Дата документу 08.07.2025Справа № 554/9134/25
Провадження № 1-кс/554/8498/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2025 року м. Полтава

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Полтави ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , власниці майна ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СУ ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні № 0000010 від 05.02.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України,

в с т а н о в и л а:

Слідчий звернувся до суду із клопотанням про накладення арешту документи та грошові кошти, вилучені 02.07.2025 року в ході обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Клопотання мотивоване тим, що Слідчим управлінням ГУ НП в Полтавській області за процесуального керівництва Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000010 від 05.02.2025 за ч.3 ст.368 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що особа Р, діючи за попередньою змовою групою осіб з військовою посадовою особою одного з військових формувань, що розташоване на території Полтавської області І, вимагають у громадянина України М неправомірну вигоду у розмірі 4000 доларів США за вчинення в інтересах громадянина М дій з використанням наданих Р та І службового становища, а саме встановлення захворювання під час проходження ВЛК, яке у подальшому надасть громадянину України М право на відстрочку від призову під час мобілізації до ЗСУ.

При перевірці обставин вчинення даного кримінального правопорушення встановлено, що 29.01.2025 ОСОБА_7 , перебуваючи у місті Києві, отримав повістку від представників ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо обов`язку з`явитися для оновлення облікових даних та проходження військово-лікарської комісії (ВЛК). 31.01.2025 він звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де отримав направлення на ВЛК та того ж дня відвідав клініку ПП «МЦ Доктора Роєнко», де здійснює свою діяльність ОСОБА_8 , для отримання консультаційної інформації, для проходження ВЛК.

02.02.2025 при особистій зустрічі між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відбулася розмова, під час якої останній запропонував виготовлення фіктивних медичних документів про проходження ВЛК та сприяння в уникненні призову за мобілізацією шляхом оформлення медичних підстав в обмін на неправомірну вигоду в сумі 4 000 доларів США. Для підтвердження намірів ОСОБА_8 зателефонував при заявнику невстановленій особі, яка погодилась «вирішити питання», що, ймовірно, стосується співробітника ТЦК.

07.02.2025 ОСОБА_8 повідомив, що повна «схема» з оформленням групи інвалідності вартуватиме 15 000 доларів США, але й можливий варіант в розмір 10 000 доларів США. Госпіталізація планувалась через КП «3-я міська клінічна лікарня Полтавської міської ради».

Документи (ВЛК, лікарняні, виписки) планувалось виготовити протягом трьох місяців.

06.03.2025 ОСОБА_7 погодився на альтернативний варіант: оформлення інвалідності через МСЕК вартістю 10 000 доларів США (5000 - аванс, решта - після завершення процедури). ОСОБА_8 зазначив, що лікування здійснюватиметься за напрямом «неврологія», надав перелік необхідних документів (паспорт, військовий обліковий документ, медичні довідки, виписки). У разі складнощів із сімейним лікарем ОСОБА_8 пообіцяв знайти іншого, який оформить направлення.

Близько 13:45 години того ж дня ОСОБА_7 повторно прибув до клініки, передав копії документів та грошові кошти в сумі 5 000 доларів США, які ОСОБА_8 особисто перерахував і поклав до шухляди робочого столу. Під час зустрічі він запевнив, що буде оформлено третю групу інвалідності та що він самостійно «закриє питання» з ТЦК.

Також на виконання доручення співробітниками 4 відділу 8 Управління ДВКР СБУ установлено, що до даного кримінального правопорушення причетний: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на даний час є директором ПП «Медичний Центр Доктора Роєнка», який до своєї злочинної діяльності залучив завідуючу неврологічного відділення комунального підприємства «3-я міська клінічна лікарня Полтавської міської ради» ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає за адресою АДРЕСА_1 .

Вище викладена схема вчинення злочину підтверджується матеріалами проведених негласних слідчих (розшукових) дій в рамках кримінального провадження.

З метою перевірки отриманої інформації, 02.07.2025 року на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Полтави від 02.07.2025 року було проведено обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , в ході проведення якого виявлено та вилучені наступне майно: медичну картку стаціонарного хворого № 4364 на ім`я ОСОБА_10 на 24 арк., медичну картку стаціонарного хворого № 4365 на ім`я ОСОБА_11 на 22 арк., медичну картку стаціонарного хворого № 4363 на ім`я ОСОБА_12 на 30 арк., грошові кошти в сумі 59300 доларів США, номіналом по 100 доларів кожна купюра.

