ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/1256/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/289/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.286-1 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючої - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Кременецької окружної прокуратури на вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 19 червня 2025 року, -

Встановила:

Вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 19 червня 2025 року затверджено угоду про примирення, укладену 19 червня 2025 року між потерпілим ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_7 .

Визнано ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Призначено ОСОБА_7 узгоджене сторонами угоди покарання за ч. 1ст.286-1 КК України із застосуванням ч. 1 ст.69КК України у виді штрафу в розмірі 2000 (двох тисяч) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Вироком суду також вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Згідно вироку суду, 03 лютого 2025 року біля 01 год. 30 хв. водій ОСОБА_7 , грубо порушуючи вимоги пункту 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями (далі ПДР), а також вимог, наведених у абзаці 4 частини 2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух» (№ 3353-XII від 30 червня 1993 року), із змінами та доповненнями, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем «RENAULT-FLUENCE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з одним пасажиром, без вантажу, рухався автомобільною дорогою М-19 сполученням «Доманове-Ковель-Чернівці-Тереблече», в межах вул. Лятуринської м. Кременця Тернопільської області в напрямку від м. Дубна до м. Тернополя.

Під час руху вказаною ділянкою автодороги по вул. Лятуринській м. Кременця під впливом вжитих алкогольних напоїв водій ОСОБА_7 не був достатньо уважним, належно не стежив за дорожньою обстановкою, умовами, відповідно не реагував на їх зміну, чим порушив вимоги пунктів: 1.5 ч. 1, 1.10 (в частині визначення понять: «дорожні умови», «дорожня обстановка» і виконання їх вимог), 2.3 (б, д) Правил дорожнього руху, а також вимоги, наведені у пунктах 1, 2 абзацу 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух», які зобов`язували його своїми діями не створювати загрозу безпеці дорожнього руху, небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Як наслідок, рухаючись у вказаному напрямку на заокругленій ділянці автомобільної дороги М-19, водій ОСОБА_7 , в порушення вимог п.п. 1.10 (в частині визначення поняття «безпечна швидкість» і виконання його вимог), 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, не обрав такі прийоми керування транспортним засобом та безпечну швидкість руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля «RENAULT-FLUENCE» та безпечно керувати ним у конкретних дорожніх умовах, обстановці, в результаті чого допустив боковий занос у праву сторону та контактування передньою та правою боковою частиною із огорожею, після того здійснив виїзд за межі дороги в напрямку трав`янистого покриття, де контактував з деревом та після цього перемістився до місця зупинки.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «RENAULT-FLUENCE» ОСОБА_9 , який на час ДТП займав переднє місце пасажира транспортного засобу, отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів: 1.5 ч.1, 1.10 (в частині визначення понять: «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка» і виконання їх вимог), 2.9 (а), 2.3 (б, д), 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями, перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням потерпілому ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Своїми діями обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.286-1 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В апеляційній скарзі прокурор просить вказаний вирок суду скасувати через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність.

Вказані вимоги мотивує тим, що угода про примирення у вказаному провадженні не могла бути затвердженою, а визначене сторонами покарання є занадто м`яким, що не відповідає суспільним інтерасам та особі обвинуваченого.

У запереченні на апеляційну скаргу прокурора захисник просить залишити її без задоволення, а вирок суду без змін.

Свої доводи мотивує тим, що вирок суду є законним та обгрунтованим, прийнятим на підставі належно досліджених доказів судом, зокрема тих, що характеризують обвинуваченого.

Вказує, що ОСОБА_7 беззастережно визнав свою, щиро розкаявся, а також відшкодував завдану шкоду потерпілому, тому останній не має до нього жодних претензій, а отже доводи прокурора щодо завдання шкоди суспільним інтересам є безпідставними.

Вважає, що у вироку суду надано детальний аналіз угоди та її законності, а апеляційна скарга прокурора ігнорує сучасну практику ВС.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та захисника, які просять залишити вирок суду без змін, прокурора, що просить задовольнити його апеляційну скаргу, з мотивів, викладених у ній, перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону не були дотримані в повному обсязі.

Злочин, передбачений ч. 1 ст. 286-1 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , відповідно до положень ст. 12 КК України, віднесено до категорії нетяжких.

Відповідно до ч.3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Укладення угоди про примирення у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, не допускається.

Згідно вимог ч. 7 ст. 474 КПК України, суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:

1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;

2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства;

3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;

4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;

5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;

6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

В даному випадку, поза увагою місцевого суду залишилася та обставина, що відповідно до п.19 Постанови Пленуму ВССУ №13 від 11.12.2015 року Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод приймаючи рішення щодо затвердження укладеної між сторонами кримінального провадження угоди, суд, крім зазначеного вище, має враховувати, що у кримінальних правопорушеннях, де основним безпосереднім об`єктом виступають публічні інтереси (зокрема немайнові), а спричинена конкретним фізичним чи юридичним особам шкода є лише проявом посягання на основний об`єкт, укладення угоди про примирення не допускається. Зокрема затвердження таких угод не допускається у справах про злочини, передбачені розділом I "Злочини проти основ національної безпеки України"; розділом VII "Злочини у сфері господарської діяльності"; розділом VIII "Злочини проти довкілля"; розділом IX "Злочини проти громадської безпеки"; розділом XI "Злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту", розділом XII "Злочини проти громадського порядку та моральності"; розділом XIII "Злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та інші злочини проти здоров`я населення"; розділом XIV "Злочини у сфері охорони державної таємниці, недоторканності державних кордонів, забезпечення призову та мобілізації"; розділом XV "Злочини проти авторитету органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об`єднань громадян"; розділом XVII "Злочини у сфері службової діяльності та професійної діяльності, пов`язаної з наданням публічних послуг" (окрім того, не може укладатися угода про примирення щодо злочинів, спеціальним суб`єктом яких є службова особа, але які містяться в інших розділах КК (наприклад, діяння, передбачені ч. 2 ст. 189 та ч. 3 ст. 229 КК); розділом XVIII "Злочини проти правосуддя"; розділом XIX "Злочини проти встановленого порядку несення військової служби (військові злочини)"; розділом XX "Злочини проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку" Особливої частини КК. Водночас у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення в разі вчинення означених кримінальних правопорушень угода про примирення може бути укладена.

Із врахуванням викладеного, а також обставини, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України, що належить до злочинів розділу XI "Злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту" і є кримінальним провадженням у формі публічного обвинувачення, то угода про примирення в даному випадку не могла бути укладеною.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставами для скасування судового рішення є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

За вимогами ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

При цьому, як вбачається з матеріалів провадження, угода про примирення між потерпілим ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_7 було укладено 19 червня 2025 року під час судового провадження.

Приписами п.1 ч. 2 ст. 407 КПК України визначено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду на підставі угоди суд апеляційної інстанції, крім рішень, передбачених пунктами 1-5 частини першої цієї статті, має право скасувати вирок і направити кримінальне провадження до суду першої інстанції для проведення судового провадження у загальному порядку, якщо угода була укладена під час судового провадження.

Виходячи із забезпечення принципу верховенства права та законності, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування вироку та повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції для проведення судового провадження у загальному порядку.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 401, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

Ухвалила:

Апеляційну скаргу прокурора Кременецької окружної прокуратури задовольнити.

Вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 19 червня 2025 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 скасувати, а матеріали кримінального провадження повернути до суду першої інстанції для проведення судового провадження у загальному порядку.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді