травма голови зі струсом головного мозку до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Спричинення потерпілому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень середньої тяжкості знаходиться в причинному зв`язку, відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №СТ/349Е-24 від 01.11.2024, з порушенням водієм автомобіля Citroen C4, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_5 вимог пп. 10.1. та 10.4. Правил дорожнього руху України.

Вказаними діями ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог пунктів 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 вину в скоєному злочині, предбаченому ч. 1 ст. 286 КК України визнала. Пояснила, що 12.10.2024 близько 09.30 год. керуючи своїм транспортним засобом, а саме автомобілем Сітроен С4 в м. Черкаси по вул. Надпільна, вона отримала від чоловіка телефонний дзвінок, який дуже сильно її розхвилював, враховуючи що вона гіпертонік, то в неї почали терпнути руки. Тому вона стоячи на перехресті, побачила місце для паркування, хотіла на ньому зупинитись, щоб заспокоїтись та прийняти ліки. Перед собою вона бачила 3 автомобілі, проте автомобіль потерпілого вона не бачила, стоячи у своєму середньому ряду. Виконуючи маневр, вона дивилася в усі дзеркала своєї автівки, проте автомобіль потерпілого не помітила. Коли вона переїхала перехрестя, то вона включила лівий світловий покажчик напрямку руху і здійснила поворот ліворуч, на стільки, наскільки це дозволяли зробити її затерплі руки. Однак відбулось зіткнення з автомобілем потерпілого. Через оніміння рук, після ДТП вона навіть не могла користуватись телефоном, щоб викликати швидку та поліцію. Зіткнення прийшлось на її передні водійські двері, а автомобіль потерпілого розвернуло та по інерції він в`їхав у будинок. Вину визнає, а саме в тому що дійсно допустила порушення ПДР, які призвели до зіткнення автомобілів.

На уточнюючі запитання прокурора обвинувачена пояснила, що коли вона відчула що її руки почали терпнути, то вона в той момент стояла на перехресті на червоний світловий покажчик, а тому коли вона рушила з місця, то швидкість руху її автомобіля була мінімальна, оскільки вона мала намір паркуватися на спеціальному майданчику, який був розташований за перехрестям. Вона визнає, що нею було допущено порушення пунктів ПДР, що призвело до ДТП. Після ДТП потерпілий викликав швидку. На місце зіткнення приїхало дві бригади ШМД, і вони одразу почали надавати їм допомогу, тому вона особо не спілкувалась із потерпілим. Пізніше, вона зателефонувала до потерпілого з метою надання йому допомоги, проте розмова між ними відбулась не діже приємна і в подальшому потерпілий не йшов на контакт. Потім питання щодо відшкодування шкоди потерпілому вирішувалось через їх адвокатів. Вона здійснила переказ коштів потерпілому в розмірі 20000грн. в якості часткового відшкодування завданої шкоди, проте він їх 3 місяці принципово не забирав і вони повернулись їй.

На запитання представника потерпілого обвинувачена пояснила, що вину по пред`явленому обвинуваченню вона визнає. Проте цивільний позов визнає частково через те, що в момент зіткнення автомобілів, вона була пристібнута паском безпеки і тому вона не отримала жодних тілесних ушкоджень, однак в момент ДТП потерпілий не був пристебнутий, що, на її думку, впливає на ступінь отриманих ним тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 суду пояснив, що 12.10.2024 близько 09-30 год. він керуючи своїм автомобілем Рено, рухався по вул. Надпільна в м. Черкаси. В той день періодично йшов дощ, дорожнє покриття було вологим. На світлофорі він призупинився, а потім рушив на зелений. Весь час він рухався прямо в лівій полосі. Приблизно навпроти будинку 121 по вул. Небесної Сотні, він побачив автомобіль Сітроен в середній смузі руху, який увімкнув лівий покажчик руху та різко почав повертати ліворуч не надавши йому переваги у русі. В наслідок чого відбулось зіткнення їх автомобілів. В нього не було часу для здійснення будь-якого маневру для уникнення зіткнення. Від зіткнення, його автомобіль відкинуло на бетону стіну будинку. Від удару, в його автомобілі спрацювали подушки безпеки, які врятували його життя. Однак він відчув біль у лівій руці. Підійшовши до обвинуваченої, вона йому повідомила що погано себе почуває. Він викликав бригаду ШМД та поліцію. В нього був перелам кісті та СГМ. ДТП відбулось у день його весілля, яке через цю подію не відбулось, не дивлячись на те, що був замовлений ресторан, очікували гості та витрачені кошти на інші підготовчі заходи для його проведення. В нього було тривале лікування, біль у руці він відчує до сих пір. В результаті травми руки, в нього обмежилась рухливість пальців та кісті, через що він втратив можливість займатися музикою. В нього змінився загальний уклад життя через пошкодження його транспортного засобу та отриманої травми. Він підтримує свій цивільний позов та просить його задовольнити у повному обсязі.

