КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києвіапеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києвавід 17 квітня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерськогорайонного суду міста Києва від 17.04.2025 задоволено клопотання старшого слідчого Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_5 ,та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, з утриманням підозрюваного на Гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ), до 17 год. 32 хв. 14.06.2025, але не більше строку досудового розслідування.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити ухвалу слідчого судді та застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що слідчому судді не надано доказів на підтвердження наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також стороною обвинувачення не доведено недостатність

_____________________________________________________________________________

Справа № 757/17800/25-к Слідчий суддя - ОСОБА_9

Апеляційне провадження № 11-сс/824/3687/2025 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним у клопотанні ризикам.

Також апелянт зазначав, що під час розгляду клопотання слідчим суддею залишено поза увагою те, що підозрюваний ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання та має на утриманні малолітню дитину.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_5 , який в режимі відеоконференцзв`язку заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, слідчими Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, дійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002412 від 15.04.2025, за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України.

Згідно даних клопотання, органом досудового розслідування встановлено, що відповідно до наказу т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 НГ України № 17 від 20.01.2025, солдата ОСОБА_6 зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення. Наказом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 НГ України №15 о/с від 28.03.2025, солдат ОСОБА_6 призначений на посаду водія інженерно-позиційного інженерно-саперного взводу 3-го батальйону оперативного призначення.

15.04.2025 приблизно о 13 год 00 хв, солдат ОСОБА_10 , перебуваючи в пункті постійної дислокації 3 батальйону оперативного призначення на території військового містечка № НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , усвідомлюючи, що командир 3 батальйону оперативного призначення, підполковник ОСОБА_11 являється щодо нього прямим начальником та виконує обов`язки із військової служби, діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень начальнику у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, для демонстрації своєї уявної переваги над начальником та підняття власного авторитету серед особового складу підрозділу, з метою досягнення злочинного результату, покарати начальника ОСОБА_11 за зроблене зауваження з приводу порядку та об`єму виконання парко-господарських робіт, підійшов до підполковника ОСОБА_11 і в присутності особового складу батальйону, назвав його нецензурним словом та висловив погрозу заподіяння тілесних ушкоджень.

Враховуючи неправомірну поведінку солдата ОСОБА_12 , підполковник ОСОБА_11 наказав останньому та командиру роти 8 роти НОМЕР_3 батальйону військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_13 пройти до його службового кабінету.

Цього ж дня, близько 13 год 00 хв солдат ОСОБА_12 , перебуваючи в кабінеті підполковника ОСОБА_11 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу на заподіяння тілесних ушкоджень (начальнику) командиру батальйону, підполковнику ОСОБА_11 , вчинив напад на нього, намагаючись повалити його на підлогу, цим самим вступивши з ним в боротьбу, в ході якої своїми руками та елементами форменого одягу наніс командиру батальйону, підполковнику ОСОБА_11 тілесні ушкодження.

Згідно даних протоколу затримання від 15.04.2025, цього ж дня о 17:32 год. ОСОБА_6 затримано слідчим Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, в порядку ст. 208 КПК України.

16.04.2025 у межах вказаного кримінального провадження ОСОБА_6 повідомлено про підозру у заподіянні тілесних ушкоджень начальнику у зв`язку із виконанням ним обов`язків з військової служби, вчиненому в умовах воєнного стану, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 4 ст. 405 КК України.

17.04.2025 старший слідчий Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим прокурором Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_5 , про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, з утриманням на Гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 17.04.2025 задоволено клопотання старшого слідчого Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_5 , та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, з утриманням підозрюваного на Гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ), до 17 год. 32 хв. 14.06.2025, але не більше строку досудового розслідування.

З такими висновками колегія суддів погоджується частково, виходячи з наступного.

Як убачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Застосовуючи щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України.

Обгрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується наявними у матеріалах судового провадження доказами у їх сукупності.

Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення, наведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», де зазначено, що обґрунтована підозра - це існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри.

Крім того, слідчим суддею визнано доведеним існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків, потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_6 , оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Викладені в апеляційній скарзі захисника доводи про недоведеність вказаних у клопотанні ризиків ретельно перевірялися колегія суддів, проте не знайшли свого підтвердження.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Зважаючи на викладене, а також, враховуючи конкретні обставини інкримінованого ОСОБА_6 злочину, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки достатніх стримуючих факторів, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Оцінюючи наявність ризику незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні, колегія суддів виходить із встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку отримання показань від свідків та потерпілого у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань безпосередньо судом під час розгляду справи по суті.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про існування у кримінальному провадженні інших ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та виклав в ухвалі детальні мотиви про існування таких ризиків з огляду на конкретні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , на тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні зазначеного злочину, та дані про особу підозрюваного.

Інші доводи апеляційної скарги сторони захисту не є підставою для застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, зокрема у виді особистого зобов`язання, про який порушено питання в апеляційній скарзі захисника.

Крім того, згідно вимог ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою).

Разом з тим, колегія суддів погоджується із висловленими під час апеляційного розгляду доводами сторони захисту про можливість визначення підозрюваному застави у даному кримінальному провадженні.

