Справа №485/1299/25
Провадження № 1-кп/485/138/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2025 року м. Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ( в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000495 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Євгенівка, Баштанського району Миколаївської області, громадянина України, з повною середньою освітою, не працючого, не одруженого, утриманців не маючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , військовозобов`язаного, в силу ст. 89 КК України не судимого,

за ч.1 ст.263 КК України,

встановив:

В провадженні Снігурівського районного суду Миколаївської області перебуває вказане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 20.03.2025 року ОСОБА_4 обрано запобіжний захід - тримання під вартою строком до 18.05.2025 року, який неодноразово продовжувався та діє до 16.08.2025 року (включно).

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років. Не відпали та продовжують існувати ризики, передбачені п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати та свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інші кримінальні правопорушення.

Обвинувачений проти продовження утримання під вартою заперечив. Ствердив, що повністю визнає себе винним у вчиненні інкримінованого злочину про що надав показання суду, тому ухилятися від суду наміру немає. Має зареєстроване місце проживання у будинку за місцем проживання близьких членів його родини батька та сестри, джерелом його доходів до затримання були неофіційні підробітки на СТО у м.Снігурівка, тому просить застосувати стосовно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник вважав відсутніми підстави для продовження тримання обвинуваченого під вартою мотивуючи тим, що частково відпали ризики, які зумовили його обрання. Обвинувачений надає визнавальні покази по справі, впливати на свідків наміру немає, ризик вчинення іншого кримінального правопорушення необгрунтований та суперечить обставинам, зазначеним в обвинувальному акті. Належну процесуальну поведінку обвинуваченого забезпечить більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. У задоволенні клопотання прокурора просив відмовити.

Вирішуючи клопотання прокурора, суд прийшов до наступного.

Відповідно до положень ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Частиною 5 ст.199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Таким чином, підставою для продовження тримання особи під вартою, є, зокрема, встановлення, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років.

Підставою для обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, крім тяжкості покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим, стало існування ризиків того, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інші кримінальні правопорушення (п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України).

Як вбачається з матеріалів клопотання та встановлено судом заявлені в клопотанні ризики, передбачені п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України зменшилися.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, обсяг обвинувачення не зменшився, з урахуванням наявних даних про його особу, існує ризик того, що він може переховуватись від суду.

У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Відтак, доводи про існування вказаного ризику є обгрунтованими.

Щодо ризику незаконно впливати свідків, то прокурор обгрунтовує його тим, що обвинувачений особисто знайомий зі свідками у кримінальному провадженні, може вжити заходів до примушування їх до надання показів, які його виправдовують.

Проте, як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування, доданого до обвинувального акту, свідком у даному кримінальному кримінальному провадженні є лише одна особа ОСОБА_6 , яка є залегендованою.

Отже, на даний час вказаний ризик перестав існувати, оскільки в ході досудового розслідування інших свідків кримінального правопорушення встановлено не було.

Щодо ризику вчинення іншого кримінального правопорушення. Вказаний ризик обгрунтований тим, що незаконна діяльність ОСОБА_4 була спрямована на незаконне його збагачення, мала систематичний характер та приносила йому відповідний дохід, за відсутності іншого офіційного доходу.

Виходячи з фактичних обставин інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, зазначених в обвинувальному акті, вказані прокурором обставини не інсують на даний час, оскільки згідно пред`явленого обвинувачення ОСОБА_4 вчинив один епізод збуду бойових припасів, вибухових речовин. Відсутність офіційного доходу не може бути підставою для утримання обвинуваченого під вартою, враховуючи, зокрема, те, що він підробляв тимчасовими заробітками на СТО у м.Снігурівка.

Крім того, обвинувачений у судовому засіданні надав показання, згідно яких вину у вчиненому злочині визнає.

Згідно правової позиції ЄСПЛ, викладеної у пункті 80 рішення від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України", при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів. Положення чинного Кримінального процесуального кодексу України вказують, що важливим елементом при встановленні підстав для продовження строку дії запобіжного заходу є не лише наявність ризиків, які існували при обранні запобіжного заходу, а і ті обставини, що до завершення дії попереднього судового рішення про обрання запобіжного заходу вони не зменшилися або з`явилися нові (стаття 199 КПК України). Доведення таких обставин покладається на слідчого, прокурора.

Пункт 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків, передбачених законом і відповідно до процедури, встановленої законом.

Отже, на даний час частково відпали ризики, заявлені прокурором. Крім того, стороною обвинувачення не доведено, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого.

Таким чином відсутні підстави для продовження обвинуваченого під вартою, а тому у задоволенні клопотання прокурора слід відмовити.

Згідно ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або в певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Враховуючи встановлені судом обставини про те, що існує ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а також те, що обвинувачений має сім`ю, зокрема батька та рідну сестру, має зареєстроване місце проживання, підробляв тимчасовими заробітками, вважається таким, що раніше не судимий, суд вважає за можливе застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний час доби задля забезпечення матеріальними джерелами для існування із покладенням обов`язків, який на думку суму у повній мірі забезпечить його належну процесуальну поведінку під час розгляду кримінального провадження.

Оскільки стосовно обвинуваченого продовжує діяти ухвала Вітовського районного суду Миколаївської області від 18.06.2025 року, відповідно до якої ОСОБА_4 визначено строк утримання під вартою до 16.08.2025 року (включно), то застосований стосовно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту почне свою дію з 17.08.2025 року.

Керуючись ст. 177, 183, 196, 197, 199, 331, 369-372, 376 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів - залишити без задоволення.

Застосувати з 17 серпня 2025 року до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 25 вересня 2025 року (включно) запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши з 21.00 години вечора по 06.00 годину ранку залишати житловий будинок за місцем реєстрації, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду, за винятком випадків слідування до місця укриття та перебування в укритті під час повітряної тривоги в умовах воєнного стану.

Покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора або суду;

-не відлучатися за межі Баштанського району Миколаївської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання та місця роботи.

- утриматися від спілкування із свідками у цьому кримінальному провадженні, з приводу обставин кримінального провадження;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 з-під варти 17 серпня 2025 року та роз`яснити, що він зобов`язаний невідкладно (але не пізніше 21.00 год. 17 серпня 2025 року) прибути за місцем свого проживання.

Строк дії ухвали до 25.09.2025 року (включно).

Роз`яснити обвинуваченому, що порушення умов домашнього арешту має наслідком застосування грошового стягнення чи застосування більш суворішого запобіжного заходу.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з дня оголошення.

Суддя ОСОБА_1