Справа № 308/8810/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Рахівського відділу Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000158 від 18.06.2022 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 209 КК України про накладення арешту на майно,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Рахівського відділу Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000158 від 18.06.2022 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 209 КК України звернулася до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно.

В обгрунтування вимог клопотання прокурор посилається на те, що процесуальним прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Рахівського відділу Тячівської окружної прокуратури здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні за № 0000158 від 18.06.2022 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 209 КК України, досудове розслідування у якому проводиться відділом розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Закарпатській області.

В ході здійснення досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі- ОСОБА_4 ), діючи з метою матеріального збагачення, у невстановлений досудовим розслідуванням час розробила протиправний план незаконного придбання права на об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку, належну територіальній громаді с. Нижня Апша (колишнє с. Діброва), Тячівського району, Закарпатської області, на підставі підроблених документів. Для реалізації вказаних цілей, ОСОБА_4 залучила невстановлених досудовим розслідування осіб та переслідуючи кінцеву мету протиправної діяльності придбання права власності на об`єкт нерухомості (земельну ділянку), вчинила кримінальне правопорушення при наступних обставинах.

Так, ОСОБА_4 , за невстановлених органом досудового розслідування обставин та часу, перебуваючи на території Тячівського району, Закарпатської області, будучи обізнаною про місце розташування земельної ділянки на території урочища «Думбрава», Нижньоапшанської сільської ради (колишня Дібрівська сільська рада), Тячівського району, Закарпатської області, яка на праві приватної власності ні за ким не зареєстрована та перебуває у комунальній власності, розробила протиправний, умисний план, спрямований на досягнення злочинної мети, а саме реєстрації таких прав власності шляхом підроблення виписки з рішення Дібрівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області про передачу у її власність земельної ділянки.

Так, у невстановлений органом досудового розслідування точний день, час та місці, але не пізніше 17 листопада 2015 року, ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправність своїх намірів, діючи умисно, з корисливим мотивом, за попередньою змовою групою осіб, під приводом виготовлення документів для набуття права власності на земельну ділянку, у невстановленому місці, забезпечила невстановлену досудовим розслідуванням особу відомостями щодо своїх анкетних даних та географічного місця розташування земельної ділянки, яка на прохання та за сприяння ОСОБА_4 виготовила виписку з рішення 18 сесії 23 скликання Дібрівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 23 листопада 2002 року, б/н, із гербовою печаткою Нижньоапшанської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, , нібито завірену виконуючим обов`язки Нижньоапшанського сільського голови ОСОБА_5 , внісши до неї неправдиві відомості про те, що ОСОБА_4 , мешканці АДРЕСА_1 , передано у власність земельну ділянку, розташовану в урочищі «Думбрава», площею 0.9533 га з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства».

У подальшому, невстановлена органом досудового розслідування особа передала ОСОБА_4 підроблену виписку з рішення 18 сесії 23 скликання Дібрівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 23.11.2002, б/н, що надавало їй право розробити відповідну проєктну документацію на зазначену вище земельну ділянку.

Крім того, незважаючи на визначений ст. ст. 116, 118 Земельного кодексу України вичерпний перелік підстав набуття у власність права на землю із земель комунальної власності, ОСОБА_4 достовірно знаючи, що жодних підстав для набуття права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:003:0077 у неї немає, а також, що 23.11.2002 сесією Дібрівської сільської ради рішення про надання їй у власність вказаної земельної ділянки не приймалось та їй не видавалося, що до Дібрівської сільської ради з проханням виділити їй у власність земельну ділянку не зверталася, використала завідомо підроблений документ.

Зокрема, згідно ст. 79-1 Земельного кодексу України (в редакції станом на 01.07.2015) формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Розуміючи, що для завершення реалізації злочинного наміру на заволодіння земельною ділянкою необхідно здійснити реєстрацію земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, 17 листопада 2015 року, точного часу органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 звернулася до ТОВ «СОФІЯ-ПРОЕКТ» (, юридична адреса: Закарпатська область, Тячівський район, с. Руське Поле, вул. Б. Хмельницького, 12) з заявою про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а саме земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Нижньоапшанської сільської ради, урочище «Думбрава», Тячівського району Закарпатської області, долучивши підроблену виписку з рішення 18 сесії 23 скликання Дібрівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 23 листопада 2002 року, б/н.

