КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 02 липня 2025 року апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 , - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16 квітня 2025 року,

за участі:

прокурора ОСОБА_7 ,

представника власника майна-

адвоката ОСОБА_6

власника майна ОСОБА_5

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора третього відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтриманням публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 та накладено арешт на майно, яке належить ОСОБА_5 та перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_8 , а саме: мобільний телефон Honor 7А imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 ; iPhone SE, imei1: НОМЕР_3 , imei 2: НОМЕР_4 ; iPhone 8, imei 1: НОМЕР_5 ; телефон Redmi; iPhone 12 mini; iPhone12 ProMax; телефон ElariCardPhone; транспортний засіб «MERCEDES-BENZ GLS350», д.н.з. НОМЕР_6 , VIN-код: НОМЕР_7 , та ключі від нього, заборонено ним користуватися, розпоряджатися та відчужувати.

Не погоджуючись з таким рішенням представник власника майна ОСОБА_5 , - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Щодо строку на апеляційне оскарження зазначив, що оскаржувану ухвалу отримано стороною захисту 30 квітня 2025 року, а апеляційну скаргу направлено через електронну пошту 05 травня 2025 року.

Вважає, оскаржувану ухвалу слідчого судді незаконною.

Зазначає, що вилучене майно, належить ОСОБА_5 , яка не має жодного відношення до кримінального правопорушення та набуто нею у приватну власність на законних підставах.

Вказує, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 31 березня 2025 року, задоволено скаргу подану в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого ГСУ НП України, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна. Однак вказані речі, органом досудового розслідування не повернено.

Звертає увагу на те, що виключно після того, як вказане рішення суду направлено на виконання до суду надійшло клопотання про арешт вказаного майна тобто на час звернення сторони обвинувачення до суду з клопотанням пройшло понад півроку.

На думку апелянта, клопотання подано з порушенням строків передбачених КПК України, що слідчим суддею не взято до уваги.

Посилається на рапорт оперативного працівника Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, в якому відсутня будь-яка конкретизована інформація щодо причетності ОСОБА_8 до кримінального правопорушення.

Разом з тим, матеріали клопотання прокурора містять протоколи допитів свідків, в яких не згадується про ОСОБА_5 та ОСОБА_8 .

Захисник вважає, що органом досудового розслідування не встановлено фактів того, що мобільні телефони та автомобіль мають значення для розслідування кримінальних правопорушень в межах кримінального провадження №0000068 від 27.03.2023, а інформативний чи інших характер, яке може носити це майно не має жодного відношення до зазначеного кримінального провадження та відповідно не може бути речовим доказом.

Крім того ОСОБА_5 та ОСОБА_8 не мають жодного статусу у кримінальному провадженні та їх не допитано як свідків.

Зауважує, що вилучене майно є особистою власністю ОСОБА_5 та її дитини, що підтверджується документами на iPhone12 mini, iPhone 12 Pro Maxта на автомобіль, про інші документи не збереглися, оскільки залишилися в м. Маріуполь.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна та власника майна, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечив проти її задоволення, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 27 березня 2023 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000068, за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 199 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 199 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 199 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та за фактами вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 1 ст. 199, ч. 1 ст. 111-1, ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що громадянин України ОСОБА_9 , знаходячись на території України, переслідуючи антидержавницькі та корисливі мотиви, в умовах воєнного стану, вчинив діяння на шкоду інтересам держави, з метою заподіяння шкоди національній безпеці України та здійснення підривної діяльності проти України у вигляді надання допомоги представнику спецслужб рф у проведенні такої діяльності, яка виразилася в збиранні інформації та відомостей щодо об?єктів: «Центр гуманітарної допомоги Україні» та «Склади митниці», що розташовані на території Республіки Польща, та подальшій їх передачі представнику спецслужб рф для узгодження підпалу таких об?єктів, що ставить під загрозу суверенітет, обороноздатність, державну, економічну та інформаційну безпеку України.

Відповідно до матеріалів, зібраних оперативними працівниками Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України на виконання доручення слідчого, наданого в порядку ст. 40 КПК України, та інших матеріалів кримінального провадження встановлено, що до вчинення розслідуваних кримінальних правопорушень може бути причетний ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

25 вересня 2024 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23 вересня 2024 року проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 .

За результатами проведення вказаного обшуку вилучено мобільний телефон Honor 7A, imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 ; iPhone SE, imei1: НОМЕР_3 , imei2: НОМЕР_4 ; iPhone 8, imei1 НОМЕР_5 ; телефон Redmi; iPhone 12 mini; iPhone 12 Pro Мах ; телефон Elari CardPhone; ключі до транспортного засобу «Mercedes-Benz GLS 350», д.н.з. НОМЕР_8 , VIN- код : НОМЕР_9 .

Одночасно з цим, 25 вересня 2024 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23 вересня 2024 року проведено обшук транспортного засобу «MERCEDES-BENZ GLS 350», д.н.з. НОМЕР_8 , VIN-код: НОМЕР_9 , який перебуває у власності ОСОБА_5 , яка є цивільною дружиною ОСОБА_8 .

