КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0001961 стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309 КК України, за апеляційною скаргою заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 14 листопада 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 14 листопада 2024 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 309 КК України у виді 1 року обмеження волі;

- за ч. 2 ст. 309 КК України у виді 2 років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 70 КК України, призначено ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань _________________________________________________________________

Справа №11-кп/824/2843/2025 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Категорія: ч. 2 ст. 309 КК України Доповідач ОСОБА_1

пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та витрат, пов`язаних із залученням експерта.

Суд визнав доведеним, що ОСОБА_6 , перебуваючи у невстановленому місці, у невстановлений час, де у нього виник умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання без мети збуту психотропної речовини - амфетамін.

Реалізуючи свій злочинний умисел, за невстановлених слідством обставин у невстановленому місці, ОСОБА_6 у невстановленої слідством особи придбав психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін та розпочав її незаконно зберігати за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , з метою власного вживання.

У подальшому, 23.08.2024, у період часу з 09 години 33 хвилин до 12 години 36 хвилин, у квартирі АДРЕСА_2 , в якій фактично проживає ОСОБА_6 , проведено обшук, в ході якого було виявлено та вилучено: порошкоподібну речовину світло-бежевого кольору, білого кольору, світло-рожевого кольору, нашарування білого кольору, нашарування чорно-коричневого кольору у трьох пакетах в запакованому опечатаному вигляді, що, відповідно до висновку експерта № СЕ-19/111-24/44909/НЗПРАП від 14.08.2024, є психотропною речовиною, обіг якої обмежено - амфетамін. Загальна маса амфетаміну в речовинах та у нашаруваннях становить 0,652 г, який, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 року № 770 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», віднесено до психотропних речовин, обіг яких обмежено, та згідно з наказом № 188 від 01.08.2000 року Міністерства охорони здоров`я України, «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» встановлено до 0,15 г амфетаміну є невеликим розміром, від 1,5 до 15,0 г є великим розміром, 15,0 і більше є особливо великим розміром.

Крім того, у невстановленому місці, у невстановлений час, у ОСОБА_6 виник умисел, спрямований на незаконне виготовлення штучного пристрою для куріння та зберігання без мети збуту особливо небезпечного наркотичного засобу - екстракту канабісу.

Реалізуючи свій злочинний умисел, за невстановлених слідством обставин у невстановленому місці, ОСОБА_6 виготовив штучний пристрій для куріння, на якому після вживання наркотичного засобу утворилось нашарування особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено - екстракт канабісу та який, у подальшому, розпочав незаконно зберігати за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , з метою власного вживання.

У подальшому, 23.08.2024, у період часу з 09 години 33 хвилин до 12 години 36 хвилин, у квартирі АДРЕСА_2 , в якій фактично проживає ОСОБА_6 , проведено обшук, у ході якого було виявлено та вилучено: ємність з металу, в якій знаходиться пошкоджена пляшка з полімерного матеріалу, в горловину якої вставлений комбінований предмет з металу та полімерного матеріалу, на предметах яких є нашарування чорно-коричневого кольору, які, відповідно до висновку експерта № СЕ-19/111-24/44909/НЗПРАП від 14.08.2024, є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - екстракт канабісу. Загальна маса екстракту канабісу (в перерахунку на суху речовину) становить 5,865 г, який, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 року № 770 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», віднесено до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких обмежено, та згідно з наказом № 188 від 01.08.2000 року Міністерства охорони здоров`я України, «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу», встановлено до 0,3 г канабісу екстракти є невеликим розміром, від 5,0 до 100,0 г є великим розміром, 100,0 і більше є особливо великим розміром.

В апеляційній скарзі заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просить вирок суду змінити в частині кримінальної кваліфікації діяння та призначеного покарання, виключити з вироку посилання на призначення покарання за сукупністю злочинів (ч. 1 ст. 70 КК України), кваліфікувавши дії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання психотропної речовини та наркотичного засобу у великих розмірах, без мети збуту, з призначенням покарання за цей злочин у виді позбавлення волі на строк 2 роки із звільненням, на підставі ст. 75 КК України, від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України. В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що оскаржуваним вироком обвинуваченого визнано винним у вчиненні сукупності кримінальних правопорушень. Тобто, незаконного придбання та зберігання психотропної речовини, без мети збуту, а також незаконного виготовлення та зберігання наркотичного засобу у великих розмірах, без мети збуту. Дії обвинуваченого суд кваліфікував за ч. 1 ст. 309 та ч. 2 ст. 309 КК України.

Разом з тим, враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, правова кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 309 КК України є зайвою.

Як вбачається з вироку, точного часу виникнення у обвинуваченого умислу на незаконне придбання та зберігання психотропної речовини та наркотичного засобу не встановлено. Так само не встановлено і часу їх реального придбання та початку зберігання. Відсутні будь-які відомості щодо трансформації, розвитку чи зміни злочинного умислу обвинуваченого. Дії ОСОБА_6 по зберіганню психотропної речовини та наркотичного засобу припинені працівниками поліції одночасно, під час проведення обшуку в його помешканні 23.08.2024.

Таким чином, вважає, що конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, досліджені в ході судового розгляду докази, вказують, що дії ОСОБА_6 по придбанню та зберіганню психотропної речовини та наркотичного засобу охоплюються диспозицією ч. 2 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання психотропної речовини та наркотичного засобу у великих розмірах, без мети збуту.

Однак, суд першої інстанції вимоги закону України про кримінальну відповідальність та роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» від 26.04.2002 № 4 проігнорував, помилково кваліфікувавши дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 309 КК України.

Також вказує й на те, що така ознака інкримінованого злочину, передбаченого за ч. 2 ст. 309 КК України, як виготовлення наркотичного засобу, підлягає виключенню з обвинувачення, оскільки в ході судового розгляду не встановлено підтверджуючих вказаний факт обставин. Відповідно до показань обвинуваченого в суді, він придбав наркотичний засіб - екстракт канабісу, для власного вживання, без мети збуту та сам виготовив штучний пристрій для куріння, які працівники поліції 23.08.2024 вилучили під час обшуку у нього дома.

Отже, вважає, що суд першої інстанції помилково кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 309 КК України, як незаконне виготовлення наркотичного засобу.

Тому, з метою приведення обвинувачення у відповідність до встановлених у ході судового розгляду обставин, з кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 2 ст. 309 КК України належить виключити зайве посилання на незаконне виготовлення наркотичного засобу.

Дії ОСОБА_6 необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання психотропної речовини та наркотичного засобу у великих розмірах без мети збуту.

Крім того, як наслідок помилкової кваліфікації діяння обвинуваченого за ч. 1 ст. 309 КК України, судом застосовано до обвинуваченого положення ч. 1 ст. 70 КК України, яка не підлягала застосуванню. Жодної необхідності призначати обвинуваченому покарання за сукупністю кримінальних правопорушень не було.

За таких обставин, вважає, що вирок суду підлягає зміні в частині кримінальної кваліфікації діяння та призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Обвинувачений ОСОБА_6 , попри направлені на його адресу ухвали апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора та призначення за нею апеляційного розгляду, останні не отримав і, зокрема, документи, направлені разом з ухвалою про відкриття апеляційного провадження, повернулись до суду з відміткою за закінченням терміну зберігання, а за наявним в матеріалах провадження номером телефону ОСОБА_6 , оператором мобільного зв`язку зазначається, що номер не існує, та відповідно ОСОБА_6 до суду апеляційної інстанції не з`явився, про поважність причин своєї неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду не надсилав, проте, враховуючи, що в апеляційній скарзі прокурора не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого, апеляційний суд вважає можливим розглянути апеляційну скаргу без участі обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки його неявка, відповідно до ч. 4 ст. 401 КПК України не перешкоджає проведенню розгляду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому повне визнання вини, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин кримінального правопорушення, в якому обвинувачується, правові наслідки розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин є обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Виходячи зі змісту ч. 3 ст. 349 КПК України, якщо принаймні одна з обставин, яка підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, заперечується стороною, спрощену процедуру судового розгляду застосовано бути не може.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року в справі № 521/11693/16-к, щодо застосування ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак ця норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені ст. 91 КПК України. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК України лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

У відповідності до вимог ст. 91 КПК України доказуванню підлягають, в т.ч. і подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

З матеріалів провадження вбачається, що зазначених вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції належним чином дотримано не було.

Відповідно до формулювання обвинувачення, яке викладено в обвинувальному акті, ОСОБА_6 незаконно придбав та зберігав психотропну речовину, обіг якої обмежено, а саме амфетамін, загальною масою 0,652 г, та розпочав її незаконно зберігати за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , а також незаконно виготовив штучний пристрій для куріння, на якому після вживання наркотичного засобу утворилось нашарування особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено - екстракт канабісу, загальною масою 5,865 г, що є великим розміром, та який у подальшому розпочав незаконно зберігати за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з метою власного вживання, тобто вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309 КК України.