В подальшому ОСОБА_4 отримала виготовлену на підставі підробленої виписки з рішення 18 сесії 23 скликання Дібрівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 23.11.2002 технічну документацію із землеустрою та, як наслідок, бажаючи досягти цілі у незаконному заволодінні правом власності на земельну ділянку, усвідомлюючи необхідність її реєстрації з присвоєним кадастровим номером, 09 листопада 2016 року, точного часу органом досудового розслідування не встановлено, але не пізніше 15.46 год., за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, надала її головному спеціалісту відділу державного земельного кадастру управління Держгеокадастру у Тячівському районі Закарпатської області ОСОБА_6 , усвідомлено забезпечивши останню документацією, що стала підставою для здійснення державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :03:003:0077.

Після цього, усвідомлюючи свої злочинні дії, але бажаючи досягнення своєї кінцевої цілі отримання права власності на земельну ділянку, ОСОБА_4 12 грудня 2016 року, за невстановлених досудовим розслідуванням точних обставин, повторно використала виписку з рішення 18 сесії 23 скликання Дібрівської сільської ради від 23.11.2002, б/н, про нібито передачу їй у власність земельної ділянки, розташованої на території урочища «Думбрава», с. Нижня Апша, Тячівського району, Закарпатської області, площею 0,9533 га, у підробленні якої сама ж і сприяла невстановленій досудовим розслідуванням особі, шляхом її надання державному реєстратору Тячівського районного підприємства технічної інвентаризації Закарпатської області ОСОБА_7 , який знаходився за адресою: м. Тячів, вул. Незалежності, 36, Закарпатської області.

На підставі поданих ОСОБА_4 документів та заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, державний реєстратор ОСОБА_7 , який не був обізнаний із намірами останньої, спрямованими на незаконне заволодіння правом власності на земельну ділянку, 12 грудня 2016 року о 23:01 год. здійснив реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку з кадастровим номером :03:003:0077, площею 0,9533 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території урочища «Думбрава», с. Нижня Апша, Тячівського району, Закарпатської області та видав 15 грудня 2016 року витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №75921421.

Таким чином, ОСОБА_4 12 грудня 2016 року усвідомлено, повторно, використавши підроблену виписку з рішення 18 сесії 23 скликання Дібрівської сільської ради від 23.11.2002 про нібито надання їй у власність земельної ділянки на території урочища «Думбрава», с. Нижня Апша, Тячівського району, Закарпатської області, незаконно набула право власності на земельну ділянку, належну територіальній громаді с. Нижня Апша (колишнє с. Діброва), Тячівського району, Закарпатської області, позбавивши останню та державу в цілому, права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:003:0077.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_4 , маючи умисел на легалізацію майна, одержаного внаслідок вчинення суспільно-небезпечних предикатних діянь, а саме пособництва у підробленні офіційного документу, який видається та посвідчується установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права, з метою його використання іншою особою, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, вчинивши кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, та використанні завідомо підробленого документу, вчинивши кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України, вирішила розпорядитися майном - земельною ділянкою з кадастровим номером :03:003:0077, достовірно знаючи, що одержала його злочинним шляхом, за наступних обставин.

Так, 23 листопада 2016 року отримавши від головного спеціаліста відділу державного земельного кадастру управління Держгеокадастру у Тячівському районі Закарпатської області ОСОБА_6 витяг з Державного земельного кадастру серія та номер: НВ-016 про земельну ділянку з кадастровим номером :03:003:0077, виданого на підставі підробленої виписки з рішення 18 сесії 23 скликання Дібрівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 23.11.2002, ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно-небезпечних наслідків, переслідуючи мету заволодіння правом власності на указану земельну ділянку, досягла кінцевої мети - набуття права на майно, завідомо здобутого злочинним шляхом.

Надалі, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, у ОСОБА_4 виник намір реалізувати своє право розпорядження майном, що перебуває у її власності. Усвідомлюючи, що право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:003:0077 отримано нею у незаконний спосіб, переслідуючи корисливий мотив, спрямований на отримання грошових коштів, ОСОБА_4 вирішила продати майно, здобуте у незаконний спосіб.