На запитання головуючого потерпілий пояснив, що в момент ДТП він був пристебнутий паском безпеки.

На підтвердження вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, стороною обвинувачення надані наступні докази, які були судом досліджені, оголошені та перевірені на предмет їх достовірності в судовому засіданні.

Згідно протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 12.10.2024 зі схемою до вказаного протоколу та таблиці зображень до вказаного протоколу по факту ДТП, старший слідчий СВ Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_9 , в присутності понятих та водія ОСОБА_5 , провів огляд місця події, яким є місце ДТП, яке знаходиться по вул. Надпільній від вул. Небесної Сотні до вул. Митницької в м. Черкаси, кут (край) будинку № 121. Огляд проводився за погодних умов: похмуро, опади у вигляді дощу, температура повідря +11?С. Місце ДТП розташовано: м. Черкаси, вул. Небесної Сотні, 121, елементи дороги: проїзна частина горизонтальна джілянка, пряма в плані. Вид дорожнього покриття - асфальтобетонне, вологе, чисте, загальною шириною 10.7 м, число смуг три. Дорожня розмітка 1.5. До проїзної частини примикають бордюрний камінь праворуч та ліворуч, далі за тротуаром-узбіччям розташовано будівлі місського типу. Спосіб регулювання руху не регулююється. Умови освітленості світла. Наявні камери вуличного відеоспостереження на перехресті вул. Надпільної і вул. Небесної Сотні в м. Черкаси. Видимість на даній ділянці дороги при денному освітленні 300 м. Наявність слідів, що свідчать про переміщення об`єктів нра мсіці пригоди транспортні засоби змінили своє ротзташування після зіткнення. На автомобілі Citroen C4, реєстраційний номер НОМЕР_1 пошкодження локалізовані в передній лівій частині автомобіля, а саме пошкоджені ліві передні дверцята. На автомобілі Renault Scenic, реєстраційний номер НОМЕР_2 пошкодження локалізовані в передній частині, а саме пошкодлжено передній бампер, радіаторна решітка, права передня фара, капот, праве переднє крило. Гальмові системи обох автомобілів в нормі, рульове керування в нормі, колеса і шини обох автомобілів тиск в нормі. Наявність відокремлених від ТЗ частин, деталей і інших об`єктів: під № 3 і № 4 на план-схемі позначено осип скла і пластику. Наявність на місці ДТП слідів контактної взаємодії ТЗ з навколишніми об`єктами, предметами: автомобіль Renault Scenic, реєстраційний номер НОМЕР_2 після зіткнення з автомобілем Citroen C4, реєстраційний номер НОМЕР_1 змінив напрямок руху ліворуч та здійснив наїзд на будинок № 121 по вул. Небесної Сотні. Вилучені речі і документи: Citroen C4, реєстраційний номер НОМЕР_1 зберігається на території домоволодіння за адресою м. Черкаси, вул. Благовісна, 6. (Т. 2 а.с. 1-13)

Відповідно до протоколу зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото -, від 16.10.2024 з диском, який був переглянутий в судовому засіданні, старший слідчий ВРЗСТ СВ ЧРУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_9 провів зняття показань з системи вуличного відеонагляду «Безпечне місто», при якому встановлено, що наявний відеозапис «Nadpilna_Nebesnoui_Sotni_cam3_0_3759», розміром 166503 КБ, скопійовано на оптичний носій інформації - CD-RW диск, об`ємом 700 МБ. (Т. 2 а.с. 16-17,18)

