УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/439/23

04 серпня 2025 року

м.Костопіль

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Костопіль клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, яке подане в його інтересах адвокатом ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді Костопільського районного суду Рівненської області із клопотанням про скасування арешту майна.

В обґрунтування клопотання вказує, що слідчим СВ ВП №2 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області лейтенантом поліції ОСОБА_5 проводиться досудове розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000096 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.3 КК України.

В межах вказаного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Костопільського районного суду Рівненської області ОСОБА_6 від 28 червня 2023 року по справі №565/1207/23 накладено арешт на об`єкти шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування фактичним володільцем яких є ОСОБА_3 , а саме на:

системний блок чорного кольору без ідентифікаційних ознак;

жорсткий диск марки Western Digital з об`ємом пам`яті 1 терабайт, серійний номер WCC4J4TERZXF;

банківську картку банку IZIBANK № НОМЕР_1 ;

банківську картку банку AT КБ Приватбанк № НОМЕР_2 ;

банківську картку банку AT КБ Приватбанк № НОМЕР_3 ;

банківську картку банку AT КБ Приватбанк № НОМЕР_4 ;

тримач з-під сім-картки ПрАТ Київстар, із зазначеним на ньому абонентським номером НОМЕР_5 ;

грошові кошти в національній валюті (в гривнях) купюрами з наступним номіналом: по 500 гривень (33 штуки), по 200 гривень (дві штуки), 50 гривень (1 штука) та 20 гривень (1 штука);

грошові кошти в іноземній валюті (в доларах США) купюрами за наступним номіналом: по 100 доларів (4 штуки), по 50 доларів (2 штуки);

предмет, що за зовнішніми ознаками схожий на пістолет з написами Retay Mod 92;

мобільний телефон марки iPhone, моделі 12 в чохлі зеленого кольору.

Вказане вище майно було вилучено у ОСОБА_3 .

Зазначає, що на даний час не вбачається, що відносно майна, на яке було накладено арешт, існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Окрім цього матеріали кримінального провадження не містять доказів того, що існує потреба у застосуванні арешту такого майна.

Вказує, що як свідчать матеріали кримінальної справи, відносно ОСОБА_3 , особи, на майно якої накладено арешт, кримінальне провадження органом досудового слідства не здійснюється та йому не повідомлялось про підозру про вчинення будь-яких кримінальних правопорушень, передбачених КК України. ОСОБА_3 також не є обвинуваченим або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Зазначає, що оскільки майно, на яке накладено арешт, не визнано по кримінальній справі речовим доказом, заявник вважає, що на сьогодні відсутня потреба в перебуванні майна під арештом і останній підлягає скасуванню

Просить скасувати арешт на майно, а саме: системний блок чорного кольору без ідентифікаційних ознак; грошові кошти в національній валюті (в гривнях) купюрами з наступним номіналом: по 500 гривень (33 штуки), по 200 гривень (дві штуки), 50 гривень (1 штука) та 20 гривень (1 штука); грошові кошти в іноземній валюті (в доларах США) купюрами за наступним номіналом: по 100 доларів (4 штуки), по 50 доларів (2 штуки); мобільний телефон марки iPhone, моделі 12 в чохлі зеленого кольору, накладений ухвалою слідчого судді Костопільського районного суду Рівненської області ОСОБА_6 від 28 червня 2023 року; зобов`язати слідчого СВ ВП №2 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 повернути ОСОБА_3 арештоване майно.

В судове засідання заявник не з`явився.

Враховуючи вимоги ч.1 ст.107 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе проводити розгляд клопотання без фіксування процесуальної дії за допомогою технічних засобів.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя прийшла до наступного висновку.

Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно вимог п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

У свою чергу, відповідно до ч.1 ст.174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя враховує, що статтями 7, 16 КПК України визначено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканність права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим кодексом.

Відповідно до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифіковано Верховною Радою України 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Отже, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження як упродовж досудового розслідування, так і судового розгляду ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

У рішеннях по справах «Фокм, Кемпбел і Гарлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України» судом вказано на те, що доцільність та вмотивованість застосування заходів забезпечення кримінального провадження передбачає існування фактів або інформації, які повинні задовольнити об`єктивного спостерігача в тому, що особа, щодо якої розглядається питання, вчинила злочин; такі факти не можуть спиратися на голе припущення і повинні бути чимось більшим, ніж нечітка здогадка або непідтверджена підозра.

Отже, враховуючи вищевикладене, позбавлення добросовісного власника майна, можливості розпоряджатися власністю, як захід забезпечення кримінального провадження, порушує право власності та суперечить ст.1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у тому випадку, коли у кримінальному провадженні відсутні підстави, які б виправдовували втручання держави у право на мирне володіння майном у контексті забезпечення «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту прав конкретної особи фізичної чи юридичної особи.

Тобто, у жодному разі не заперечуючи практику ЄСПЛ, слідчий суддя звертає увагу, що наявність підстав для скасування втручання у вільне володіння майном особи має бути підтверджено належними та допустимими доказами.

Доказування не може гуртуватись на припущеннях

Разом з тим, на обґрунтування відсутності підстав для подальшого збереження арешту на вказане у клопотанні майно заявником не надано жодного доказу.

На обґрунтування клопотання заявником надано лише копію письмового пояснення ОСОБА_3 від 26.06.2023, яке у жодному випадку на свідчить, що з моменту накладення арешту на майно 28.06.2023, змінились обставини і потреба у збереженні арештованого ухвалою слідчого судді майна відпали.

Більше того, до клопотання не долучено копії ухвали слідчого судді, зі змісту якої можливо було б встановити підстави для накладення арешту на вказане майно, обставини вилучення вказаного майна.

Також не надано слідчому судді жодних доказів на підтвердження доводів заявника про те, що вказане ним майно не визнано речовим доказом.

Крім того, заявник голослівно покликається на те, що відносно ОСОБА_3 не здійснюється кримінальне провадження, оскільки встановити вказану обставину із копії письмових пояснень ОСОБА_3 від 26.06.2023 неможливо.

Надаючи на обґрунтування поданого клопотання лише копію письмових пояснень від 26.06.2023 та вказуючи на нічим не підтверджені обставини щодо відсутності підстав для збереження арешту на майно заявник у такий спосіб намагається переконати слідчого суддю ухвалити відповідне рішення фактично лише на припущеннях, що суперечить одним із основних засад кримінального судочинства верховенству права та диспозитивності.

Враховуючи також практику Європейського суду з прав людини, заявником не доведено, що накладення арешту на майно було безпідставним і збереження такого арешту буде безпідставним та непропорційним втручанням держави у право на мирного володіння майном.

Слідчий суддя також враховує, що заявником не додано доказів, що останній оскаржував ухвалу про накладення арешту на майно, будучи впевненим у його неправомірному накладенні.

За наведених умов, слідчий суддя дійшов висновку, що заявником не доведено, що на момент звернення до суду з клопотання про скасування арешту майна відпали покладені в основу ухвали про арешт майна підстави для його накладення, а відтак подане ОСОБА_3 клопотання до задоволення не підлягає.

При цьому слідчий суддя звертає увагу, що заявник не позбавлений права повторно звернутись до суду з клопотанням про скасування арешту майна, у тому разі, якщо підстави для збереження арешту дійсно відпали і на підтвердження цього надати належні та допустимі докази.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170, 174, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, яке подане в його інтересах адвокатом ОСОБА_4 , залишити без задоволення.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Слідчий суддяОСОБА_1