Так, у відповідності до змісту ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

При цьому, як убачається із аналізу положень ч. 4 ст. 183 КПК України, можливість слідчого судді не визначати розмір застави у визначених цією нормою випадках (зокрема у випадку підозри особи у вчиненні під час дії воєнного стану злочину, передбаченого ст. 405 КК України ), є правом слідчого судді, а не його обов`язком.

Відповідно до практики Єропейського суду з прав людини, у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (рішення у справі "Вренчев проти Сербії" п. 76).

Автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами пункту 3 статті 5 Конвенції (рішення у справі "S.B.C. v. the UK" п. п. 23-24).

Враховуючи вищенаведені обставини у сукупності із конкретними обставинами кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , тяжкістю покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим, даними про особу підозрюваного, який раніше не судимий, є військовослужбовцем, має на утриманні малолітню дитину, має постійне місце проживання та реєстрації, беручи до уваги вік та процесуальну поведінку підозрюваного, колегія суддів дійшла висновку про можливість визначення підозрюваному застави у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні. Розмір застави повинен визначатися виходячи з особи обвинуваченого, його майнового стану і його відносин з особами, які надають забезпечення, іншими словами, враховувати той факт, чи буде втрата забезпечення чи дії проти поручителів у випадку неявки обвинуваченого в суд достатнім стримуючим фактором для обвинуваченого, щоб не здійснити втечу.

Разом з цим, при визначенні розміру застави слід не допускати встановлення такого її розміру, що є завідомо непомірним для особи та призводить до неможливості виконання застави. З одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на обвинуваченого, та покликаний забезпечити не відшкодування будь-якої шкоди, завданої внаслідок підозрюваного злочину, а лише присутність обвинуваченого на судовому засіданні.

Ураховуючи вищенаведені дані про особу підозрюваного, його репутацію, майновий та сімейний стан, вік та стан здоров`я, інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, водночас беручи до уваги тяжкість інкримінованого злочину та його наслідки, колегія суддів приходить до висновку, що співмірним з існуючими в кримінальному провадженні ризиками буде розмір застави у виді 20 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 гривень у національній грошовій одиниці із покладенням на підозрюваного обов`язків, у разі внесення застави, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

На переконання колегії суддів, на даному етапі розслідування такий запобіжний захід є достатнім стримуючим заходом для підозрюваного, здатен забезпечити його належну процесуальну поведінку і виконання покладених на нього обов`язків.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування ухвали слідчого судді, з постановленням нової ухвали про часткове задоволення клопотання слідчого та застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу із визначенням застави.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 196 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом.

За правилами ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 115 КПК України, строки, встановлені цим Кодексом, обчислюються годинами, днями і місяцями. Строки можуть визначатися вказівкою на подію.

При обчисленні строків днями та місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк, за винятком строків тримання під вартою, проведення стаціонарної психіатричної експертизи, до яких зараховується неробочий час та які обчислюються з моменту фактичного затримання, взяття під варту чи поміщення до відповідного медичного закладу.

Як убачається із матеріалів судового провадження, у межах кримінального провадження № 0002412 ОСОБА_6 затримано 15.04.2025.

За таких обставин, розглянувши 17.04.2025 клопотання слідчого та постановивши ухвалу про застосування тримання під вартою підозрюваного, слідчому судді належало визначити такий строк згідно вимог ч. 1 ст. 197 КПК України не більше 60 днів з моменту затримання підозрюваного, тобто до 13.06.2024.

Однак, строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 слідчим суддею визначено до 14.06.2024, тобто поза межами 60-денного строку тримання під вартою, що не відповідає вимогам ч. 1 ст. 197 КПК України та є неприпустимим.

Відтак, з урахуванням вимог ч. 4 ст. 196, ч. 1 ст. 197 КПК України, колегія суддів, дійшовши висновку про необхідність скасування ухвали слідчого судді та застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням застави, вважає за необхідне визначити строк тримання під вартою ОСОБА_6 у межах строку досудового розслідування на 60 днів з моменту затримання підозрюваного, тобто до 13.06.2025 включно.

Визначаючи строк дії покладених на ОСОБА_6 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у випадку внесення застави, колегія суддів, з урахуванням вимог ч. 7 ст. 194, п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України, вважає за необхідне визначити строк дії таких обов`язків у межах строку досудового розслідування, тобто до 15.06.2025 включно.

За таких обставин, виходячи з положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу захисника слід задовольнити частково, ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити частково, та застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 13.06.2025, із визначенням застави у виді 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 650 560 гривень у національній грошовій одиниці, та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у випадку внесення застави, строком до 15.06.2025.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 182, 183, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 17 квітня 2025 року, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_5 , задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування кримінального провадження, а саме до 13 червня 2025 включно.

Визначити ОСОБА_6 заставу в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 гривень у національній грошовій одиниці.

Застава може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на розрахунковий рахунок Київського апеляційного суду (м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, код ЄДРПОУ суду 42258617, банк ГУ ДКС України в місті Києві, код банку - 820172, номер рахунку за стандартом IBAN: UA1082186)

У разі внесення застави у визначеному судом розмірі, вважати, що до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді застави.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_6 наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора або суду у кримінальному провадженні;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, обчислювати з дня внесення застави до 16 червня 2025 року.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3