Згідно протоколу огляду предметів від 16.10.2024, старший слідий СВ ЧРУП ГУНП в Чкеркаській області ОСОБА_9 , провів огляд диску лазерної системи зчитування, під ча перегляду якого вивлено один відеофайл: «Chyhyrynska-Budinustrii,cam2_n_5729_to_0330» з якого встановлено, що він ведеться камерою вуличного відеоспостереження, розташованої на перехресті вул. Надпільна та вул. Небесної Сотні в м. Черкаси. У верхньому лівому куті відеозапису мається дата та час проведення зйомки: час початку відеоролику 12.10.2024 о 09:33:59, а закінчення - 12.10.2024 о 09:08:00. Тобто загальна тривалість відеоролику складає 04 хв. 01 сек. Сектором зйомки камери являється проїзна частина вул. Надпільна по напрямку руху до вул. Митницька в м. Черкаси. В процесі перегляду відеоролику встановлено, що на відеозаписі візуалізуються опади у вигляді дощу. Інформація, яка становить інтерес для органу досудового розслідування розпочинається о 09:34:49, саме в цей час по проїзній частині вул. Надпільна зі сторони вул. Небесної Сотні в напрямку до вул. Митницька в середній смузі рухається автомобіль Citroen С4, р.н. НОМЕР_3 . Автомобіль зменшує швидкість руху та о 09:34:53 вмикається лівий покажчик повороту. В цей же час, позаду, в попутному напрямку, в лівій смузі рухається автомобіль Renault Scenic, р.н. НОМЕР_4 . О 09:34:55 автомобіль Citroen С4, р.н. НОМЕР_5 розпочинає виконувати маневр повороту ліворуч зі з?їздом з проїзної частини вул. Надпільна. О 09:34:55 відбувається зіткнення транспортних засобів. Після зіткнення автомобіль Renault Scenic, р.н. НОМЕР_6 змінює напрямок руху ліворуч, виїжджає за межі лівого краю проїзної частини вул. Надпільна в напрямку до вул. Митницька та здійснює наїзд на будинок № 121 по вул. Небесної Сотні. Встановлено, що з моменту зміни напрямку руху ліворуч автомобіля Citroen С4, р.н. НОМЕР_1 і до моменту зіткнення з автомобілем Renault Scenic, р.н. НОМЕР_2 пройшов час близько 1,0 сек. Після огляду диск лазерної системи зчитування поміщено до паперового конверту, склеєно та зроблено пояснювальтний напис, постановою слідчого від 16.10.2024 даний диск визнаний речовим доказом. (Т.2 а.с.19-20, 21)

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № СТ/349Е-24 від 01.11.2024, за умови вихідних даних зазначених слідчим в постанові про призначення експертизи, у дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, водій автомобіля Renault Scenic, р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності до вимог п.12.3. Правил дорожнього руху України. У дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, водій автомобіля Citroen С4, р.н. НОМЕР_7 , ОСОБА_5 повинна була діяти у відповідності до вимог пп. 10.1.; 10.4. Правил дорожнього руху України. У момент виникнення небезпеки для руху, водій автомобіля Renault Scenic, р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_7 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем Citroen С4, р.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_5 шляхом застосування екстреного гальмування в умовах місця пригоди. У дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, у діях водія автомобіля Citroen С4, р.н. НОМЕР_3 , ОСОБА_5 вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1., 10.4 Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, перебували у причинному зв?язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, та на виконання яких вона перешкод технічного характеру, згідно наданих на дослідження матеріалів, не мала. У дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, у діях водія автомобіля Renault Scenic, р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_7 невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б, з «технічної точки зору, перебували у причинному зв?язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, не вбачається. (Т.2 а.с. 22-27)

Згідно висновку судово-медичної експертизи по медичним докуметам на ім`я ОСОБА_7 № 02-01/983 від 30.10.2024 встановлено, що у ОСОБА_7 , згідно даних медичної карти стаціонарного хворого, мали місце ушкодження: травма правої кисті з переломами 3 та 5 п`ясних кісток; травма голови зі струсм головного мозку. Вказані ушкодження виникли від дії тупих предметів, могли виникнути в час та при обставинах вказаних в постанові про призначення експертизи та відносяться: - травма правої кисті з переломами 3 та 5 п`ясних кісток до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я; - травма голови зі струсом головного мозку до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. (Т.2 а.с. 28-29)

Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи від 11.11.2024 з додатками до нього у вигляді протоколу огляду транспортного засобу, ремонтної калькуляції № 124 та фототаблиці, встановлено, що ринкова вартість автомобіля RENAULT SCENIC, реєстраційний номер НОМЕР_6 , 2016 року випуску станом на 12.10.2024 становить :416280 (чотириста шістнадцять тисяч двісті вісімдесят) грн. 00 коп. Розмір матеріального збитку завданого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок пошкодження його автомобіля RENAULT SCENIC, реєстраційний номер НОМЕР_2 12.10.2024 року становить 416280 (чотириста шістнадцять тисяч двісті вісімдесят) грн. 00 коп. Ринкова вартість автомобіля RENAULT SCENIC, реєстраційний номер НОМЕР_2 , після пошкоджень отриманих внаслідок ДТП 12.10.2024 року становить 163821 (сто шістдесят три тисячі вісімсот двадцять одна) грн. 00 коп. (Т.2 а.с. 30-55)

Всі вище перелічені докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що своїми діями ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог пунктів 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_5 покарання, суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, особу обвинуваченої, яка має постійне місце проживання, працює, одружена, раніше не судима, не являється особою з інвалідністю, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, характеризується за місцем проживання позитивно, вину визнала.

В якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої, згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

При цьому суд враховує, що щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

У судовому засіданні обвинувачена свою вину визнала, у вчиненому щиро розкаялася, вибачалася, критично оцінила свої дії, зауважила на тому, що готова нести відповідальність за вчинене, приймала міри щодо часткового відшкодування завданих збитків, які не були прийняті потерпілим, що також свідчить про те, що особа розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро кається, дійсно бажає виправити ситуацію, що склалася з її вини.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а також враховуючи ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, необережну форму вини, особу обвинуваченої, яка працює, вперше вчинила кримінальне правопорушення, її ставлення до наслідків своїх протиправних дій, обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченої, відсутність обтяжуючих обставин та даних про систематичний характер порушення обвинуваченою вимог ПДР, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у виді штрафу в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 286 КК України.

При вирішенні питання щодо призначення обов`язкового додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами суд приходить до висновку про необхідність застосування до обвинуваченої даного додаткового виду покарання, виходячи з обставин ДТП, даних про те, що вона вчинила правопорушення проти безпеки руху, з наслідками у вигляді отримання потерпілим середньої тяжкості тілесних ушкоджень, та призначення вказаного додаткового покарання має вплинути на формування думки інших осіб про неприпустимість порушення Правил дорожнього руху України та чітке розуміння того, що особа буде нести невідворотне та справедливе покарання за такі дії.

Підстав для застосування ст.ст. 69, 69-1 КК України до обвинуваченої суд не вбачає.

Так, відповідно до частини 1 статті 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 69 КК на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Оскільки штраф у розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян визначено як одне з основних покарань у санкції частини 1 статті 286 КК, особу не може бути звільнено від передбаченого нею обов`язкового додаткового покарання на підставі положень частини 2 статті 69 зазначеного Кодексу.

Така позиція узгоджується зі сталою практикою Касаційного кримінального суду Верховного Суду (постанова від 18 квітня 2024 року по справі № 756/9214/22 провадження № 51-7103км23; постанова від 06 вересня 2023 року по справі № 751/5198/22, провадження № 51-3251км23; постанова від 31.07.2024 по справі № 185/11807/23, провадження № 51-1754км24).

На думку суду, таке покарання в сукупності з позбавленням ОСОБА_5 права керувати транспортними засобами, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої, попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень та відповідатиме принципам гуманності, справедливості, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечує співрозмірність діяння та покарання.

Враховуючи те, що стосовно обвинуваченої запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно неї запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування обвинуваченій запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України суд, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому залежно від доведеності підстав і розміру позову.

Потерпілий ОСОБА_7 заявив цивільний позов до ОСОБА_5 та ПрАТ «СК «ВУСО», в якому з урахуванням уточнень, просив стягнути на його користь в якості відшкодування шкоди, завданої йому внаслідок ДТП, яка сталася з вини обвинуваченої ОСОБА_5 , наступні суми грошових коштів: з ОСОБА_5 - 177 389грн в якості відшкодування матеріальної шкоди та 200 000грн в якості відшкодування моральної шкоди; з ПрАТ «СК «ВУСО» - 167 066,13грн в якості відшкодування матеріальної шкоди. Також потерпілий просив покласти на обвинувачену ОСОБА_5 судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог потерпілий посилається на те, що розмір матеріальних збитків, завданих йому внаслідок ДТП, складається з наступного: 416 280грн вартість матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження автомобіля потерпілого; 1500грн витрати на евакуацію пошкодженого автомобіля потерпілого; 5566,13грн витрати потерпілого на придбання медикаментів та медичних засобів; 1109грн витрати потерпілого, понесені ним з оплати послуг реєстрації шлюбу з його нареченою, яка не відбулася у зв`язку із госпіталізацією потерпілого, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень при ДТП. Потерпілий продав свій пошкоджений автомобіль за 80 000грн відповідно до договору купівлі-продажу №3245/2025/5247988 від 02.04.2025, а відтак залишок вартості матеріального збитку, завданого йому пошкодженням його автомобіля, складає 336 280грн (416 280грн 80 000грн) Аналіз змісту позову та позовних вимог свідчить, що витрати на евакуацію пошкодженого автомобіля (1500грн), витрати на придбання медикаментів та медичних засобів (5566,13грн) та розмір матеріального збитку за пошкоджений автомобіль в межах ліміту страхового відшкодування (160 000грн) потерпілий просить покласти на ПрАТ «СК «ВУСО» (страховик винуватця), а інші збитки на обвинувачену.

