Справа № 145/1176/25
Провадження №11-сс/801/687/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора

у режимі відеоконференції ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного

у режимі відеоконференції ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Тиврівського районного суду Вінницької області від 21.08.2025, якою застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначеного розміру застави, в кримінальному провадженні № 0000210, внесеного до ЄРДР 18.08.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області віл 21.08.2025 до підозрюваного ОСОБА_8 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначеного розміру застави, в кримінальному провадженні № 0000210 від 18.08.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

Так, не погодившись із даною ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 21.08.2025, захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою обрати щодо підозрюваного більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічну пору доби.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що було порушено правила підслідності, оскільки досудове розслідування за ч. 4 ст. 408 КК України відповідно до вимог ст. 216 КПК України віднесене до компетенції органів Служби безпеки України, тоді як розслідування здійснювалось поліцією, що є істотним порушенням кримінального процесуального закону.

Також, відсутня обґрунтована підозра, оскільки стороною обвинувачення не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність у ОСОБА_8 умислу на дезертирство, а самі припущення прокурора не можуть вважатися достатньою підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу.

Разом з тим, захисник зазначає, що кваліфікація дій є неправильною, оскільки невихід підозрюваного до військової частини з 02.10.2024 року утворює склад злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України (самовільне залишення військової частини), а не ч. 4 ст. 408 КК України (дезертирство), що свідчить про відсутність підстав для інкримінування саме дезертирства.

Більше того, ризики, визначені ст. 177 КПК України, прокурором не доведені, а суд першої інстанції формально погодився з доводами обвинувачення, не здійснивши належної перевірки наданих доказів.

Захисник у своїй апеляційній скарзі зазначає, що тримання під вартою як винятковий захід не є пропорційним і необхідним, адже в даному випадку можливим та достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного є застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Колегія суддів, вислухавши думку захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 , які просили апеляційну скаргу задовільнити, скасувати ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області віл 21.08.2025, позицію прокурора, який заперечував щодо задоволення вказаної апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, прийшла до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , слід відмовити, з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст. 370 КПК України, судове рішення є законним, якщо його ухвалено з дотриманням вимог матеріального і процесуального закону; обґрунтованим якщо воно постановлене на підставі всебічного, повного й об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, підтвердженого допустимими доказами; та вмотивованим коли у ньому наведено логічне і послідовне пояснення прийнятого рішення, оцінку доводів сторін, мотиви відхилення чи прийняття доказів.

Зазначеним вимогам дана ухвала слідчого судді відповідає.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції здійснює перегляд судового рішення виключно в межах апеляційної скарги та доводів, викладених у ній, якщо інше не передбачено законом.

На підставі ст. 419 КПК України, ухвала апеляційного суду має містити належне обґрунтування прийнятого рішення, з викладенням мотивів, оцінкою доводів апеляційної скарги, посиланням на докази, досліджені під час судового розгляду, а також поясненням, чому саме ці докази були прийняті чи відхилені.

Оскільки кожна кримінальна справа має унікальні фактичні обставини, суд не має права діяти за шаблоном чи формально, а зобов`язаний ухвалювати рішення, які є персоніфікованими, із врахуванням індивідуальних особливостей справи, конкретного обвинуваченого та специфіки доводів сторін у межах відповідного провадження.

Судом апеляційної інстанції з матеріалів судової справи було встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.09.2024 № 267 військовослужбовця військової служби за контрактом на особливий період солдата ОСОБА_8 , зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення та призначено на посаду стрільця 3 стрілецького спеціалізованого відділення 2 стрілецького спеціалізованого взводу 1 стрілецької спеціалізованої роти стрілецького спеціалізованого батальйону (ШКВАЛ) військової частини НОМЕР_1 та враховано таким, що з 10.01.2024 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.

Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_8 відповідно до положень Військової присяги та вимог ст. 2, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Однак, солдат ОСОБА_8 , грубо порушуючи встановлений порядок проходження військової служби, 01.10.2024, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, у порушення вимог ст. 17, 65 Конституції України, п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 2, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом, з особистих мотивів, з метою ухилення від військової служби, в умовах воєнного стану, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, а саме 02.10.2024 не прибув до підрозділу військової частини НОМЕР_1 із тимчасовою дислокацією у в населеному пункті АДРЕСА_1 після виписки 01.10.2024 із лікувального закладу КП "Медичне об`єднання Луцької територіальної громади", що за адресою: м. Луцьк, проспект Відродження, 13, у якому проходив ВЛК відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.09.2024 та без наміру проходження військової служби в майбутньому, вибув до свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де займався особистими справами, не пов`язаними з проходженням військової служби та без наміру повернутися до військової частини.

Таким чином, упродовж часу з 02.10.2024 по 13:50 год 19.08.2025 ОСОБА_8 обов`язки військової служби не виконував, а займався власними справами, перебуваючи переважну більшість часу за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , не повідомляючи правоохоронні органи або органи військового управління про свою належність до військової служби.

19.08.2025 ОСОБА_8 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, відповідно до ст. 208 КПК України.

20.08.2025 ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, тобто - дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини або місця служби з метою ухилитися від військової служби, а також нез`явлення з тією самою метою на службу у разі переведення з лікувального закладу, вчинене в умовах воєнного стану.

При вирішенні питання про наявність підстав для задоволення клопотання, суд першої інстанції вірно враховує, що у своїй сукупності доведеність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість та підвищену суспільну небезпеку інкримінованого злочину, тяжкість можливого покарання, наявність ризиків на які вказує прокурор.

Так, перевіряючи обґрунтованість підозри, колегія суддів бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, а саме справу «Нечипорук і Йонкало проти України», де зазначено, що «обґрунтована підозра» означає наявність фактів чи інформації, які могли б переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що особа, можливо, вчинила злочин.

