Справа № 738/1012/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/580/25
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

засудженого - ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 29 травня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, а саме виправними роботами.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд мотивував своє рішення тим, що позитивні зміни в поведінці засудженого ОСОБА_8 , дотримання ним розпорядку дня, відсутність стягнень та отримання одного заохочення у травні 2025 року свідчать про те, що останній лише стає на шлях виправлення, а не доводить того, що він став на шлях виправлення, і дійшов висновку, що посилання засудженого на відбуття ним встановленої частини покарання, яка дає право на звернення з клопотанням про заміну покарання та на належну поведінку, не є визначальним при вирішенні такого питання.

Не погодившись із таким рішенням, захисник-адвокат ОСОБА_7 подав в інтересах засудженого ОСОБА_8 апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання засудженого про заміну йому невідбутої частини покарання у виді тримання під вартою на виправні роботи. В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначив, що на час розгляду клопотання засуджений відбув більше ? частини призначеного судом покарання. Зазначає, що засуджений став на шлях виправлення, це вбачається з його зразкової поведінки та сумлінного ставлення до праці, додержання режиму відбування покарання, позитивної характеристики з виправної колонії, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, на профілактичному обліку не перебуває, працевлаштований в майстерні, дотримується розпорядку дня та правил поведінки, має одне заохочення, свою вину визнав повністю.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника та засудженого, які просили задовольнити подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

Справа, яку розглянув місцевий суд, стосується виконання вироку. У відповідності до ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_8 засуджений вироком Дружківського міського суду Донецької області від 14 травня 2024 року, який набрав законної сили 14 червня 2024 року, за ч.4 ст.402 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, до 3 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислюється з 14 травня 2024 року. На підставі ч.5 ст.72 КК України в строк покарання ОСОБА_8 зараховано строк його попереднього ув`язнення з 14 вересня 2023 рок до 13 травня 2024 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Отже, на час розгляду клопотання засуджений ОСОБА_8 відбув більше 1/2 частини призначеного судом покарання.

З характеристики засудженого від 18 квітня 2025 року та матеріалів особової справи вбачається, що засуджений ОСОБА_8 перебуває в місцях позбавлення волі з 14 травня 2024 року.

За час перебування в ДУ «Київський слідчий ізолятор» порушень режиму утримання не допускав, до суспільно корисної праці не залучався, заохочень та стягнень не мав.

З 24 серпня 2024 року відбуває покарання в ДУ «Менська ВК (№91)», де установленого порядку відбування покарання не порушує, розпорядку дня дотримується, заохочень та стягнень не має.

В матеріалах особової справи містяться відомості про те, що на комісії ДУ «Менська виправна колонія № 91» протоколом №7 від 14 березня 2025 року ОСОБА_8 відмовлено у застосуванні пільги, передбаченої ст.82 КК України, оскільки засуджений не став на шлях виправлення.

Згідно з ч. ч. 1 та 3 ст. 82 КК України невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Згідно роз`яснень п. 2 Постанови № 2 від 26 квітня 2002 року Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким того, що засуджений став на шлях виправлення (ч. 3ст. 82 КК).

За змістом закону становлення особи на шлях виправлення - це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись і в умовах відбування більш м`якого покарання.

Прийняття рішення про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

При цьому, висновок суду повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого і ставлення його до праці за весь час відбування покарання.

Фактичне відбуття засудженим більш ніж 1/2 строку покарання, призначеного вироком Дружківського міського суду Донецької області від 14 травня 2024 року за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України, ніким із учасників провадження не оспорюється.

При цьому, за період відбування покарання ОСОБА_8 дійсно зарекомендував себе з позитивного боку, має одне заохочення, дотримується норм, що визначають порядок та умови відбування покарання, розпорядок дня установи виконує, до дисциплінарної відповідальності не притягався, на профілактичних обліках не перебуває, працює на дільниці по виготовленню МПП, до покладених на нього обов`язків відносився старанно та з відповідальністю, залучений до програми диференційованого впливу на засуджених «Фізкультура та спорт», яку реалізовує у вільний від роботи час, відвідує заходи вихованого та культурно-масового характеру, які проводяться у відділенні, проте ці обставини не мають виключного значення при прийнятті рішення про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким. А дотримання ОСОБА_8 норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами, є обов`язком засуджених, який передбачений положеннями ст.107 КВК України.

З приводу висновку щодо ступеня виправлення засудженого, відповідно до якого засуджений ОСОБА_8 отримав 76 бали, який був зроблений вже під час розгляду даного клопотання судом першої інстанції з урахуванням отриманого заохочення, то, на думку суду, такий висновок є лише підставою для представлення його до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, а не безумовною підставою для задоволення такого клопотання.

Наведені обставини свідчать про наявність у поведінці засудженого позитивних тенденцій.

Разом з тим, призначення більш м`якого покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч.1ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.17 постанови від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», оскільки судовий розгляд питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого та представників органу, який відає виконанням покарання.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що положення кримінального закону хоча і не містять застережень щодо заміни покарання у виді позбавлення волі на покарання у виді виправних робіт в порядку ст.82 КК України, проте, в даному випадку застосування до ОСОБА_8 більш м`якого покарання саме такого виду не сприятиме його виправленню та досягненню мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не доводять, що ОСОБА_8 досяг того ступеня виправлення, за якого в суду були б обґрунтовані підстави для заміни призначеного йому найбільш тяжкого виду покарання у виді позбавлення волі на покарання у виді виправних робіт.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів не установлено.

Враховуючи викладене, доводи апелянта про необґрунтованість оскаржуваної ухвали не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 419, 537-539 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 29 травня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, виправними роботами - без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4