Провадження № 1-кс/643/4007/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2025 року слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 у режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Харківського районного управління поліції № 2 ГУНП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні №0002133 від 16.07.2025, за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого за ч. 4 ст. 186 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, раніше судимого, УБД, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,-

встановив:

У провадженні слідчого відділу Харківського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Харківській області перебувають матеріали досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002133 від 16.07.2025, за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого за ч.4 ст.186 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 15.07.2025 приблизно о 17 годині 39 хвилин, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлений, у період дії в Україні воєнного стану, який було введено 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022, ОСОБА_6 , знаходячись біля будинку за адресою: м. Харків, пр-т Ювілейний, буд. 81, побачив раніше не знайому йому ОСОБА_7 , у якої на шиї висів золотий ланцюжок 585 проби, вагою 7 грамів, на якому висіла золота ладанка 585 проби, вагою 1,25 грамів.

В цей час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на відкрите заволодіння вказаним золотим ланцюжком та ладанкою, шляхом ривка.

Так, ОСОБА_6 , діючи з корисливих мотивів раптово виниклим наміром, спрямованим на відкрите викрадення чужого майна, яке належить ОСОБА_7 , діючи умисно, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите заволодіння майном, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підійшов впритул до потерпілої та шляхом ривку, відкрито, своєю правою рукою зірвав з шиї у ОСОБА_7 її золотий ланцюжок з ладанкою, на загальну суму щонайменше 16 000 гривень.

Після цього, ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 16000 гривень 00 копійок.

Таким чином, ОСОБА_6 , підозрюється у вчинені злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України - тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану.

16.07.2025 слідчим СВ ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області затримано ОСОБА_6 у порядку ст.208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

17.07.2025 слідчим СВ ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області за погодженням з процесуальним керівником повідомлено про підозру ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

Вина ОСОБА_6 , за фактом відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого в умовах воєнного стану, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема: протоколами огляду місця події від 15.07.2025; рапортами працівника поліції; протоколами допитів свідків; протоколами впізнання особи ( ОСОБА_6 ) за участю свідків та потерпілої; протоколом затриманням особи в порядку ст. 208 КПК України; вилученими речовими доказами.

В діях ОСОБА_6 вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, за яке передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, що згідно ст.12 КК України є тяжким злочином.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що є підстави вважати, що підозрюваний не буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки, а також, щоб запобігти ризикам передбаченим ст. 177 КПК України, а саме:

- переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_6 скоїв умисний тяжкий злочин, не працює, не навчається, тобто не має міцних соціальних зв`язків, тобто є ґрунтовні підстави вважати, що він, перебуваючи на волі, враховуючи тяжкість та зухвалість вчиненого ним злочину, без застосування запобіжного заходу до нього, може покинути територію м. Харкова, області, так як не має місця реєстрації на території міста Харкова;

- вчинити незаконний психологічний або фізичний вплив на потерпілу та свідків, які викривають його у вчиненні злочину, так як злочин вчинено зухвало по відношенню до жінки, серед білого дня;

- продовжити свою злочинну діяльність та вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки раніше вчиняв неодноразово майнові злочин, та злочини аналогічного типу, зважаючи та враховуючи зухвалість інкримінованого останньому кримінального правопорушення, у зв`язку із відсутністю законних джерел отримання грошових коштів.

За наведених обставин, у разі перебування підозрюваного ОСОБА_6 на волі, він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, негативно впливати на встановлення всіх обставин злочину шляхом тиску на потерпілу та свідків, а також вчинити інші кримінальні правопорушення, що свідчить про неможливість запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор, підтримала клопотання та просила його задовольнити, з підстав, викладених у клопотанні.

Підозрюваний ОСОБА_6 у судовому засіданні зазначив, що підозра обґрунтована, вину визнав, поти задоволення клопотання заперечував, просив обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, такий як особисте зобов`язання.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримала позицію свого підзахисного. В задоволенні клопотання просила відмовити, оскільки стороною обвинувачення не доведено, чому до її підзахисного неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. Просила обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Заслухавши пояснення прокурора, підозрюваного, його захисника, дослідивши матеріали клопотання, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 4 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті. Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Статтею 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.ч.6, 7 ст.176 цього Кодексу.

При цьому, згідно ст.178 КПК України, крім наявності ризиків, слідчий суддя на підставі наданих сторонами матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності інші обставини, що стосуються тяжкості покарання та вагомості доказів вчинення кримінального правопорушення, особу підозрюваного.

Слідчий суддя вважає, що ризики, визначені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Слідчий суддя констатує, що питання про належність, допустимість, достовірність та достатність доказів, для підтвердження винуватості підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, вирішується судом безпосередньо під час розгляду кримінального провадження. Оцінка доказів винуватості, їх належність та допустимість, на даній стадії досудового розслідування слідчим суддею суду першої інстанції перевірці не підлягають.

Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальне правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5&1(с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.2007).

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Відповідно до п. «с» ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Даних щодо неможливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я чи з інших підстав слідчому судді не надано.

В судовому засіданні не здобуто відомостей, які безумовно свідчили про неможливість тримання підозрюваного під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України, тому суд доходить переконання, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання ОСОБА_6 процесуальних прав та обов`язків, не буде ефективним та доцільним в рамках даного кримінального провадження, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

У відповідності до положень ч.4 ст.183 КК України, слідчий суддя при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначає розмір застави.

Частина друга статті 197 КПК України регламентує, що строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Керуючись ст.ст.176-178,182-184,186,193-194,196,197,376 КПК України, суд,-

постановив:

Клопотання слідчого задовольнити та застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України терміном на 60 діб з моменту затримання.

Строк тримання під вартою рахувати з моменту фактичного затримання - з 16.05 години 16.07.2025.

Строк дії ухвали (в частині тримання під вартою) до 16.05 години 13.09.2025.

Зобов`язати орган досудового розслідування негайно повідомити про взяття під варту ОСОБА_6 родичів останнього.

Строк дії ухвали - до 13.09.2025 включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним - в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 21.07.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_1