Судовий розгляд був проведений в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, зокрема допитано обвинуваченого, який вину визнав, не заперечував фактичні обставини справи, щиро розкаявся у вчиненому та показав, що він для власного вживання, без мети збуту, придбав психотропну речовину - амфетамін, яку 23.08.2024 року працівники поліції під час обшуку вилучили за адресою: АДРЕСА_1 . Також він придбав наркотичний засіб - екстракт канабісу для власного вживання, без мети збуту, та сам виготовив штучний пристрій для куріння, які 23.08.2024 року працівники поліції під час обшуку вилучили за адресою: АДРЕСА_1 .

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 14 листопада 2024 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309 КК України, а саме у: незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини без мети збуту; незаконному виготовленні та зберіганні наркотичних засобів, якщо предметом таких дій були наркотичні засоби у великих розмірах, без мети збуту.

Поряд з цим, у відповідності до вищенаведених норм закону обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України є, зокрема, повне визнання вини обвинуваченим, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікації дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин кримінального правопорушення, в якому обвинувачується особа.

Аналіз наведеного дає підстави вважати, що за відсутності факту з`ясування усіх обставин вчинення кримінального правопорушення, його об`єктивних та суб`єктивних ознак, суд першої інстанції позбавлений можливості зробити висновки про те, що обвинувачений у повній мірі визнав свою вину у його вчиненні, тобто не оспорював фактичних обставин кримінального провадження у цій частині.

Разом з тим, суд першої інстанції у формулюванні обвинувачення, визнаного доведеним, попри зазначення обвинуваченим про те, що він придбав наркотичний засіб екстракт канабісу для власного вживання та сам виготовив штучний пристрій для куріння, вказав обставини, як вони зазначені в обвинувальному акті, що ОСОБА_6 незаконно виготовив штучний пристрій для куріння, на якому після вживання наркотичного засобу утворилось нашарування особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено - екстракт канабісу, загальною масою 5,865 г, що є великим розміром, і кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 309 КК України, як незаконне виготовлення та зберігання наркотичних засобів у великих розмірах, без мети збуту.

Отже, при формулюванні обвинувачення, визнаного доведеним, місцевий суд вказав обставини незаконних дій ОСОБА_6 щодо наркотичного засобу - екстракту канабісу, які не відповідають тим, що вказані обвинуваченим у судовому засіданні.

При цьому те, що обвинувачений в судовому засіданні надав показання лише щодо способу вчинення кримінального правопорушення, мотивів і мети його вчинення, без встановлення фактичних обставин справи (щодо фактичних обставин вчинення ним кожного злочину, часу, місця, кількості придбаного наркотичного засобу), не дають можливості зробити оцінку його показанням з точки зору їх правдивості та того, в якому обсязі обвинувачений визнає свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, що впливає і на обсяг дослідження доказів.

Проте, час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення мають бути встановлені у вироку суду, незважаючи на розгляд кримінального провадження у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Приведені у вироку показання обвинуваченого про придбання ним екстракту канабісу для власного вживання фактично призвели до того, що кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 309 КК України суперечить формулюванню обвинувачення, визнаного судом доведеним, оскільки у формулюванні обвинувачення визнано доведеним, зокрема, виготовлення та зберігання ним наркотичного засобу - екстракту канабісу у великих розмірах.

Між тим, на невідповідність показань обвинуваченого, наданих під час розгляду справи в суді першої інстанції, фактичним обставинам кримінального правопорушення, викладеним в обвинувальному акті, суд першої інстанції уваги не звернув, а отже, належним чином не з`ясував усіх обставин справи, викладених в обвинувальному акті.

Тобто, суд першої інстанції підійшов формально до з`ясування цього питання та фактично не допитав обвинуваченого у порядку ст. 351 КПК України.

Отже, ухваливши вирок за спрощеною процедурою без встановлення фактичних обставин справи, суд першої інстанції допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, у зв`язку з чим вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 14 листопада 2024 року слід скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Враховуючи підстави, з яких скасовано вирок суду та призначено новий розгляд в суді першої інстанції, питання кваліфікації дій обвинуваченого та призначення йому покарання на даній стадії провадження є передчасними.

Таким чином, апеляційна скарга заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 14 листопада 2024 року стосовно ОСОБА_6 - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3