Вказані грошові кошти мають значення для встановлення істини по справі, необхідні для проведення подальших слідчих (розшукових) дій, з метою встановлення та ідентифікації особи, причетної до вчинення даного кримінального правопорушення та в подальшому будуть використані як докази, що слугуватимуть доведенню вини осіб, дії яких сприяли вчиненню кримінального правопорушення, і без цих грошових коштів не можливо іншим способом встановити обставини, які передбачається дослідити у кримінальному провадженні.

Вилучені документи та грошові кошти 02.07.2025 року постановою слідчого визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

У даному випадку існує сукупність підстав і підозр вважати, що виявлені і вилучені документи є доказами злочину речовими доказами, а саме матеріальним об`єктами, які зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та можуть бути використані як докази.

У зв`язку з наявністю ризику щодо втрати речових доказів, тобто існування обставин, які підтверджують, що незастосування арешту призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі вилученого майна, тобто втрати речових доказів у кримінальному провадженні, слідчий просить арештувати вилучене 02.07.2025 року в ході проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , майно.

У судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 підтримав вимоги, викладені у клопотанні, просив задовольнити клопотання та накласти арешт на вилучені грошові кошти, з метою забезпечення збереження речових доказів та проведення з ним слідчих дій, зокрема огляду грошових коштів.

Представник власниці майна ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання в частині арешту особистих коштів ОСОБА_4 , оскільки вони не мають жодного стосунку до кримінального провадження. Зазначив, що ці гроші були отримані останньою у борг під відповідні розписки. Згодом вони були обміняні на долари США та зберігалися власницею з метою покупки квартири. Вказав, що під час проведення обшуку слідчий звіряв відшукані грошові кошти із реквізитами тих, які фігурують по матеріалах кримінального провадження, однак, жодна із виявлених купюр з такими не співпала. Вказаний факт зафіксований на відеозаписі цієї слідчої дії, а тому проведення їх повторного огляду вважав недоцільним. В зв`язку з цим просив відмовити в задоволенні клопотання в цій частині.

Щодо задоволення клопотання в частині арешту медичних карток стаціонарних хворих не заперечував. Звернув увагу на те, що оскільки в даному випадку вирішується питання про арешт майна третьої особи, то з таким клопотанням мав би звертатися прокурор, а не слідчий за погодженням із прокурором.

Власниця майна ОСОБА_4 підтримала думку свого представника.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши клопотання та матеріали, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Щодо тверджень адвоката про неповноважність суб`єкта звернення із клопотанням про арешт майна третьої особи, слідчий суддя звертає увагу на те, що згідно з вимогами ч.1 ст.171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися як прокурор, так і слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. Тобто, законодавець не передбачає жодних винятків або обмежень щодо ініціатора клопотання про арешт щодо майна, яке належить третій особі, статус якої визначено у статті 64-2 КПК України.

Зокрема, частинами 1, 2 статті 64-2 КПК України визначено, що права та обов`язки третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються арешту майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються арешту майна, та отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом.

Отже, стаття 64-2 КПК України визначає правовий статус третьої особи, щодо якої вирішується питання про арешт майна, однак спеціальною правовою нормою, що регламентує коло суб`єктів, уповноважених ініціювати відповідне клопотання, є ст..171 КПК України. Стаття 64-2 КПК України не містить норми, яка б виключала право слідчого, за умови обов`язкового погодження із прокурором, як це встановлено ч.1 ст.171 КПК України, звертатися до слідчого судді із клопотанням про арешт майна.

Таким чином, звернення у даному випадку із клопотанням про арешт майна слідчого за погодженням із прокурором не суперечить нормам КПК України.

Згідно з п.7 ч.1 ст.131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до положень ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом скоєння кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовим доказом в розумінні статті 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до п.п.1, 2, 5, 6 ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема правову підставу для арешту майна;

можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З матеріалів клопотання вбачається, що СУ ГУНП в Полтавській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000010 від 05.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

Метою арешту майна, як слідує зі змісту клопотання слідчого, є забезпечення збереження речових доказів, що узгоджується із вимогами п.1 ч.2 ст.170 КПК України.

