Справа № 466/7488/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/762/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові у режимі відео конференції апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 14 серпня 2025 року, якою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована та проживає за адресою, АДРЕСА_1 , обвинуваченій за ч.1 ст. 115 КК України, продовжено строк тримання під вартою без визначення розміру застави,

з участю

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

встановила:

вищевказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_8 про продовження обвинуваченій ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строку тримання під вартою строком на 60 діб у кримінальному провадженні №0000612, відомості про які 16.05.2025 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України .

Продовжено обвинуваченій ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення застави, з 14 серпня 2025 року по 12 жовтня 2025 року включно.

У задоволенні клопотання обвинуваченої ОСОБА_7 про обрання їй більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту та клопотання адвоката ОСОБА_6 про визначення застави обвинуваченій ОСОБА_7 відмовлено.

На ухвалу суду захисник адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду щодо ОСОБА_7 скасувати та обрати обвинуваченій запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за зареєстрованим місцем проживання із покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України. У випадку не обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, визначити як альтернативу розмір застави - 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складатиме 242 240 грн.

В апеляційній скарзі захисник зазначає, що в матеріалах справи відсутні вагомі докази, які б свідчили про вчинення підозрюваною кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Підозрювана раніше не судима, та жодного разу не притягувалась як до кримінальної так і до адміністративної відповідальності. Підозрювана має постійне та зареєстроване місце проживання, а зокрема так проживає за адресою: АДРЕСА_1 . У підозрюваної наявні міцні соціальні зв`язки, а зокрема така має багато родичів та друзів по роботі, які продовжують підтримувати таку станом на сьогодні.

Апелянт вважає, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту разом із застосуванням електронних засобів контролю та покладанням на підозрювану обов`язків передбачених ст. 178 КПК України забезпечить досягнення мети застосування запобіжного заходу - забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків та уникнення ризиків, на які вказує прокурор та слідчий.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_6 подану апеляційну скаргу підтримали та просили таку задовольнити з мотивів, викладених у ній.

Прокурор ОСОБА_8 проти задоволення апеляційних вимог захисника заперечив.

Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позицію сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали апеляційної скарги та матеріали контрольного провадження, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Частиною 1 ст. 404 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 331 КПК України передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, Шевченківського районного суду м. Львова надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000612 від 16.05.2025 щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 17.05.2025 обвинуваченій обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави.

Підставою для обрання та продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 стала наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема те, що існують підстави вважати, що остання може: переховуватись від суду, оскільки вона обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання на строк від семи до п`ятнадцяти років позбавлення волі; незаконно впливати на свідків, експертів у цьому кримінальному провадженні; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Крім того, суд першої інстанції при вирішенні питання продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою, врахував особу обвинуваченої, її вік та стан здоров`я, що дозволяє застосування до неї запобіжного заходу, пов`язаного із позбавленням волі.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що з моменту взяття ОСОБА_7 під варту та до моменту вирішення клопотання прокурора, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченої не зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Наведені прокурором у судовому засіданні підстави продовження обвинуваченій строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу під час досудового розслідування, на даний час не змінилися та не зменшилися.

Вирішуючи питання строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_7 суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченій ОСОБА_7 строку тримання під вартою для забезпечення виконання покладених на неї процесуальних обов`язків, та вважає, що застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу домашнього арешут, про що просить апелянт, не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання обвинуваченою своїх процесуальних обов`язків.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Твердження захисника про те, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, зокрема, багато родичів та друзів, постійне місце проживання, самі по собі не можуть слугувати підставою для застосування щодо останньої більш м`якого запобіжного заходу, адже наведена обставина не можуть підтверджувати належну процесуальну поведінку обвинуваченої та відсутність ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідивши належним чином всі матеріали провадження та навівши в ухвалі мотиви, на підставі яких прийняв відповідне рішення.

Крім того, згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; злочину, який спричинив загибель людини.

Оскільки в провину ОСОБА_7 ставиться вчинення злочину, ч. 1 ст. 115 КК України, а саме: умисному протиправному заподіянні смерті ОСОБА_9 , а стороною захисту не надано підтвердження наявності медичних застережень щодо перебування обвинуваченої в умовах несвободи, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про недоцільність визначення обвинуваченій застави як альтернативного запобіжного заходу.

За сукупності таких обставин, колегія суддів вважає, що судом правильно продовжено обвинуваченій ОСОБА_7 , строк тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, не можуть на даному етапі судового провадження забезпечити виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду.

Відтак, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких сторона захисту просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Ухвала місцевого суду відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, зі справи не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

постановила :

Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 14 серпня 2025 року, якою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченій за. 15, ч.1 ст. 115 КК України, продовжено строк тримання під вартою без визначення розміру застави, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді