ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/953/25 Справа № 202/3257/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора (в режимі

відеоконференції) ОСОБА_6 ,

третьої особи,

щодо майна якої вирішується

питання про арешт ОСОБА_7 ,

представника третьої особи,

щодо майна якої вирішується

питання про арешт адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 21 квітня 2025 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000031,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 21 квітня 2025 року задоволено клопотання прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000031, та накладено арешт на грошові кошти в розмірі 5610 доларів США, 2300 Євро, котрі були вилучені в ході обшуку індивідуального сейфу №6 в АТ «ОТП Банк», яким на підставі договору користується ОСОБА_9 та ОСОБА_7 .

Мотивуючи ухвалене рішення слідчий суддя зазначив, що вилучені грошові кошти є речовими доказами у кримінальному провадженні, оскільки могли бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку з чим могли зберігти на собі сліди кримінального правопорушення, а тому клопотання прокурора підлягає задоволенню. Зазначено, що пояснення ОСОБА_7 про те, що вказані грошові кошти належать особисто їй та передані братом для догляду за батьками не заслуговують на увагу, оскільки надана останньою розписка не підтверджує вказані обставини.

В апеляційній скарзі адвокат просить скасувати ухвалу слідчого судді про арешт майна та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги адвокат вказує на те, що під час розгляду клопотання не було надано доказів на підтвердження того, що вилучені грошові кошти дійсно мають доказове значення у кримінальному провадженні, а доводи прокурора про протилежне нічим не підтверджені та ґрунтуються на припущеннях. Вказує на те, що ні за змістом клопотання, ні за змістом оскаржуваної ухвали не вбачається, які саме конкретні матеріали свідчать про те, що саме ці вилучені під час обшуку кошти та саме у вказаному розмірі і купюрах отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення, до якого може бути причетний ОСОБА_9 . Наголошує на тому, що сам по собі факт наявності в матеріалах кримінального провадження постанови слідчого про визнання вилученого майна речовими доказами не може свідчити про відповідність таких речей критеріям речових доказів, перебачених ст.98 КПК України. Вказує на те, що у даному кримінальному провадженні ОСОБА_9 немає жодного статусу та матеріали провадження не містять жодних доказів про її причетність до кримінального правопорушення. Звертає увагу на те, що слідчим суддею було проігноровано надані стороною захисту документи на підтвердження того, що ОСОБА_7 , яка є користувачем індивідуального сейфу, зберігала там кошти, які були передані її братом для догляду за батьками.

Заслухавши доповідь судді, доводи третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, та її представника, які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили скасувати ухвалу слідчого судді, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без зміни, перевіривши надані матеріали та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому зазначеним Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Згідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально- протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як слідує з матеріалів провадження СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за №0000031 від 04 вересня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, на підставі матеріалів правоохоронних органів про те, що службові особи КП «ДМЕСКО» ДМР, ТОВ «РЕМС-СТРОЙ» та інші підконтрольні суб`єкти господарської діяльності, здійснили заволодіння коштами, виділеними для виконання рішення Дніпровської міської ради №23/43 «Про Інвестиційну програму «Підвищення енергоефективності у бюджетних установах та закладах м. Дніпра із впровадженням «енергетичного перфоманс-контракту» (пілотний проект)» на 2013-2034 роки».

Під час проведення досудового розслідування було встановлено, що до вчинення вказаного злочину можливо причетний ОСОБА_10 , який є власником ТОВ «СТР ЛТД».

16 квітня 2025 року на підставі ухвали слідчого суду Індустріального районного суду м.Дніпропетровська було проведено обшук індивідуального сейфу №6 в АТ «ОТП Банк», яким на підставі договору користується ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , під час якого було виявлено та вилучено грошові кошти в розмірі 5610 доларів США, 2300 Євро.

Постановою слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області від 16 квітня 2025 року вилучені грошові кошти визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

На переконання апеляційного суду у даному кримінальному провадженні є підстави вважати, що вилучені грошові кошти можуть мати безпосереднє відношення до кримінального провадження, і таким чином можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто є речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні, а тому апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про достатність правових підстав для накладення на нього арешту.

Вказаний захід забезпечення кримінального провадження є крайнім та необхідним, а також найбільш ефективним у зв`язку із тим, що іншими наявними заходами, окрім як накладення арешту, забезпечити схоронність вказаного майна, не допущення його приховування, зникнення неможливо, у зв`язку з чим незастосування вказаного заходу може призвести до зазначених ризиків.

Отже, слідчим суддею належним чином дотримані вимоги ст. 173 КПК України, а саме враховані правова підстава для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідків арешту майна для третіх осіб і обраний належний спосіб такого арешту.

Так, арешт на майно, що є речовим доказом у кримінальному провадженні, за правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, може бути накладений незалежно від суб`єкту, що є його власником, процесуального статусу останнього, розміру шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, можливості застосування спеціальної конфіскації або конфіскації майна як виду покарання, що повністю спростовує твердження апелянта про відсутність підстав для накладення арешту на грошові кошти, які були вилучені з індивідуального сейфу №6 в АТ «ОТП Банк», яким на підставі договору користується ОСОБА_9 та ОСОБА_7 .

Що стосується посилань апеляційної скарги на недостатню обґрунтованість ухвали слідчого судді про арешт майна, то вони є його особистою суб`єктивною оцінкою та не обґрунтовують необхідності скасування вірного по суті судового рішення.

Крім того, слід зазначити, що у випадку, якщо у подальшому наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваним кримінальним правопорушенням у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, розумні у сенсі ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, апелянт не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.

Таким чином, з урахуванням вище наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, оскільки надані слідчим матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на вилучене майно, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Отже, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали слідчого судді.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 21 квітня 2025 року про накладення арешту на грошові кошти в розмірі 5610 доларів США, 2300 Євро, котрі були вилучені в ході обшуку індивідуального сейфу №6 в АТ «ОТП Банк», яким на підставі договору користується ОСОБА_9 та ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

______________ _________________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4