УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах 1 відділу 3 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_5 , погоджене з прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Російської Федерації, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 438 Кримінального кодексу України, по кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР за № 0000468 від 15.04.2022

в с т а н о в и в :

В провадженні слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва перебуває вищевказане клопотання.

Слідчий обґрунтовує клопотання тим, що Головним слідчим управлінням СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000468 від 15.04.2022 за підозрою громадян рф ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні злочину, передбаченогоч. 1 ст. 438 КК України, а також за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч.ч. 1, 2 ст. 438 КК України.

Процесуальнекерівництво досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні здійснюється Офісом Генерального прокурора.

В ході досудового розслідування установлено, що з лютого 2014 року до цього часу триває міжнародний збройний конфлікт, викликаний збройною агресією Російської Федерації проти України та окупацією частини території України. У ході вказаного міжнародного збройного конфлікту 24 лютого 2022 року президент РФ оголосив початок так званої «спеціальної військової операції», що полягала у здійсненні повномасштабного вторгнення ЗС РФ, інших збройних формувань РФ та підконтрольних їм угруповань іррегулярних збройних формувань на територію України.

Факт повномасштабного збройного вторгнення на територію України не приховувався владою РФ, а також встановлений рішеннями міжнародних організацій, зокрема резолюцією Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 «Про агресію проти України», п. п. 1, 3 Висновку 300(2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії Російської Федерації проти України», п. п. 17, 18 наказу Міжнародного Суду ООН від 16.03.2022 за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього (Україна проти РФ та ін.)».

Відповідно до ст. 2, спільної для Женевських конвенцій про захист жертв війни 1949 року, ці конвенції, як і інші акти законів і звичаїв війни (міжнародного гуманітарного права), застосовуються до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни, у тому числі до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Відповідно до пункту 1 частини А статті 4 Женевської конвенції про поводження з військовополоненими від 12 серпня 1949 року (далі - Женевська конвенція про поводження з військовополоненими) військовополоненими, у розумінні цієї Конвенції, є особи, які потрапили в полон до супротивника й належать до однієї з таких категорій, зокрема особового складу збройних сил сторони конфлікту, а також членів ополчення або добровольчих загонів, які є частиною цих збройних сил.

Частиною 1 статті 13 Конвенції визначено, що з військовополоненими необхідно завжди поводитися гуманно. Будь-який незаконний акт чи бездіяльність з боку держави, що тримає в полоні, які спричиняють смерть або створюють серйозну загрозу здоров`ю військовополоненого, що перебуває під її охороною, забороняються та будуть розглядатись як серйозне порушення цієї Конвенції.

Зокрема, жодного військовополоненого не можна піддавати фізичному каліченню.

Статтею 14 Конвенції передбачено, що військовополонені за всіх обставин мають право на повагу до їхньої особи й честі.

Згідно статті 8 (2) (іі) Римського статуту катування або нелюдське поводження, у тому числі біологічні експерименти є воєнним злочином.

Згідно статті 8 (2) (iii) Римського статуту умисне заподіяння сильних страждань або тяжких тілесних ушкоджень чи шкоди здоров`ю є воєнним злочином.

Так, у період починаючи з 24.02.2022 на території Чернігівської, Київської, Донецької, Луганської та інших областей України відбувалося збройне протистояння військових підрозділів України проти збройних формувань РФ та підконтрольними ним незаконними збройними формуваннями так званих «ДНР» та «ЛНР».

У вказаний вище період часу, а саме під час збройного протистояння військовими підрозділами України проти збройних формувань РФ та підконтрольним їм незаконних збройних формувань так званих «ДНР»

та «ЛНР», низка військовослужбовців з числа захисників та оборонців України потрапили в полон до ворога.

Після потрапляння у полон військовослужбовців Збройних Сил України, їх доставляли, в тому числі, на територію Російської Федерації, а саме на територію Федеральної казенної установи «Виправна колонія № 1 Управління федеральної служби виконання покарань по Тульській області», що знаходиться за адресою: Тульська область, м. Донський, мікрорайон Комсомольський, проїзд Димитрова, буд. 1, де було створено місце для тимчасового утримання військовослужбовців, службовців українських силових структур та цивільних осіб (далі - «Виправна колонія № 1»).

На території вказаної установи нагляд за українськими військовополоненими здійснювали співробітники так званої колонії.

При цьому у місці утримання військовополонених організовано застосування фізичного та психологічного насильств, зокрема вчинялися дії, які ображають особисту честь і гідність особи, жорстоке поводження, наруга над людською гідністю, зокрема образливе та принизливе поводження, яке продовжувалось протягом всього часу їх утримання.