Також потерпілий зазначає, що у зв`язку з ДТП він зазнав моральної шкоди, оскільки внаслідок тілесних ушкоджень перебував на стаціонарному лікуванні та продовжує лікуватися дотепер, постійно відчуває біль в руці. Внаслідок ДТП потерпілий перебуває у депресивному стані, оскільки це призвело до порушення його життєвих планів (було зірвано урочисту подію укладення шлюбу з його нареченою; незручності у зв`язку з неможливістю користуватися пошкодженим автомобілем; небажання винної особи відшкодувати шкоду у добровільному порядку). Покликаючись на глибину фізичних та душевних страждань, розмір грошової компенсації моральних страждань потерпілий оцінює в сумі еквівалентній 200 000грн, які просить стягнути з обвинуваченої.

Обвинувачена ОСОБА_5 у своєму відзиві заперечила проти позову потерпілого та просила відмовити у задоволенні позовних вимог до неї. В обґрунтування своєї позиції посилається на те, що згідно висновку автотоварознавчої експертизи №124 від 11.11.2024 ринкова вартість автомобіля потерпілого до ДТП складала 416 280грн, а його залишкова вартість після ДТП 163 821грн. Беручи до уваги, що розмір ліміту страхового відшкодування складає 160 000грн, то за рахунок обвинуваченої потерпілому може бути відшкодовано в якості матеріальних збитків суму коштів в розмірі 92 459 грн (416 280 грн 160 000 грн 163 821 грн). Інші позовні вимоги обвинувачена вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до діючих Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні витрати потерпілого на проведення реєстрації шлюбу можуть бути йому повернуті за його заявою, а визначений потерпілим розмір моральної шкоди є надуманим, необґрунтованим і значно завищеним. Також обвинувачена просила взяти до уваги, що нею добровільно перераховано на користь потерпілого суму коштів в розмірі 20 000грн на відшкодування завданої йому шкоди.

Надаючи оцінку обґрунтованості заявленого потерпілим розміру відшкодування матеріальної та моральної шкоди суд виходить з наступного.

За приписами ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів до 01.01.2025 регулювались Законом України від 01.07.2004 №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 03.10.2018 у справі №760/15471/15-ц, від 14.12.2021 у справі №147/66/17 виснувала, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом №1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Як встановлено судом, цивільно-правова відповідальність обвинуваченої ОСОБА_5 була застрахована у ПрАТ «СК «ВУСО» за полісом №217268873 з лімітом страхової виплати за шкоду, заподіяну майну, 160 000грн, а за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 320 000грн.

Згідно висновка експерта №124 від 11.11.2024 ринкова вартість автомобіля потерпілого марки «Renault Scenic», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на момент його пошкодження складає 416 280грн, а його залишкова вартість після пошкоджень отриманих внаслідок ДТП 163 821грн. Оскільки вартість ремонтно-відновлювальних робіт перевищує ринкову вартість автомобіля до його пошкодження, то автомобіль вважається знищеним, а розмір матеріального збитку, завданого потерпілому у зв`язку з пошкодженням такого автомобіля, дорівняє його ринковій вартості до його пошкодження.

Згідно з п.30.1 ст.30 Закону №1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно зі звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП.

Відповідно до пункту 30.2 ст.30 Закону №1961-IV, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

Статтями 28, 29 Закону №1961-IV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.

Порядок відшкодування завданої потерпілому майнової шкоди мав відбуватися в порядку, визначеному статтею 30 Закону №1961-IV, і потерпілий мав передати залишки транспортного засобу обвинуваченій як особі, яка відповідає за завдану шкоду, чим набути право отримати від останньої відшкодування шкоди в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП (аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.06.2023 у справі №125/1215/20).

Однак потерпілий продав залишки свого пошкодженого автомобіля іншій особі за ціною 80 000грн, яка була вказана у договорі купівлі-продажу, який надано суду.

Відтак потерпілий не набув права на відшкодування шкоди в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП, однак, оскільки автомобіль потерпілого був пошкоджений під час ДТП, яка сталася з вини обвинуваченої, то потерпілий згідно з приписами п.30.2 ст.30 Закону №1961-IV має право на відшкодування матеріальної шкоди в розмірі, який дорівнює різниці між вартістю автомобіля до ДТП в непошкодженому стані і залишковою ринковою вартістю автомобіля, яка визначена експертом станом після ДТП. Зазначене обумовлюється тим, що потерпілий мав можливість продати залишки свого транспортного засобу за ринковою ціною, яку визначив експерт, однак погодився на продаж за ціною 80 000грн. Проте це не впливає на визначення розміру відшкодування матеріального збитку, на яке має право потерпілий від винуватця ДТП, що слід обчислювати як різницю у вартості транспортного засобу в непошкодженому стані до ДТП (яка визначена експертом в сумі 416 280грн) і в пошкодженому стані станом на момент після ДТП (яка визначена експертом в сумі 163 821грн). Таким чином, розмір матеріального збитку, завданого потерпілому внаслідок пошкодження у ДТП його автомобіля складає 252 459грн (416 280грн 163 821грн).