Разом з тим, обґрунтованість підозри підтверджується долученими до матеріалів судової справи доказами, а саме:

?повідомленням про кримінальне правопорушення від 18.08.2025 № 7/11419;

?поясненням ОСОБА_8 від 19.08.2025;

?матеріалами службового розслідування за фактом неповернення з лікувального закладу солдатом ОСОБА_8 , стрільцем 3 стрілецького спеціалізованого відділення 2 стрілецького спеціалізованого взводу 1 стрілецької спеціалізованої роти спеціалізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 та іншими матеріалами.

На даний час в органу досудового розслідування наявні підстави у застосуванні стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки встановлені ризики, визначені ст. 177 КПК України, які вказують на те, що застосування менш суворого запобіжного заходу не забезпечить його належну процесуальну поведінку та надасть можливість уникнути підозрюваному кримінальної відповідальності, шляхом переховування від органу досудового розслідування та суду.

При оцінці обставин, передбачених ст. 178 КПК України, суд першої інстанції вірно приймає до уваги, що:

?наявні докази вчинення підозрюваним ОСОБА_8 особливо тяжкого кримінального правопорушення, є вагомими та допустимими, отриманими у встановленому КПК України порядку;

?у разі визнання винуватим, ОСОБА_8 загрожує покарання за особливо тяжкий злочин вчинений в умовах воєнного стану у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років.

Без застосування найсуворішого запобіжного заходу ОСОБА_8 може:

- переховуватись від органів досудового розслідування та суду;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

А тому, колегія суддів прийшла до висновку, що слідчий суддя Тиврівського районного суду Вінницької області вірно обрав підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги про порушення правил підслідності колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до ст. 216 КПК України підслідність визначається залежно від категорії кримінального правопорушення та уповноважених органів досудового розслідування.

Органи Служби безпеки України відповідно до закону здійснюють досудове розслідування злочинів проти основ національної безпеки України. Разом із тим, інкриміноване підозрюваному кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 408 КК України (дезертирство), належить до категорії злочинів проти встановленого порядку несення військової служби (військових злочинів), передбачених розділом XIX Особливої частини КК України, а не до злочинів проти безпеки держави.

Тому твердження сторони захисту, що досудове розслідування мало здійснюватися виключно Службою безпеки України, не ґрунтується на вимогах закону. Досудове розслідування військових злочинів, у тому числі за ч. 4 ст. 408 КК України, віднесено до компетенції органів поліції, якщо інше прямо не передбачено кримінальним процесуальним законом.

Отже, факт проведення досудового розслідування органом поліції не свідчить про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та не є підставою для скасування ухвали слідчого судді чи визнання зібраних доказів недопустимими.

Апеляційний суд також бере до уваги, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, а саме дезертирства, вчиненого в умовах воєнного стану.

Відповідно до санкції зазначеної статті, за вчинення такого злочину передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років.

Щодо доводів про відсутність обґрунтованої підозри, колегія суддів виходить із того, що у матеріалах провадження містяться достатні дані, які свідчать про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

Як убачається з повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 після виписки з лікувального закладу 01.10.2024 не прибув до військової частини НОМЕР_1 , з 02.10.2024 самовільно залишив військову частину, місцезнаходження його тривалий час залишалось невідомим, організовані командуванням розшукові заходи результату не дали, телефонні дзвінки він не приймав. Це свідчить про його свідоме ухилення від виконання військових обов`язків у період дії воєнного стану.

Крім того, як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_8 раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності та був засуджений Тиврівським районним судом за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, від відбування якого був умовно-достроково звільнений 10.07.2024 з невідбутим строком понад 2 роки. Вчинення нового злочину у період іспитового строку, коли особа мала реальний шанс виправдати довіру держави, свідчить про її стійку злочинну налаштованість, ігнорування закону та відсутність готовності до виправлення.

Колегія суддів бере до уваги практику Європейського суду з прав людини.

Так, у справі «Мацнеттер проти Австрії» (1969, § 9) Європейський суд з прав людини наголосив, що можливість вчинення нових злочинів може враховуватись судами як підстава для тримання під вартою лише за умови, що цей ризик підтверджується конкретними індивідуальними обставинами, зокрема попередніми судимостями та способом життя.

Аналогічний підхід закріплено і у справі «Сельчук проти Туреччини» (2006, § 34), де зазначено, що наявність судимості може бути додатковим фактором для оцінки небезпеки повторної злочинності, але цей критерій має поєднуватися з аналізом фактичної поведінки особи.

У даному випадку сукупність встановлених обставин ухилення від прибуття до військової частини, тривале переховування та факт попередньої судимості підтверджують реальний, а не абстрактний ризик продовження підозрюваним протиправної поведінки.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про наявність ризиків, передбачених п. 1 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. З огляду на факти ухилення підозрюваного від виконання військового обов`язку та його попередню судимість, існує обґрунтована ймовірність того, що перебуваючи на волі, він буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а також може вчинити нове кримінальне правопорушення.

Посилання захисника на можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є безпідставними. Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, проте може застосовуватись у випадках, коли жоден інший захід не здатний запобігти ризикам, визначеним у ст. 177 КПК України.

З урахуванням тяжкості інкримінованого злочину (особливо тяжкий злочин, вчинений в умовах воєнного стану), суспільної небезпечності особи підозрюваного та його попередніх судимостей, колегія суддів вважає, що застосування більш м`якого заходу не забезпечить виконання завдань кримінального провадження, а тому в задоволенні апеляційного скарги захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Тиврівського районного суду Вінницької області від 21.08.2025, якою до підозрюваного ОСОБА_8 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначеного розміру застави, в кримінальному провадженні № 0000210, внесеного до ЄРДР 18.08.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4