Зокрема, 24 грудня 2020 року, точний час не встановлено, ОСОБА_4 перебуваючи у приватного нотаріуса Тячівського нотаріального округу ОСОБА_8 , який здійснює свою діяльність за адресою: АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом на легалізацію майна, одержаного злочинним способом, шляхом розпорядження ним, уклала договір купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрований в Реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 1155, відповідно до якого передала у власність ОСОБА_9 , 1983 року народження, земельну ділянку з кадастровим номером :03:003:0077, площею 0,9533 га, розташовану на території урочища «Думбрава», с. Нижня Апша, Тячівського району, Закарпатської області, з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», отримавши перед укладенням договору готівкою 376 897 гривень, погодженої сторонами вартості майна.

Внаслідок вищеописаних дій ОСОБА_4 розпорядилась земельною ділянкою з кадастровим номером :03:003:0077, площею 0.9533 га, яка розташована на території урочища «Думбрава», с. Нижня Апша, Тячівського району, Закарпатської області та перебувала на праві комунальної власності Нижньоапшанської сільської ради Тячівського району Закарпатської області (нині Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області) в особі Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, шляхом вчинення правочину, достовірно знаючи, що таке майно прямо та повністю одержано злочинним шляхом.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинила правочин з майном, одержаним злочинним шляхом, провела фінансову операцію із готівковими коштами у сумі 376 897 гривень, одержаними внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, якими розпорядилася в особистих інтересах, в результаті чого територіальну громаду Нижньоапшанської сільської ради Тячівського району Закарпатської області та державу в цілому, позбавила права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:003:0077, ринковою вартістю 170 545 грн 37 коп., чим заподіяла колишній Нижньоапшанській сільській раді Тячівського району Закарпатської області (нині Солотвинській селищній раді Тячівського району Закарпатської області) шкоди на загальну суму 170 545 грн 37 коп.

10.04.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 209 КК України.

09.04.2025 Солотвинську селищну раду Тячівського району Закарпатської області в особі ОСОБА_10 визнано потерпілою стороною у кримінальному провадженні № 0000158 від 18.06.2022.

На даний час в рамках розслідування кримінального провадження виникла необхідність у накладенні арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :03:003:0077, площею 0.9533 га, яка розташована на території урочища «Думбрава», с. Нижня Апша, Тячівського району, Закарпатської області з метою запобігання спроб відчужити вказану земельну ділянку на період здійснення досудового розслідування, так як дана земельна ділянка є об`єктом кримінально-протиправних дій і є речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Прокурор зазначає, що Постановою слідчого від 09.04.2025 земельна ділянка з кадастровим номером :03:003:0077, площею 0.9533 га, яка розташована на території урочища «Думбрава», с. Нижня Апша, Тячівського району, Закарпатської області визнана речовим доказом.

Таким чином, нерухоме майно - земельна ділянка з кадастровим номером :03:003:0077, площею 0.9533 га, розташована на території урочища «Думбрава», с. Нижня Апша, Тячівського району, Закарпатської області, зареєстрована та належить на праві приватної власності гр. ОСОБА_9 , та являється об`єктом злочинного посягання.

Земельна ділянка з кадастровим номером :03:003:0077 може бути використана як доказ у даному кримінальному провадженні та відповідає критеріям, визначеним статтею 98 КПК України.

Прокурор зазначає, що з урахуванням викладеного вище, вбачаються підстави у накладенні арешту на майно у формі заборони розпоряджатися ним, оскільки даний захід забезпечення кримінального провадження, не дасть можливості вчиняти подальші протиправні дії направленні на зміну володільця земельної ділянки шляхом продажу, поділу, дарування, здійснення інших цивільно - правових угод щодо земельної ділянки з кадастровим номером :03:003:0076.

Прокурор зазначає, що вищевказане майно відповідно до статті 98 КПК України є речовим доказом даного кримінального провадження, а тому в органу досудового розслідування виникла необхідність у накладанні арешту на вилучене майно.

На даний час існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вищевказані речі є доказами у кримінальному провадженні, адже вони відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України (вони є матеріальні об`єкти, які могли зберегти на собі сліди злочину, містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження). У зв`язку із цим є необхідність у накладенні арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів.