Враховуючи, що ліміт страхового відшкодування за шкоду, завдану майну, за полісом №217268873 складає 160 000грн, то відповідна сума підлягає стягненню на користь потерпілого з ПрАТ «СК «ВУСО». Додатково зі страховика підлягають стягненню на користь потерпілого витрати на придбання медикаментів та медичних засобів в сумі 5566,13грн, оскільки відповідні витрати відносяться до шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, а відтак підлягають відшкодуванню страховиком на підставі ст.ст.23, 24 Закону №1961-IV в межах ліміту страхової виплати за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю.

В той же час витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП у сумі 1500грн за своєю сутністю включаються у поняття шкоди, заподіяної в результаті ДТП майну потерпілого. Відшкодування відповідних витрат за рахунок страховика винуватця ДТП обмежується лімітом страхової виплати за шкоду, заподіяну майну, а відтак покладання на ПрАТ «СК «ВУСО» обов`язку з відшкодування таких витрат потерпілому понад розмір ліміта страхової відповідальності є неправомірним. З огляду на принцип диспозитивності, що відноситься до засад як кримінального так і цивільного судочинства, беручи до уваги, що потерпілий просив відшкодувати йому витрати на евакуацію пошкодженого автомобіля саме з ПрАТ «СК «ВУСО» за рахунок коштів понад ліміт страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну, то відповідні позовні вимоги не підлягають до задоволення.

За таких обставин суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог потерпілого до ПрАТ «СК «ВУСО» в межах суми вимог 165 566,13грн.

Стосовно позовних вимог до обвинуваченої ОСОБА_5 про відшкодування збитків, то слід звернути увагу на наступне.

Відповідно до ч.1, 2 ст.22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст.22 ЦК, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

За змістом статті 1194 ЦК України слід виснувати, що якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Судом встановлено, що розмір матеріального збитку, завданого потерпілому внаслідок пошкодження його автомобіля у ДТП складає 252 459грн, з яких 160 000грн підлягають відшкодуванню за рахунок ПрАТ «СК «ВУСО», тобто за рахунок страховика обвинуваченої. Отже різниця між такими значеннями складає 92 459грн і являє собою обсяг матеріальних збитків, за які цивільно-правова відповідальність покладається на завдавача шкоди, тобто на обвинувачену ОСОБА_5 .. При цьому суд бере до уваги, що згідно з квитанцією від 05.12.2024 обвинувачена здійснювала в добровільному порядку грошовий переказ на користь потерпілого в сумі 20 000грн, проте потерпілий не отримав відповідних коштів, внаслідок чого вони були повернуті обвинуваченій. Отже залишок грошового зобов`язання обвинуваченої перед потерпілим по відшкодуванню майнової шкоди фактично складає 92 459грн, а відтак позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і правомірними і підлягають задоволенню.

Натомість необґрунтованими є доводи потерпілого щодо відшкодування йому за рахунок обвинуваченої витрат з оплати державних послуг за реєстрацію шлюбу, яка не відбулася. В цьому контексті суд зауважує, що реєстрація шлюбу потерпілого з його нареченою не відбулася у запланований час (12.10.2024 о 15год 00хв) з поважних причин, що визнається ВДРАЦС у м. Черкаси (лист від 22.11.2024 за вих.№1623/32.17-05-03-05). Відповідно до п.18 глави 2 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5, у випадку неможливості наречених з`явитися для проведення державної реєстрації шлюбу з поважної причини у встановлений день, то строк такої реєстрації може бути перенесений на інший день за їх письмовою заявою у довільній формі на строк, що не перевищує одного року від дня подання відповідної заяви. Потерпілим не надано суду будь-яких доказів того, що внаслідок події ДТП проведення реєстрації ним шлюбу з його нареченою стало неможливим до спливу відповідного річного строку, а відтак доводи про те, що відповідні витрати з оплати послуг з реєстрації шлюбу є збитками є необґрунтованими.

Стосовно моральної шкоди суд зазначає таке.