Однак, із наданих слідчому судді матеріалів не вбачається жодних доказів, які б давали підстави вважати, що вилучені під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , грошові кошти можуть бути предметом або знаряддям злочину, набутими злочинним шляхом чи можуть мати істотне значення для встановлення істини у кримінальному провадженні.

Як пояснив у судовому засіданні адвокат, чого не заперечував слідчий, під час проведення вказаного обшуку було здійснено звірку серій і номерів купюр виявлених грошових коштів із тими, що фігурують у матеріалах кримінального провадження, однак жодного збігу не виявлено. Будь-які відомості, які б безпосередньо вказували на походження зазначених коштів від протиправної діяльності чи їхнє використання як знаряддя вчинення злочину, у клопотанні та доданих до нього матеріалах відсутні.

Факт необхідності проведення окремого огляду вилучених грошових коштів сам по собі не може бути самостійною підставою для арешту майна. При цьому слід зазначити, що з моменту вилучення цих коштів, тобто з 02.07.2025 року, до часу розгляду даного клопотання минув достатній проміжок часу, за який орган досудового розслідування мав об`єктивну можливість їх оглянути та дослідити, проте, цього зроблено не було, будь-яких даних, які б свідчили про належність цих коштів до даного кримінального провадження, їх зв`язок з розслідуваними у ньому обставинами, слідчому судді не надано.

Вказані кошти хоча і визнано постановою слідчого від 02.07.2025 року речовими доказами у кримінальному провадженні, але відсутні будь-які дані, що свідчили б про те, що вказане майно було знаряддям вчинення злочину, зберегло на собі його сліди, містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, були об`єктом кримінально протиправних дій чи набуте кримінально протиправним шляхом, а тому це майно не відповідає критеріям, визначеним статтею 98 КПК України.

Крім того, ОСОБА_4 на час розгляду клопотання у даному кримінальному провадженні жодного процесуального статусу не має, підозри у вчиненні нею кримінального правопорушення їй оголошено не було, а отже, ці грошові кошти не можуть підпадати в майбутньому під дію можливої спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання, а також відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

З огляду на викладене, слідчий суддя вважає, що в даному випадку відсутні передбачені статтею 170 КПК України правові підстави для арешту спірних грошових коштів, а тому в цій частині в задоволенні клопотання слід відмовити.

Водночас арешт медичних документів за обставин цієї справи є обґрунтованим та необхідним заходом для досягнення цілей кримінального провадження, оскільки слідчим доведено, що вилучені медичні картки стаціонарних хворих є доказом злочину, зберігають на собі його сліди, містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто характеризуються критеріями речових доказів, визначеними у статті 98 КПК України.

Вказане майно підлягає арешту, так як не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню.

На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів необхідність арешту вилучених медичних карток стаціонарних хворих, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

З огляду на викладене, беручи до уваги розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню.

На підставі вимог ч.3 ст.173 КПК України вилучені грошові кошти в сумі 59300 доларів США, номіналом по 100 доларів кожна купюра підлягають негайному поверненню особі, у якої їх було вилучено.

Керуючись ст.ст.98, 131, 132, 170, 173, 372 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и л а:

Клопотання слідчого - задовольнити частково.

Накласти арешт на вилучене в ході проведення обшуку 02.07.2025 року за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 майно, а саме: 1) медична картка стаціонарного хворого № 4364 на ім`я ОСОБА_10 на 24 арк.; 2) медична картка стаціонарного хворого № 4365 на ім`я ОСОБА_11 на 22 арк.; 3) медична картка стаціонарного хворого № 4363 на ім`я ОСОБА_12 на 30 арк. до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.

В іншій частині в задоволенні клопотання відмовити.

Вилучені грошові кошти в сумі 59300 доларів США, номіналом по 100 доларів кожна купюра на підставі ч.3 ст.173 КПК України негайно повернути особі, у якої їх було вилучено.

Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 10 липня 2025 року о 17 годині.

Слідчий суддя ОСОБА_1