04 квітня 2025 року постановою слідчого Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_12 вказані мобільні телефони та автомобіль визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000068.

11 квітня 2025 року прокурор третього відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтриманням публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 звернувся до Печерського районного суду м. Києва із клопотанням про арешт майна, виявленого та вилученого під час обшуку, з метою збереження речових доказів.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16 квітня 2025 року клопотання задоволено та накладено арешт на майно, зазначене у клопотанні.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, відповідно до вимог ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляючи ухвалу має зазначити перелік майна, яке підлягає арешту.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Колегія суддів апеляційного суду, дослідивши доводи клопотання сторони обвинувачення та матеріали судового провадження вважає, що прокурором доведено необхідність арешту майна у кримінальному провадженні № 0000068, а саме навилучені мобільні телефони, з метою збереження речових доказів, оскільки у випадку його незастосування, може призвести до наслідків, які можуть перешкодити досудовому розслідуванню.

Крім цього, колегія суддів при вирішенні питання про накладення арешту на вилучені під час обшуку мобільні телефони, також враховує той факт, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Крім того, відповідно на положення ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Посилання апелянта на невідповідність вилучених мобільних телефонів, передбачених ст. 98 КПК України є необґрунтованими. Зокрема, постановою слідчого Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_12 від 04 квітня 2025 року, вилучені мобільні телефони визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, з огляду на те, що вказане майно є знаряддям вчинення злочину, яе потребує проведення додаткових слідчих дій, зокрема їх огляду та при необхідності експертного дослідження. Відтак у відповідності до вимог ст. 98 КПК України є речовими доказами у кримінальному провадженні.

Разом з тим, на переконання колегії суддів, слідчий суддя, в порушення вимог п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт на транспортного засобу, власником якого є ОСОБА_5 та ключів до нього, належним чином не перевірив правову підставу для такого арешту та можливості використання майна як доказу у кримінальному провадженні, та не встановив достатність доказів на підтвердження підстав для накладення арешту з метою збереження речових доказів.

З витягу Єдиного реєстру досудових розслідувань убачається, що відомості про кримінальне правопорушення внесено за ч. 3 ст. 358, ч. 1, 2 ст. 199, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 111-1, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 114-1 КК України,

Однак, транспортний засіб і ключі до нього, на які прокурор просив накласти арешт, не може відповідати критеріям речових доказів у кримінальному правопорушенні, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 1, 2 ст. 199, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 111-1, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 114-1 КК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, яке саме доказове значення може мати вказане рухоме майно у даному кримінальному провадженні і яким чином його ймовірне відчуження зможе запобігти встановленню об`єктивної істини щодо обставин, які встановлюються.

Накладаючи арешт на вилучений транспортний засіб і ключі до нього, слідчий суддя не перевірив, чи виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи ОСОБА_5 з потребами досудового розслідування, і чи не порушує при вказаних обставинах справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

У порушення ст.ст. 171, 173 КПК України, слідчий суддя не оцінив розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту транспортного засобу та ключів до нього для його власника.

Відтак, прокурором не доведено в клопотанні існування правових підстав для накладення арешту на вказаний транспортний засіб і ключі до нього, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, про які вказано у його клопотанні, оскільки ним не надано доказів, що транспортний засіб «MERCEDES-BENZ GLS 350», д.н.з. НОМЕР_8 , VIN-код: НОМЕР_9 , який перебуває у власності ОСОБА_5 є предметом протиправної діяльності, об`єктом та знаряддям злочину та відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, у зв`язку із чим винесена в цій частині постанова про визнання вказаного транспортного засобу речовими доказами є формальною та не містить жодних мотивів.

Слідчим суддею при постановленні оскаржуваної ухвали не перевірено вказані обставини, які свідчать про відсутність правових підстав для накладення арешту на транспортний засіб «MERCEDES-BENZ GLS 350», д.н.з. НОМЕР_8 , VIN-код: НОМЕР_9 , який перебуває у власності ОСОБА_5 та ключі до нього, з метою збереження речових доказів, на яку посилався орган досудового розслідування.

На підставі викладених обставин, які свідчать про неповноту судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню як незаконна, а апеляційна скарга - частковому задоволенню.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 , - адвоката ОСОБА_6 , задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16 квітня 2025 року, - скасувати в частині накладення арешту на майно, а саме: транспортний засіб «MERCEDES-BENZ GLS350», д.н.з. НОМЕР_6 , VIN-код: НОМЕР_7 , та ключі від нього яке належить ОСОБА_5 .

В цій частині постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора третього відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтриманням публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 про накладення арешту на майно, яке належить ОСОБА_5 , а саме: транспортний засіб «MERCEDES-BENZ GLS350», д.н.з. НОМЕР_6 , VIN-код: НОМЕР_7 , та ключі від нього, із забороною ним користуватися, розпоряджатися та відчужувати, - відмовити.

В решті ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16 квітня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Єдиний унікальний № 757/17038/25-к Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_16

Провадження № 11сс/824/3843/2025 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК