Справа № 569/2402/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу Управління СБ України в Рівненській області майора юстиції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий, у рамках кримінального провадження № 0000168 від 25.12.2024 за підозрою громадян України ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 258 КК України та за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 111 КК України, звернувся до суду з клопотанням, погодженим прокурором відділу Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_3 у якому просить накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_5 з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

В обґрунтування клопотання зазначає, що ОСОБА_5 , у точно невстановлений час, у кінці січня 2025 року та на початку лютого 2025 року, не пізніше 03.02.2025 встановив контакт з використанням власного мобільного телефону та наявного акаунта у месенджері Телеграм за № НОМЕР_1 з невстановленим особами, які є представниками спецслужб російської федерації, та які використовують у месенджері Телеграм акаунти з різними нік-неймами та один з яких на мобільному телефоні останнього підписаний у Телеграм-чатах як «антон» з метою виконання розвідувальних завдань на шкоду інтересів України та з метою отримання від цього заробітку. У ході виконання відповідних завдань, після закріплення довіри та формування позитивного сприйняття від відповідної протиправної діяльності, яка проводиться під інструктажами відповідних агентів російських спецслужб при отриманні відповідних грошових коштів за дії на шкоду інтересам України для ОСОБА_5 було поставлено завдання щодо прибуття не пізніше 03.02.2025 до м. Рівне з Сумської області для виконання завдання пов`язаного із вчиненням терористичного акту.

Так, не пізніше 01.02.2025 ОСОБА_5 встановив контакт з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з використанням власного облікового запису у месенджері Телеграм зареєстрованого за № НОМЕР_2 з метою прибуття не пізніше 03.02.2025 до м. Рівне з Сумської області для виконання завдання відповідних агентів російських спецслужб з метою отримання відповідних грошових коштів за дії на шкоду інтересам України.

Діючи на виконання вищевказаного злочинного умислу, ОСОБА_5 03.02.2025, близько 09 год. 50 хв., за попередньою змовою з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка сформувалася ще до приїзду у м. Рівне, в районі гаражного кооперативу у місті Рівному забрав рюкзак чорного кольору з саморобним вибуховим пристроєм, пакет з саморобними вибуховим пристроєм та мобільним телефоном для спостереження, а також мобільний телефон Samsung з ІМЕІ1: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 з сім-карткою, з наявним шкідливим програмним забезпеченням для стеження AirDroid, месенджером Телеграм у якому наявний акаунт «Вася» з № НОМЕР_5 , які знаходилися в районі географічних координат 50.502359, НОМЕР_6 . При цьому ОСОБА_4 здійснювалися заходи контрспостереження.

Так, ОСОБА_5 , діючи на використання інструкцій невстановленого агента спецслужб російської федерації, з використанням вказаного мобільного телефону Samsung у якому у месенджері Телеграм наявний акаунт « ОСОБА_7 » з № НОМЕР_5 у період часу після 09 год. 50 хв. того ж дня, встановив зв`язок особою яка представилася « ОСОБА_8 » з акаунтом у месенджері Телеграм з нік-неймом « ОСОБА_9 », яка надала інструкції щодо прямування до Рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції України в Рівненській області з метою встановлення відеоспостереження за входом до нього та здійснення передачі рюкзака чорного кольору у якому містився вибуховий пристрій до чергової частини або начальнику Рівненського РУП ГУ НП в Рівненській області.

Діючи на виконання вищевказаного злочинного умислу, усвідомлюючи протиправність своїх дій та загрозу для життя та здоров`я громадян, з корисливих мотивів та на виконання завдань невстановлених осіб, які діють в інтересах російської федерації, з метою вчинення вибухів спрямованих на порушення громадської безпеки та залякування населення, ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_4 03.02.2025 близько 11 год. 20 хв. прибули з рюкзаком чорного кольору у якому містився саморобний вибуховий пристрій та коробкою з саморобними вибуховим пристроєм, яка повинна була слугувати засобом для відеоспостереження до в`їзду Рівненського РУП ГУ НП в Рівненській області за адресою: м. Рівне, вул. Героїв Праці, буд. 4 де перебували працівники поліції та цивільні особи, однак останні були затримані для уможливлення виконання задуманого умислу вищевказаними особами.