До вчинення протиправної діяльності щодо утримуваних військовополонених у невстановлений під час досудового розслідування час, але не пізніше лютого 2022 року, невстановленими особами з числа Управління федеральної служби виконання покарань по Тульській області залучено співробітників колонії, зокрема: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на той час являвся співробітником Федеральної казенної установи «Виправна колонія № 1 Управління федеральної служби виконання покарань по Тульській області», а також інших невстановлених досудовим розслідуванням осіб з числа співробітників зазначеної колонії.

Так, ОСОБА_6 здійснював нагляд та постійний контроль за військовополоненими, а також за вказівкою керівництва колонії здійснював їх конвоювання та охорону, під час яких відносно останніх зокрема з його боку систематично вчинялось жорстоке поводження.

Будучи співробітником «Виправної колонії № 1» ОСОБА_6 та інші невстановлені в ході досудового розслідування особи з числа співробітників колонії вчинили жорстоке поводження з військовополоненими. Такі дії виражались у застосуванні фізичного та психологічного насильства відносно не менш ніж 50 військовослужбовців Збройних Сил України, які набули статусу військовополонених та утримувалися у «Виправній колонії № 1», з метою систематичного приниження та образ військовополонених у зв`язку, зокрема, з проходження ними військової служби в Збройних Силах України та за їх участь у стримуванні збройної агресії проти України.

Так, у збройному протистоянні проти збройних формувань РФ, а також в обороні міста Чернігів Чернігівської області, серед інших брав участь військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, оператор кулемету у розвідувальному взводі, рядовий ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

10.03.2022 на виконання наказу, з метою збереження життя та здоров`я, ОСОБА_8 залишив бойові позиції на території с. Слобода Чернігівської області та був взятий у полон невстановленими військовослужбовцями РФ, при цьому згідно норм міжнародного гуманітарного права, будучи комбатантом, який брав безпосередню участь у стримуванні збройної агресії, набув статусу військовополоненого.

В подальшому, 06.05.2022 військовополоненого ОСОБА_8 , було доставлено до «Виправної колонії № 1», що знаходиться за адресою: Тульська область, місто Донський, Комсомольський мікрорайон, проїзд Димитрова, будинок 1, ІНН , де він утримувався до 29.12.2022.

Так, у період часу не раніше 06.05.2022 та не пізніше 29.12.2022 (більш точний час та дату в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_6 перебуваючи на території спеціального подвір`я для прогулянок, що знаходився на території «Виправної колонії № 1» здійснював супровід та нагляд за військовополоненими, серед яких перебував зокрема військовополонений ОСОБА_8 .

В подальшому ОСОБА_6 помітивши військовополоненого ОСОБА_8 , який в свою чергу повертався з прогулянки, та діючи умисно, розуміючи, що між Російською Федерацією та Україною з 19 лютого 2014 року триває міжнародний збройний конфлікт, діючи в умовах такого конфлікту та у зв`язку із ним, усвідомлюючи, що ОСОБА_8 є військовополоненим, користуючись беззахисним станом останнього, у порушення ст. ст. 4, 13, 14, Женевської конвенції про поводження з військовополоненими, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на застосування до потерпілого фізичного та психологічного насильств, ОСОБА_6 наказав потерпілому стати на коліна, обличчям до стіни, руки скласти за спину, після чого завдав 2 (два) удари ногою в район грудної клітини та ще 1 (один) удар в район обличчя, поціливши в щелепу, в результаті чого ОСОБА_8 прикусив язика та пішла кров.

В результаті таких дій військовополоненому ОСОБА_8 спричинено сильне фізичне та моральне страждання, приниження його честі та гідності.

Таким чином, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у жорстокому поводженні з військовополоненими, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України.

Вина підозрюваного ОСОБА_6 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення підтверджується зібраними в ході досудового слідства доказами у їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема:

- показаннями потерпілого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який підтвердив фактнанесення йому тілесних ушкоджень;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімкамив ході якого потерпілий ОСОБА_8 впізнав ОСОБА_6 як працівника колонії, який здійснював систематичне фізичне, психологічне насильство щодо нього та інших військовополонених;

- протоколом проведення слідчого експерименту з ОСОБА_9 , в ході якого потерпілий відтворив обставини здійснення фізичного та психологічного насилля, яке здійснювалось підозрюваним;

- листами та відповідями про виконання доручень слідчого оперативного підрозділу та іншими матеріалами кримінального провадженняв сукупності.

28 березня 2025 року слідчим складено та прокурором погоджено повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України.

Особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, вважається такою, яка належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Враховуючи те, що ОСОБА_6 зареєстрований та проживає на тимчасово окупованій території за адресою: АДРЕСА_1 та неможливості вручення повідомлення про підозру в день його складання, таке вручення здійснено шляхом:

- опублікування 29березня 2025 року повідомлення про підозру на офіційному веб - сайті Офісу Генерального прокурора в мережі інтернет за посиланням:ІНФОРМАЦІЯ_4»;

- опублікування повідомлення про підозру в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а саме в газеті «Урядовий кур`єр», «Урядовий кур`єр» № 66 (7991) від 29.03.2025.

Крім того, в порядку ч. 8 ст. 135 КПК України 29 березня 2025 року на офіційному веб - сайті Офісу Генерального прокурора та 29березня 2025 року в газеті «Урядовий кур`єр» опубліковано повістки про виклик підозрюваного ОСОБА_6 до слідчого для проведення з ним слідчих дій на 03, 04, 05квітня 2025 року.

Проте, усвідомлюючи те, що ним вчинено кримінально карне діяння -особливо тяжкий злочин проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, ОСОБА_6 свідомо не з`явився на виклик слідчого та про причини неявки не повідомив.

Таким чином, підозрюваний ОСОБА_6 переховується від органів досудового розслідування та суду на території держави-агресора рф з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Враховуючи викладене, орган досудового розслідування, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування, знищення або спотворення будь-яких із речей, документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, з метою уникнення ним кримінальної відповідальності, вважає за необхідне обрати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Захисник проти задоволення клопотання заперечив.

Заслухавши пояснення прокурора, захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження, долучені до клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи матеріали, які долучені до клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання може бути розглянуто без участі підозрюваного.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання слідчого судді на день розгляду клопотання ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 1 ст. 438 Кримінального кодексу України, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, долученими слідчим до клопотання.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини, у справі «Феррарі - Браво проти Італії», не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим лише тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням органів досудового розслідування (попереднього слідства).

Відповідно до п. 175 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Таке ж тлумачення терміну «обґрунтована підозра» знайшло своє відображення у рішенні Європейський суд з прав людини у справі «Фокс, Кембел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «K.F. проти Німеччини».

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» вказав, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Отримані на даному етапі досудового розслідування відомості задокументовані у відповідний процесуальний спосіб, передбачений КПК України і вказують на причетність підозрюваного до вчинення зазначеного злочину, при цьому, таке цілком узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчинені правопорушення передбачає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що зазначена особа могла вчинити правопорушення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Влох проти Польщі»).

Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу ОСОБА_6 , який підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, переховується від органу досудового розслідування та суду, з метою дотримання належної процесуальної поведінки підозрюваного слідчий суддя вважає, що відносно останньої необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки мають місце ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме:

-ризик переховування від органу досудового розслідування та суду підтверджується тією обставиною, що ОСОБА_6 на виклики слідчого не з`являється, переховується від органу досудового розслідування та суду, в результаті чого останнього оголошено в розшук. Також у випадку доведеності вини ОСОБА_6 у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення, загрожує покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років. Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів»;

-ризик знищити, спотворити, сховати будь-яку із речей, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, підтверджується тим, що на даний час у кримінальному провадженні проведений не увесь комплекс необхідних слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, не встановлено усі обставини, що мають значення для досудового розслідування, зокрема не встановлені усі співучасники злочину, місця зберігання предметів та документів, що можуть бути використані як речові докази у кримінальному провадженні, що дає обґрунтовані підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 перебуваючи на волі, буде намагатися знищити, сховати або спотворити вказані речові докази, які мають значення для кримінального провадження;

-ризик незаконного впливу на свідків, іншого підозрюваного, потерпілих, обґрунтовується тим, що з метою зміни останніми своїх показань ОСОБА_6 шляхом залякування, підкупу чи будь-яким іншим способом може вчиняти вплив на таких осіб.

Слідчий суддя також враховує практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З матеріалів клопотання вбачається, що підозрюваний ОСОБА_6 на даний час переховується від органу досудового розслідування на території Російської Федерації та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а також іншими, наразі, невстановленими місцями.

Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу ОСОБА_6 , який обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, переховується від органу досудового розслідування, слідчий суддя вважає, що ризики наведені в клопотанні слідчого наявні та відносно підозрюваного необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При розгляді даного клопотання судом враховано також усі наявні відомості, що характеризують особу підозрюваного.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя не визначає ОСОБА_6 заставу.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 193, 194, 196, 197, 199, 202 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого ОСОБА_5 задовольнити.

Обрати підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду, прокурором, підозрюваним, його захисником, протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя ОСОБА_1