ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/930/25 Справа № 191/5559/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2024 року за ч. 2 ст. 125 КК України відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Синельникове Дніпропетровської області, громадянина Україна, маючого вищу освіту, працюючого охоронцем ВАТ «Поліфарб», одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2024 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в сумі 850 гривень в дохід держави.

Як встановлено судом, 25 серпня 20224 року приблизно о 20-30 год. (більш точну дату в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_9 перебував за адресою: АДРЕСА_2 , де у останнього на ґрунті словесного конфлікту та неприязних стосунків раптово виник злочинний умисле, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , реалізуючи свій прямий злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, розуміючи, що шляхом завдання ударів по тілу людини будуть спричинені тілесні ушкодження, передбачаючи такі наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, перебуваючи в положенні стоячи за спиною ОСОБА_10 , яка в цей час сиділа на лавочці, на відстані витягнутої руки, долонею правої руки розігнутої в лікті здійснив один удар у праве вухо потерпілої ОСОБА_10 . У подальшому, ОСОБА_9 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, підійшов до потерпілої ОСОБА_10 , яка в цей момент стояла навпроти ОСОБА_9 , перебуваючи в положенні стоячи один навпроти одного, на відстані витягнутої руки, долонею лівої руки розігнутої в лікті наніс ще один удар в праве вухо потерпілої.

В результаті умисних протиправних дій ОСОБА_9 потерпілій ОСОБА_10 спричинені тілесні ушкодження у вигляді гострого серозного перфоративного посттравматичного отиту правого вуха, які згідно з висновком експерта № 458 від 25.11.2024 року, за своїм характером відносяться до категорії легких з короткочасним розладом здоров`я (п. 2.3.3 правил визначення ступеню тяжкості тілесних пошкоджень, затверджених наказом № 6 МОЗ України «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» від 17.01.1995 року).

Дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2024 року за ч. 2 ст. 125 КК України змінити.

Вважати засудженим ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтуванні своїх вимог прокурор зазначає, що суд першої інстанції в порушення вимог кримінального закону, в якому закріплений принцип призначення покарання у виді штрафу в сумі 850 гривень, при цьому не зазначив, в якій кількості неоподаткованих мінімумів доходів громадян становить ця сума, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, тому резолютивну частину вироку потрібно змінити.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор свою апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.

Захисник в судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора підтримала, просила її задовольнити.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, зазначає наступне.

Не оспорюючи висновки суду про винуватість ОСОБА_9 , які відповідають об`єктивно з`ясованим фактичним обставинам кримінального провадження, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання змінити, а саме вважати засудженим ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. В іншій частині прокурор просить вирок залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно з п. 4. ч. 1 ст. 409 КПК України, підставами для зміни судового рішення є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Серед завдань кримінального провадження, передбачених у ст. 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

З цією вимогою кореспондуються вимоги ч 1 ст. 370 КПК України про ухвалення компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну судового рішення, вважається неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Положеннями ст. 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У санкціях статей Особливої частини КК України покарання у виді штрафу встановлено в неоподаткованих мінімумах доходів громадян. Зокрема, санкція ч. 2 ст. 125 КК України, за якою засуджено ОСОБА_9 , покарання у виді штрафу встановлює в розмірі від 50 до 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 53 КК України, штраф це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині цього кодексу, з урахуванням положень частині другої цієї статті. Розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого кримінального правопорушення з урахуванням майнового стану винного в межах від 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян до 50000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини цього кодексу не передбачено вищого розміру штрафу.

Тобто кримінальний закон чітко і послідовно вказує на єдиний вимір розміру покарання у виді штрафу неоподаткований мінімум доходів громадян.

Згідно з п.5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподаткований мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального судочинства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподаткованого мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 ІV цього кодексу для відповідного року.

Тому колегія суддів погоджується з доводом прокурора, що судом першої інстанції порушено вимогу кримінального закону, в якому закріплений принцип призначення покарання у виді штрафу, з огляду на наступне.

Призначаючи покарання ОСОБА_9 у виді штрафу в сумі 850 гривень, суд першої інстанції в своєму рішенні не зазначив, в якій кількості неоподаткованих мінімумів доходів громадян становить ця сума, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Отже, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора з вищевикладених підстав підлягає задоволенню.

А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2024 року за ч. 2 ст. 125 КК України змінити в частині призначеного покарання.

Вважати засудженим ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

В іншій частині вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2024 року за ч. 2 ст. 125 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3