Номер провадження: 11-кп/813/955/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000549 від 10.08.2022року за апеляційною скаргою прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 25.09.2024 року, якою прокурору повернуто обвинувальний акт, стосовно:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч.3 ст. 191, ч.3 ст. 27 ч.3 ст. 358, ч.3 ст. 27 ч.4 ст. 358 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , та проживає за адресою:

АДРЕСА_4 ,

обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 191, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 358, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст.191 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_5 ,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 191 КК України,

встановив:

оскарженою ухвалою суду першої інстанції обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000549 від 10.08.2022року за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , повернуто прокурору для усунення недоліків, у зв`язку з його невідповідністю ст. 291 КПК України.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на те, що в обвинувальному акті, відсутнє формулювання та конкретне обвинувачення, яке висунуте ОСОБА_11 , зокрема його роль, як співучасника (пособник або виконавець) по епізоду заволодіння бюджетними коштами на загальну суму 175 411, 86 гривень (обвинувальний акт а.с. 35). Крім того, суд звернув увагу, що за версією сторони обвинувачення ОСОБА_11 вчинив вказаний злочин шляхом організації підроблення та підписання актів та довідок, однак його дії при формулюванні обвинувачення кваліфіковані за ч.5 ст. 27, ч. 3 ст. 358 КК України як пособництво у підроблені документів. Така неконкретність обвинувачення, на думку місцевого суду, є перешкодою для реалізації обвинуваченим ОСОБА_11 передбаченого ст.42 КПК України права знати, у вчиненні якого саме кримінального правопорушення його обвинувачують, та в подальшому роз`яснення судом суті пред`явленого обвинувачення.

Також суд зазначив, що в обвинувальному акті відсутні обов`язкові відомості щодо даних потерпілого, передбачені п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України, а обвинувальний акт та доданий до нього реєстр матеріалів досудового розслідування не містять відомостей про те, що юридичні особи (потерпілі сторони) не надали згоди бути потерпілими у вказаному кримінальному проваджені.

Невідповідність обвинувального акту, на думку місцевого суду, також полягає у тому, що в ньому зазначені обтяжуючі обставини як вчинення кримінального правопорушення повторно та групою осіб за попередньою змовою, однак це кваліфікуючі ознаки. Також, суд послався на відсутність в обвинувальному акті відомостей щодо місця проживання ОСОБА_11 .

Не погодившись з ухвалою суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить її скасувати, а обвинувальний акт направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Прокурор стверджує, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст.291 КПК України, містить формулювання обвинувачення, яке прокурор вважав встановленими та містить правильну кваліфікацію дій ОСОБА_11 , а також дані, які необхідні для визначення складу кримінальних правопорушень, які ставляться у вину обвинуваченому. Також, прокурор зазначає, що в судовому засіданні було встановлено особу ОСОБА_11 та уточнено його дані щодо місця проживання. Щодо відсутності даних потерпілої сторони, прокурор зазначив, що КЗ «Одеський обласний ліцей №6» Одеської обласної ради та Барабойському психоневрологічному будинку-інтернату не звертались із заявами про визнання їх потерпілими та на листи слідчого надано відповідь, що зазначені юридичні особи не вважають себе потерпілими, більш того зазначені заклади не звертались до правоохоронних органів про вчинення кримінальних правопорушень.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, ухвала суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржена.

Апеляційний розгляд проведено за відсутності захисника ОСОБА_12 та обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які будучи повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду до суду не з`явились, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали.

Апеляційний суд вважає, що відкладення розгляду справи у зв`язку із неявкою інших учасників кримінального провадження, які обізнані про розгляд справи, не відповідатиме положенням ст.28 КПК України щодо розумних строків розгляду кримінального провадження.

Колегія суддів вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого судового рішення, судом були створені всі умови для реалізації права учасників процесу на доступ до правосуддя.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

У своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши суддю-доповідача; думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; захисників та обвинуваченого, які заперечувала проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України (далі КПК), суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 2 КПК регламентовано, що одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК.

Вимоги до змісту обвинувального акту та додатків до нього викладені в ст.291 КПК.