Активація відповідних саморобних вибухових пристроїв здійснюється шляхом дистанційного підриву відповідними невстановленими особами, які використовують вищевказані акаунти у месенджері Телеграм для здійснення терактів на території України на користь російської федерації з використанням завербованих агентів, у тому числі з числа вищевказаних осіб, та яким важливо щоб відповідні агенти прибули до місця вчинення теракту для подальшого усунення як і самого виконавця так і для вчинення відповідного теракту.

Таким чином, ОСОБА_5 діючи спільно з ОСОБА_4 вчинили усі дії необхідні для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено, з причин, які не залежали від волі останніх.

Крім цього, ОСОБА_5 04.03.2025 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 258 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді конфіскації майна.

Так, відповідно до інформації «НАІС ДДАІ» МВС України ОСОБА_5 на праві власності належить автомобіль ВАЗ 21150 з д.н.з. НОМЕР_7 з № кузова НОМЕР_8 .

Покликаючись на вищевикладене, санкції ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 258 КК України, слідчий вказує на необхідність накладення арешту на вказане майно підозрюваного, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

З урахуванням неявки заяви слідчого, відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Згідно ч. 2 ст. 172 КПК України з метою забезпечення арешту майна клопотання слідчого розглядається без повідомлення власника майна.

Дослідивши матеріали клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що у провадженні СВ УСБУ в Рівненській області перебувають матеріали кримінального провадження, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000168 від 25.12.2024 за підозрою громадян України ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 258 КК України та за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 111 КК України.

У рамках досудового розслідування, за вищевказаних обставин, ОСОБА_5 04.03.2025 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 258 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді конфіскації майна.

Відповідно до інформації «НАІС ДДАІ» МВС України ОСОБА_5 на праві власності належить автомобіль ВАЗ 21150 з д.н.з. НОМЕР_7 з № кузова НОМЕР_8 .

Відповідно до п. 8 глави 2.6. «Арешт майна» Узагальнення вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження арешт може бути накладено на: нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права; майно у вигляді речей, документів, грошей, якщо вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК, а саме: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та (або) є доходами від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із видів забезпечення кримінального провадження. Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до статей 94, 132, 173 КПК України при вирішення питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального правопорушення, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і в клопотанні слідчого (прокурора), який звертається з проханням про арешт майна, оскільки згідно зі статтею Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно з частиною першою статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Одночасно з цим, вимоги ч.1 ст. 173 КПК України та абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України слід застосовувати у сукупності із приписами ч. 11 ст. 170 КПК України. Так, заборона або обмеження користування, розпорядження майном застосовується лише у разі, коли вже існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. В той же час, для накладення арешту шляхом заборони відчуження об`єкту (зміни власника) достатньо встановити наявність у особи правомочності відчужити та можливості приховати, пошкодити, зіпсувати, знищити, перетворити відповідне майно.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

З метою всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального правопорушення, є необхідність у накладенні арешту на вищевказане майно підозрюваного, відносно якого існує сукупність підстав застосування конфіскації майна як виду покарання, відповідно до санкцій статті Кримінального кодексу України, передбаченого ч. 2 ст. 15 ст. 258 КК України, із забороню відчуження та розпорядження будь-яким чином вказаним майном, оскільки незастосування вказаних заходів може призвести до зникнення, втрати відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Відповідно до ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи викладене, санкцію ч. 2 ст. 15 ст. 258 КК України, що передбачає конфіскацію майна, слідчий суддя з урахуванням п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, приходить до висновку про задоволення клопотання слідчого, з метою забезпечення конфіскації майна, як можливого призначення виду покарання ОСОБА_5 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170-173,395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задоволити.

Накласти арешт на автомобіль ВАЗ 21150 з д.н.з. НОМЕР_7 з № кузова НОМЕР_8 , який належить ОСОБА_5 із забороною володіння, користування та відчуження відповідного майна, до прийняття кінцевого рішення у кримінальному провадженні.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути скасована судом, що накладав арешт.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя