ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1419/25 Справа № 204/6953/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Чечелівського районного суду м. Дніпра від 01 липня 2025 року у кримінальному провадженні №0001404 від 25.11.2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, фактично зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 258 КК України, -

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_6

захисника ОСОБА_5

законного представника ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:

За ухвалою слідчого судді Чечелівського районного суду м. Дніпра від 01 липня 2025 року застосовано підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 27 серпня 2025 року, без визначення застави.

Слідчий суддя прийняв до уваги, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 258 КК України, а також дійшов висновку про доведеність та існування ризиків у виді: переховування, знищення, спотворення будь-яких речей і документів та вчинення іншого кримінального правопорушення.

З огляду на положення ч. 4 ст. 183 КПК України, а також тяжкість і характер інкримінованого злочину, слідчим суддею не визначено заставу.

Враховано дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, його вік, соціальні зв`язки, а також обставини та суспільний інтерес інкримінованого злочину проти основ громадської безпеки.

В апеляції:

- захисник просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог посилається на недоведеність заявлених ризиків, необґрунтованість пред`явленої підозри та безпідставне незастосування альтернативного запобіжного заходу.

Зауважує, що стороною обвинувачення не надано належних доказів того, що підозрюваний під час досудового розслідування здійснював будь-які спроби переховування чи знищення будь-яких речей і документів, тому вважає дані доводи лише формальним припущенням.

Зауважує, що винятковий запобіжний захід застосовано, лише виключно з урахуванням тяжкості інкримінованого злочину, що на думку захисника не узгоджується з правовими позиціями викладеними у наведених рішеннях ЄСПЛ.

Зазначає, що слідчим суддею не враховано дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки та є неповнолітньою особою.

Вислухавши підозрюваного та його законного представника і захисника, які кожен окремо просили задовольнити апеляційну скаргу, заслухавши прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів виходить з наступного.

За вимогами ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що 25 листопада 2024 року за №0001404 внесені відомості за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч.2 ст. 258 КК України.

30 червня 2025року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч.2 ст. 258 КК України, а саме у закінченому замаху до терористичного акту, який створював небезпеку для життя та здоров`я людей, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, який вичинений за попередньою змовою групою осіб.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри як підставу для застосування запобіжного заходу, зважується на відсутність законодавчого визначення поняття «обґрунтованість підозри» та усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв її визначення. Зокрема, як зазначено у рішенні ЄСПЛ «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011 р., наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч.2 ст. 258 КК України, що підтверджується, зокрема: протоколом огляду місця події від 30 червня 2025 року; протоколами допитів свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 від 29.06.2025 року; протоколом огляду від 30 червня 2025 року на якому зафіксовано перегляд відеозапису показань з технічних засобів на якому зафіксовано особу чоловічої статі, який біля бордюру напроти авто патрульної поліції встановила предмет за зовнішніми ознаками схожий на мобільний телефон чорного кольору.

Розглядаючи питання наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, враховуються обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме особа підозрюваного ОСОБА_6 , який підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину проти основ громадської безпеки та життя та здоров`я невизначеного кола осіб, за яке передбачено покарання у виді довготривалого позбавлення волі, а тому останній, з метою уникнення можливого призначеного покарання може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, враховується введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

З огляду на специфіку інкримінованого злочину, який виражався у підтримці підозрюваним зв`язку зі представниками спеціальних служб рф через інтернет месенджер Telegram, не виключається ризик того, що перебуваючи на свободі ОСОБА_6 в силу молодого віку, з метою уникнення від відповідальності може заручатися підтримкою останніх або продовжити протиправну діяльність з метою отримання коштів на існування.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховується, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001404 перебуває на початковому етапі, та органу слідства необхідно провести ще низку слідчих розшукових дій з метою встановлення істини по справі та причетних осіб. а тому для забезпечення обов`язкової участі ОСОБА_6 у процесуальних діях застосування більш м`якого запобіжного заходу на даній стадії не є виправданим на даному етапі розслідування.

Звертається увага, що ризик впливу на свідків існує також не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Так, підозрюваний перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на свідків та інших співучасників злочину, оскільки останньому відомі їх анкетні дані та місце проживання, а тому враховуючи суспільний інтерес та характер інкримінованого злочину, який наражав на небезпеку невизначене коло осіб у разі здійснення вибуху, вказаний ризик є ґрунтовним.

Ствердження захисника щодо нівелювання вказаного ризику є безпідставними, оскільки слідчі розшукові дії по справі тривають, враховуючи, що злочин вчинено за попередньою змовою групою осіб, з більшою вірогідністю причетні особи будуть допитуватись під час досудового розслідування, а тому ризик будь-якою впливу на останніх також не виключається.

При цьому, під час розгляду клопотання, також були враховані положення п. 6 ч. 4 ст. 183 КПК України, відповідно до яких, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого проти основ громадської безпеки.

Таким чином, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, врахувавши особу підозрюваного, а також обставин і характеру інкримінованого злочину, слідчий суддя в межах своїх дискреційних повноважень, не вважав за необхідне визначити підозрюваному ОСОБА_6 заставу, що в повній мірі узгоджується із вимогами п.6 ч. 4 ст. 183 КПК України.

За наведених обставин, не визначення підозрюваному альтернативної застави на даному етапі кримінального провадження, відповідає завданням даного кримінального провадження.

У рішенні в справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 ЄСПЛ зазначив, що «розумність тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно та має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника. Тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості».

Що стосується доводів захисника стосовно того, підозрюваний у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу буде дотримуватись належної процесуальної поведінки, не є переконливими та гуртуються лише на власних припущеннях захисника, оскільки для підозрюваного на час вчинення злочину будь-які обставини не слугували стримуючим фактором в його поведінці.

Також звертається увага на те, що ОСОБА_6 будучи особою молодого віку, не маючи легального джерела доходу, з метою отримання коштів в період військового стану, за вказівкою представників спеціальних служб рф за допомогою саморобного пристрою вибухової дії погодився вчинити терористичний акт.

Крім того, підозрюваний міцних соціальних зв`язків та утриманців не має, не працевлаштований, легального джерела доходу не має, суспільно-корисною працею не займається, що свідчить про відсутність соціально-стримуючих важелів, для забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Обговорюючи питання про можливість усунення встановлених ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_6 під вартою, колегія суддів, вважає, що встановлені щодо цього підозрюваного ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими та на даному етапі кримінального провадження не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж застосування вказаного запобіжного заходу.

З огляду на викладене, ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою, вмотивованою та такою, що не підлягає скасуванню, а тому, апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Чечелівського районного суду м. Дніпра від 01 липня 2025 року у кримінальному провадженні №0001404 від 25.11.2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 258 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4