В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.09.2025 м.Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши в спрощеному провадженні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000707 від 17.08.2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки м. Львова, з професійно-технічною освітою, одруженої, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої, -

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним.

16 серпня 2025 року у період часу з 22.33 год. до 22.37 год. ОСОБА_3 , перебуваючи на вулиці Лазневій, 8, в місті Львові, діючи цілеспрямовано, незаконно, протиправно, з метою завдання невизначеної шкоди здоров`ю ОСОБА_4 , умисно, у ході раптово виниклого конфлікту на грунті особистих неприязних відносин, лівою рукою схопила за волосся ОСОБА_4 , після чого правою рукою нанесла один удар в область голови потерпілої, від чого остання впала на землю. Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_3 правою рукою нанесла декілька ударів у ділянку голови та обличчя ОСОБА_4 . В подальшому, наздогнавши потерпілу неподалік перехрестя пр. Чорновола та вулиці Зернової у м. Львові, ОСОБА_3 лівою рукою схопила за волосся ОСОБА_4 та повалила її на землю і в цей час, схопивши пальцями лівої руки за верхню губу потерпілої, потягнула вгору, після чого перебуваючи на землі, правою ногою нанесла кілька (не менше двох) ударів в ділянку живота та стегон ОСОБА_4 .

Своїми протиправними діями ОСОБА_3 спричинила ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді синців у лобно-скроневій ділянці справа, на правій вушній раковині, у правій завушній ділянці, на верхній губі, крововилив на слизовій оболонці верхньої губи, садна під правою бровою, в ділянці нижньої щелепи справа, на верхній губі, на правій щоці, на грудях справа, на правій і лівій кистях, які відносяться до тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується в умисному нанесенні легкого тілесного ушкодження, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

II. Позиції сторін та інших учасників судового провадження.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, до обвинувального акту прокурором додано клопотання про його розгляд у спрощеному провадженні, з урахуванням тих обставин, що обвинувачена беззаперечно визнала свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згодна з розглядом обвинувального акту за її відсутності. З огляду на наведене, відповідно до приписів ч. 1 ст. 302 КПК України, прокурор просить суд розглянути кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

До обвинувального акту долучено письмову заяву ОСОБА_3 , яка складена за участі захисника ОСОБА_5 , у якій обвинувачена зазначає, що свою вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України вона беззаперечно визнає, згодна із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, та згодна із розглядом обвинувального акту за її відсутності у спрощеному порядку.

Також, у вказаній заяві ОСОБА_3 зазначила, що їй роз`яснено та зрозуміло зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також про її обізнаність у тому, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акту в спрощеному порядку вона буде позбавлена права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

до обвинувального акта додано заяву потерпілої ОСОБА_4 , у якій остання зазначила, що згодна на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Із урахуванням наведеного та виконанням вимог Кримінального процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт слід розглядати в порядку, передбаченому статтями 381 - 382 КПК України.

ІІІ. Положення закону, яким керувався суд.

За правилами ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Положеннями ч.ч. 2 та 3 ст. 381 КПК України передбачено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акту. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

Відповідно до частини 2 статті 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Згідно із приписами ч. 4 ст. 107 КПК України, у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Згідно зі ст. 66 КК України, пом`якшуючими обставинами, зокрема є щире каяття обвинуваченого, яке полягає у визнанні обставин, регламентованих п. 1 ч. 2 ст. 91 КПК України, щодо події кримінального правопорушення, у тому числі його час, місце та спосіб вчинення. Адже, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Частина 2 статті 1 КК України визначає, які суспільно небезпечні діяння є кримінальними правопорушеннями та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили.

Відповідно до ч. 1 ст. 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.

ІV. Висновки та мотиви суду.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про розгляд обвинувального акту в порядку, передбаченому статтями 381 - 382 КПК України.

Вивчивши обвинувальний акт, долучені до нього додатки та матеріали кримінального провадження, суд вважає доведеним те, що ОСОБА_3 вчинила кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України.

Обвинувачена ОСОБА_3 під час дізнання не оспорювала встановлені обставини і надала свою згоду на розгляд обвинувального акту за її відсутності, що підтверджується доданою до обвинувального акту заявою, у якій остання підтвердила час, місце, обставини вчинення кримінального правопорушення. Беззаперечно визнала свою винуватість у вчиненні інкримінованого їй кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, її позиція є добровільною та не є наслідком будь-якого примусу.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченій, суд, враховує особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_3 є щире каяття.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 КК України обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченої є вчинення особою злочину повторно.

Також, обираючи обвинуваченому вид та міру покарання, суд виходить із характеру діяння, обстановки, способу, місця і часу вчинення кримінального проступку, з урахуванням форми, виду, ступеня вини, мотивів і його мети, обставин, що характеризують поведінку обвинуваченої до вчинення кримінального проступку і обставин, що безпосередньо пов`язані із вчиненням нею кримінального проступку, та характеризують поведінку останньої після вчинення кримінального проступку, а також враховує дані про особу обвинуваченої, яка раніше судима, зокрема вироком Галицького районного суду м. Львова від 03.06.2025 року за ч.1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, а тому, на переконання суду, необхідним для виправлення останньої та запобіганню вчиненню нею нових кримінальних правопорушень, буде призначення їй покарання у межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України - у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Визначене покарання, на переконання суду, має бути справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченої, попереджати вчинення нею кримінальних правопорушень та відповідати його меті, гуманності, справедливості і не потягнути за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

V. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Запобіжний захід не обирався.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

Питання про долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності з вимогами ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати на проведення експертиз відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 314, 373, 374 та 475 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесяти) гривень.

Після набрання вироком законної сили речові докази:

- СD-R, DVD-R диски - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

На підставі ч. 1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення рішення апеляційним судом.

Головуючий суддя ОСОБА_1