Згідно з вимогами ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

За приписами ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування такої шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Моральна шкода - це зумовлені моральними стражданнями втрати немайнового характеру. Страждання викликають певні зміни у житті особи: неможливість реалізації своїх звичок і бажань, погіршення стосунків у колективі, втрата роботи, втрата довіри близьких людей, тощо. Тому, встановлюючи факт такої шкоди, слід керуватися не лише тими критеріями, які обумовлюють суб`єктивне сприйняття потерпілого (почуття, емоції), але й тими, які характеризують її зовнішній прояв - порушення звичайного для даної людини способу життя.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, від 12 липня 2007 року).

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду у своїй постанові від 01.03.2021 в справі № 180/1735/16-ц зазначила, що «за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди».

Отже саме суду на підставі наданих доказів надано право визначити розмір моральної шкоди, який при цьому повинен керуватися наступними принципами: умовна рівність втраченого блага і того, яке може бути надбане за конкретну суму грошей; поміркованість відповідності вимогам розумності та об`єктивного відображення дійсності, справедливості неупередженого ставлення до усіх учасників процесу.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її необґрунтованого збагачення.

Суд звертає увагу, що розмір відшкодування моральної шкоди, що присуджується, має кореспондувати глибині та силі страждань, які мав потерпілий у зв`язку із порушенням його прав, а також відповідати поведінці завдавача шкоди.

Визначаючи розмір конкретної суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд ураховує характер та обсяг страждань, яких зазнав кожний з потерпілих у зв`язку із ушкодженням здоров`я при настанні дорожньо-транспортної пригоди, зокрема: кількість та ступень тяжкості тілесних ушкоджень, їх локація; період, впродовж якого потерпілий перебував на лікуванні та тривалість реабілітаційного лікування; обставини життєдіяльності потерпілого до моменту ДТП; індивідуальні особливості особистості потерпілого (стать, вік, освіта, вид діяльності тощо); зміст змін усталеного способу життя та негативних змін у структурі особистості потерпілого тощо.

З урахуванням зазначеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, приймаючи додатково до уваги конкретні обставини кримінального правопорушення, зважаючи на судову практику з визначення розміру відшкодування моральної шкоди у подібних випадках, суд доходить висновку про те, що розмір суми відшкодування моральної шкоди, який необхідно стягнути з обвинуваченої ОСОБА_5 на користь потерпілого складає 40 000 грн.

Таким чином, позовні вимоги потерпілого до обвинуваченої за цивільним позовом підлягають частковому задоволенню в межах суми 132 459 грн.

Що стосується вимог потерпілого про відшкодування судових витрат, то суд зазначає наступне.

Статтею 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат на правову допомогу та витрат, пов`язаних із залученням експертів.

Згідно з ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого усі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Таким чином, на підставі приписів частини першої статті 124 КПК України відшкодування витрат потерпілого на правову допомогу та судової автотоварознавчої експертизи, що заявлені у цивільному позові, підлягають компенсації саме за рахунок обвинуваченої.

Згідно з п.3 ч.1 ст.91 КПК України розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

В той же час положення кримінального процесуального закону не регламентують порядку та способу вирішення питання щодо розміру та обґрунтованості витрат цивільного позивача на правову допомогу. За таких обставин до таких процесуальних відносин слід застосовувати положення цивільного процесуального законодавства. Подібний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Касаційного кримінального суду від 19.08.2024 по справі №521/3869/22.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

У своєму позові потерпілий просив стягнути на його користь з обвинуваченої 16 000грн на відшкодування витрат на правову допомогу та 6000грн на проведення автотоварознавчої експертизи. Обвинувачена не заперечувала щодо відшкодування нею потерпілому витрат на проведення експертизи, проте заперечила проти обґрунтованості розміру витрат на правову допомогу та покладання на неї обов`язку з їх відшкодування.

З матеріалів справи судом встановлено, що в якості доказів розміру витрат потерпілого на професійну правничу допомогу суду надано: договір про надання правничої допомоги №013/24-к від 17.10.2024; детальний опис робіт, виконаних адвокатом, від 26.11.2024; акт наданих послуг від 26.11.2024; рахунок-фактура №6 від 17.10.2024 на оплату юридичних послуг на суму 16 000грн; квитанція від 17.10.2024 про оплату потерпілим послуг адвоката на суму 16 000грн.

Таким чином розмір витрат потерпілого на оплату правової допомоги підтверджений належним чином.

Водночас у частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.

Близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 №922/1964/21.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною другою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин четвертої, п`ятої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою-п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами третьою-п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.