Позиція сторін :

В судове засідання прокурор не з`явився. Прокурор подала до суду заяву, згідно якої просила розглянути клопотання без її участі.

Власник майна ОСОБА_9 в призначене судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Згідно акту повідомлення про час і місце розгляду справи вбачається, що секретарем судового засідання, телефонним зв`язком було повідомлено власника майна ОСОБА_9 про розгляд справи, остання прийняла слухавку 15.05.2025 року о 12 год. 34 хв.

У відповідності до ст. 172 КПК України неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно ч.4 ст.107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Перевіривши докази, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке 18.06.2022 року внесені до ЄРДР за №0000158, попередня правова кваліфікація ч. 2 ст. 364, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 209 КК України.

Постановою заступника начальника відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Закарпатській області підполковника поліції ОСОБА_11 від 09.04.2025 року, яка здійснює досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні земельну ділянку з кадастровими номером :03:003:0077, площею 0.9533 га, розташовану на території урочища «Думбрава», с. Нижня Апша, Тячівського району, Закарпатської області, зареєстрована та належить на праві приватної власності гр. ОСОБА_9 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) визнано речовим доказом .

Слідчим суддею встановлено, що 10.04.2025 року ОСОБА_4 вручено повідомлення про підозру у вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 209 КК України.

Слідчим суддею встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №426520381 від 12.05.2025 року вбачається, що земельна ділянка з кадастровими номером :03:003:0077, площею 0.9533 га, яка розташована за адресою: Закарпатська область, Тячівський район, с. Нижня Апша, на території урочища «Думбрава» на праві приватної власності належить ОСОБА_9 .

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160 - 166, 170 - 174 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до частини 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Таким чином арешт може бути накладено на майно у вигляді речей, документів ( в тому числі цінних паперів , грошей (у будь якій валюті готівкою або безготівковому вигляді), на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, корпоративні права.

Згідно положень ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

У кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) (п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК).

Застосовуючи положення п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК слідчий суддя зауважує, що стандарт доведення «достатні підстави», необхідність застосування якого у даній ситуації передбачає ч. 3 ст. 170 КПК, не вимагає від сторони обвинувачення надання безумовних та беззаперечних доказів, а передбачає необхідність наведення достатньо вагомих фактів та об`єктивних відомостей, аналіз яких у їх взаємозв`язку між собою дозволяє дійти висновку про відповідність вилученого майна критеріям речових доказів.

При цьому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Також, арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Отже, чинним КПК не заборонено з метою збереження речових доказів накладати арешт на майно у кримінальному провадженні, коли у ньому нікому, в тому числі й тим, на чиє майно накладається арешт, не повідомлено про підозру.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5)розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч.10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст.173 КПК України).

Щодо відповідності майна ознакам речового доказу

Надаючи оцінку тому чи майно, на яке просить прокурор накласти арешт, відповідає ознакам речового доказу, слідчим суддею ураховуються зміст поняття «речові докази» та обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Так, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб (п. п. 1, 2, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК).

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 98 КПК).

У кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) (п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК)

Застосовуючи положення п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК слідчий суддя зауважує, що стандарт доведення «достатні підстави», необхідність застосування якого у даній ситуації передбачає ч. 3 ст. 170 КПК, не вимагає від сторони обвинувачення надання безумовних та беззаперечних доказів, а передбачає необхідність наведення достатньо вагомих фактів та об`єктивних відомостей, аналіз яких у їх взаємозв`язку між собою дозволяє дійти висновку про відповідність вилученого майна критеріям речових доказів.

Зважаючи на обставини, зазначені у клопотанні та встановлені в ході судового розгляду , слідчий суддя приходить до висновку про наявність достатніх підстав вважати, що земельна ділянка є об`єктом кримінально протиправних дій у кримінальному провадженні.

На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України прокурор довів слідчому судді необхідність арешту майна на земельну ділянку з метою збереження речових доказів та наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України, а тому клопотання підлягає до задоволення.

Метою накладення арешту на це майно, слідчим суддею є забезпечення кримінального провадження у частині збереження речових доказів.