Відповідно до п.п.3, 5 ч.2 ст.291 КПК, обвинувальний акт має містити: анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, а також формулювання обвинувачення.

За змістом частин 1, 3 статті 26 КПК, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом. Зокрема, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК .

Із наведених положень кримінального процесуального закону слідує, що на стадії підготовчого провадження в суді першої інстанції повернення обвинувального акту прокурору допускається лише у разі порушення прокурором чи слідчим вище зазначених вимог.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно невідповідності обвинувального акта вимогам ст.291 КПК України, з огляду на таке.

Як убачається зі змісту обвинувального акту щодо ОСОБА_11 , в сформульованому обвинуваченні зазначено спосіб вчинення останнім кримінального правопорушення та його роль, а саме вчинив пособництво у заволодінні бюджетними грошовими коштами, шляхом організації підроблення відповідних документів. Натомість, дії обвинуваченого кваліфіковані за ч.2 ст.27 ч.3 ст.191 КК України, як виконавця.

Так само, дії ОСОБА_11 при формулюванні обвинувачення кваліфіковані за ч.5 ст. 27, ч. 3 ст. 358 КК України як пособництво у підроблені документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого тощо. Визначення обсягу обвинувачення під час направлення обвинувального акта до суду належить виключно до повноважень прокурора.

Проте, у даному випадку має місце не обсяг висунутого обвинувачення, а саме приведення у відповідність висунутого (сформульованого) обвинувачення, кваліфікації інкримінованих дій особі, відповідно до вимог диспозиції статті КК України, що інкримінується, та яке не може бути усунуте судом першої інстанції, а лише прокурором.

З огляду на наведене, доводи прокурора про те, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст.291 КПК України, містить формулювання обвинувачення, яке прокурор вважав встановленими та містить конкретну кваліфікацію дій ОСОБА_11 , а також дані, які необхідні для визначення складу кримінальних правопорушень, які ставляться у вину обвинуваченому, є безпідставними, оскільки роль обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення є самостійною кваліфікуючою ознакою інкримінованих ОСОБА_11 злочинів, яка міститься в сформульованому обвинуваченні та вказує на інкримінований органом досудового розслідування обсяг об`єктивної сторони злочину, який ставиться йому у провину.

Колегія суддів звертає увагу, що обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, тобто наявність суб`єктивної і об`єктивної сторони кримінального правопорушення, а сформульоване обвинувачення має бути викладене у чіткій і ясній формі, що не допускає непрямого тлумачення, або перекладає на суд обов`язок у вчиненні дій, спрямованих на усунення неточних, або неоднозначних тлумачень. Зазначені обставини тягнуть за собою порушення п.1 ч.3 ст.42 КПК, яка установлює, що обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують. У даному випадку неконкретність та незрозумілість обвинувачення є порушенням п.«а» ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Більш того, у разі наявності неконкретності, або неточності обвинувачення та оголошення його судом у судовому засіданні, після чого суд має роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення і поставити питання, чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання, у діючому КПК не вказано, яким чином суд має роз`яснювати суть обвинувачення і що має робити, якщо воно особі не зрозуміле, у разі не усунення таких поршень під час підготовчого судового засідання, шляхом повернення обвинувального акту прокурору з метою приведення обвинувального акту у відповідність до вимог ст.291 КПК.

З огляду на наведене, оскільки судом першої інстанції вірно встановлена невідповідність обвинувального акта вимогам КПК України та неможливість призначення його до судового розгляду, колегія суддів, не встановивши безумовних підстав для скасування оскарженої ухвали, з урахуванням положень ст.ст. 409, 412, 415 КПК, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 25.09.2024 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000549 від 10.08.2022року за обвинуваченням ОСОБА_10 , у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч.3 ст. 191, ч.3 ст. 27 ч.3 ст. 358, ч.3 ст. 27 ч.4 ст. 358 КК України, ОСОБА_11 , у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 191, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 358, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст.191 КК України та ОСОБА_9 , у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 191 КК України,повернуто прокурору для усунення недоліків, як такий, що не відповідає вимогам ст.291 КПК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4