Також у постановах Верховного Суду від 07.11.2019р. у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020р. у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У постановах від 19.02.2022 №755/9215/15-ц та від 05.07.2023 у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналіз змісту наданих потерпілим доказів на підтвердження розміру витрат на правову допомогу свідчить, що відповідні витрати складаються з оплати послуг адвоката за вчинення наступних процесуальних дій з врахування витрат робочого часу адвоката на вчинення відповідних дій:

- надання консультацій щодо ДТП 1год;

- участь у слідчій дії «Допит потерпілого» 1год;

- участь при проведенні експертного огляду автомобіля 1год;

- ознайомлення з матеріалами кримінального провадження 2год;

- вивчення судової практики Верховного Суду даної категорії справ та узгодження проекту позовної заяви 2год;

- складання та направлення до суду позовної заяви 2год.

Натомість суд звертає увагу, що аналіз змісту виконаних робіт представника потерпілого свідчить, що його участь у даному кримінальному провадженні обумовлена необхідністю заявлення та підтримки позовних вимог потерпілого про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Процесуальна складність відповідних правовідносин обумовлюється специфікою доказування розміру еквівалентного виразу відповідної моральної шкоди у грошових одиницях. В той же час доказування інших обставин делікту, який є підставою для відшкодування такої шкоди, відноситься до завдань публічного обвинувачення (обставини події ДТП; винуватець ДТП та його вина у спричиненні шкоди; причинно-наслідковий зв`язок між діями винуватця та наслідками у вигляді шкоди потерпілим; обсяг тілесних ушкоджень, завданих потерпілому тощо).

Також суд бере до уваги, що за результатами розгляду цивільного позову, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог потерпілого в межах загальної суми вимог 298 025,13грн, що складає 55% від ціни позову (298 025,13грн / 544 455,13грн *100%).

За таких обставин, беручи до уваги зміст позовних вимог, складність справи, сутність спірних правовідносин, обсяг виконаних представником потерпілого робіт, докази на підтвердження понесених витрат, процесуальну поведінку учасників справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо компенсації витрат потерпілого на правову допомогу в межах суми 9 000 грн., оскільки такий розмір видається пропорційним та обґрунтованим з огляду на складність, об`єм справи, ціну позову, передумови виникнення спору між сторонами, а також результат розгляду справи судом та зміст і значення остаточного рішення суду для сторін.

Таким чином в якості компенсації судових витрат з обвинуваченої на користь потерпілого підлягає стягненню сума коштів в розмірі 15 000 грн (6000 грн + 9000 грн).

Згідно ч.4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Так, ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.10.2024 року накладений арешт на автомобіль марки Citroen С4, р.н. НОМЕР_7 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 , належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої в АДРЕСА_1 .

Із змісту ухвали встановлено, що цей захід забезпечення кримінального провадження застосовано з метою збереження речових доказів. Мета вказаного заходу досягнута, тому є всі підстави для скасування арешту на майно.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченої підлягають стягненню документально підтверджені витрати на залучення експерта в розмірі 1514 грн. 56 коп., які необхідно перерахувати на рахунок ( р/р НОМЕР_9 ; отримувач коштів ОСОБА_10 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_10 ; МФО 305299; банк отримувача АТ КБ «ПРИВАТБАНК»; вид платежу: за експертизу СТ/349Е-24).

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368-370, 373, 374 КПК України,

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_5 винною у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одна тисяча) грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили - не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_5 та приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» - задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (юридична адреса: 03150, м. Київ, вул. Казимира Малевича, 31, ) на користь ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_11 ), в якості відшкодування шкоди суму коштів в розмірі 165 566,13 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_12 ) на користь ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_11 ) суму коштів в розмірі 92 459 грн. в якості відшкодування матеріальних збитків, 40 000 грн. моральної шкоди та 15 000 грн. в якості відшкодування судових витрат, тобто усього стягнути суму коштів в розмірі 147 459 грн.

Стягнути із ОСОБА_5 процесуальні витрати на залучення експерта: за проведення судової автотехнічної експертизи № СТ/349Е-24 в розмірі 1514 грн. 56 коп., перерахувавши їх на рахунок: р/р НОМЕР_9 ; отримувач коштів ОСОБА_10 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_10 ; МФО 305299; банк отримувача АТ КБ «ПРИВАТБАНК»; вид платежу: за експертизу СТ/065Е-24.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.10.2024 року, на автомобіль марки Citroen С4, р.н. НОМЕР_7 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 , належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Речові докази:

-автомобіль Citroen С4, реєстраційний номер НОМЕР_7 , який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_5 - залишити власнику ОСОБА_5 ;

-автомобіль RENAULT SCENIC, реєстраційний номер НОМЕР_6 , який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_11 залишити власнику.

-лазерний диск з відеозаписом обставин дорожньо-транспортної пригоди, який зберігається в матеріалах кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

На вирок суду протягом 30 днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст.395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1