Так, слідчий суддя дійшов висновку, що земельна ділянка містить відомості, які можуть бути використані як докази фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України.

Одночасно, слідчий суддя вважає, що прокурором дотримано вимог ст.ст. 170, 171 КПК України і в клопотанні прокурора наявне обґрунтування необхідності арешту земельної ділянки та конкретизовано підстави та мета накладення на неї арешту.

Слідчим суддею встановлено, клопотанням та матеріалами доданими до клопотання доведено, що земельна ділянка у відповідності до ст. 98 КПК України, має значення у кримінальному провадженні як речовий доказ.

Згідно з практикою ЄСПЛ, який, проаналізувавши питання пропорційності втручання в право на мирне володіння майном, дійшов висновку, що ст.1 Протоколу №1 до Конвенції передбачає втручання в право мирного володіння майном за умови існування розумного взаємозв`язку пропорційності між використаними засобами, якими обмежується право, та ціллю заради досягнення якої застосовуються такі засоби (п. 203 рішення ЄСПЛ від 05.03.2019 у справі «Узан та інші проти Туреччини» / Uzan and others v. Turkey, заяви №19620/05, 41487/05, 17613/08, 19316/08). Тобто, обмежити особу в праві мирно володіти майном можна не просто, коли існує необхідність здійснення такого втручання в її право з метою виконання завдань кримінального провадження, а виключно, якщо виконати завдання кримінального провадження в інший спосіб, аніж через застосування такого обмеження, за наявних обставин неможливо.

Тимчасове накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, хоча власник і обмежується у реалізації всіх правомочностей права власності, такий захід є тимчасовим, відповідні обмеження за вищевказаних фактичних обставин є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження, з урахуванням чого слідчий суддя погоджується, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи осіб з метою виконання завдань кримінального провадження.

Слідчим суддею встановлена безумовна переконливість щодо застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, оскільки у разі його не застосуванні може призвести до зникнення та навіть втрати слідів, предметів як речових доказів, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, окрім того вилучення майна проведено згідно встановленої процедури, враховуючи правову підставу для арешту майна та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини та положення ст.1 Протоколу №1 до Конвенції, яка проголошує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, при цьому позбавлення цього права відбувається в суворому додержанні як національного, так і міжнародного законів, щоб не призводити до свавілля з боку правоохоронних органів не втручання в право власності, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, оскільки за його допомогою може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, тому слідчий суддя вважає, що клопотання обґрунтоване й підлягає до задоволення з підстав та мотивів викладених вище.

Незастосування арешту майна може призвести до його зникнення, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, а тому наявні правові підстави для арешту майна шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування .

За таких обставин слідчий суддя при розгляді даного клопотання вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження в разі відмови у накладенні арешту та повернення вилученого майна.

Така шкода може виразитись у втраті речового доказу стороною обвинувачення, дасть можливості вчиняти подальші протиправні дії направленні на зміну володільця земельної ділянки шляхом продажу, поділу, дарування, здійснення інших цивільно - правових угод щодо земельної ділянки та унеможливить подальше провадження досудового розслідування та встановленню істини у справі, що очевидно переважає над відсутністю в даний час повідомленої підозри винуватій у вчиненні злочинів особі, а також неможливістю власником (володільцем) тимчасово володіти, розпоряджатися та користуватися вказаним майном. Крім того, матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потре-би досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою попередження настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, тому підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження слідчий суддя не вбачає.

Застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, у тому числі і арешт майна, є втручанням у права і свободи особи, проте таке втручання можливе, якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання, обов`язковою ж умовою для такого втручання має бути встановлення обставин, які б не допустили до порушення принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Розяснити, що згідно ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Таким чином, клопотання прокурора підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.170-173,309 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Рахівського відділу Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000158 від 18.06.2022 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 209 КК України про накладення арешту на майно задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :03:003:0077, площею 0.9533 га, розташовану на території урочища «Думбрава», с. Нижня Апша, Тячівського району, Закарпатської області, яка зареєстрована та належить на праві приватної власності гр. ОСОБА_9 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) - шляхом тимчасового обмеження права на відчуження та розпорядження.

Копію ухвали вручити прокурору, а іншим учасникам направити не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Ухвала про накладення арешту виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1