Справа № 191/1709/25
Провадження № 1-в/191/286/25
У Х В А Л А

іменем України

21 травня 2025 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове клопотання Державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» про вирішення питання про застосування покарання за наявності кількох вироків стосовно засудженого ОСОБА_4 , -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває клопотання начальника Державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» про вирішення питання про застосування покарання за наявності кількох вироків стосовно засудженого ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_4 , 1975 року народження, вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області засуджений за ч.1 ст. 162 КК України до 2 років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений із встановленням іспитового строку 1 рік.

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.01.2025 року ОСОБА_4 засуджений за ч.4 ст. 185, ч.3 ст. 357, ч.1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі. Початок строку відбування покарання розрахований з 25.09.2024 року. В строк відбування покарання зарахований строк попереднього ув`язнення з 25.09.2024 року по 28.01.2025 року.

Водночас, при винесенні вироку Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області від 28.01.2025 року не було враховано вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 01.04.2024 року.

На підстав чого начальник Державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» ставить питання про вирішення питання про застосування покарання ОСОБА_4 , призначеного за вказаними вироками судів.

Від представника державної установи та засудженого надійшли заяви про розгляд клопотання без їхньої участі.

У судовому засіданні прокурор зазначив, що вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню.

Суд, заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали долучені до клопотання, приходить до наступного.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Відповідно до положень п. 11 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання, зокрема, про застосування покарання за наявності кількох вироків.

Так, судом встановлено, що вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01.04.2024 року ОСОБА_4 засуджений за ч.1 ст. 162 КК України до 2 років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений із встановленням іспитового строку 1 рік. Вирок набрав законної сили 01.05.2024 року.

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.01.2025 року ОСОБА_4 засуджений за ч.4 ст. 185, ч.3 ст. 357, ч.1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі. Початок строку відбування покарання розрахований з 25.09.2024 року. В строк відбування покарання зарахований строк попереднього ув`язнення з 25.09.2024 року по 28.01.2025 року. Вирок набрав законної сили 28.02.2025 року.

Однак, при ухваленні 28.01.2025 року вироку Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області не був врахований вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01.04.2024 року.

Зі змісту ст. 537 КПК України вбачається, що питання визначення порядку застосування покарання за наявності декількох вироків можуть вирішуватися на стадії виконання вироку у випадках, якщо стосовно засудженого є не звернений до виконання вирок, про який не було відомо суду, що постановив останній за часом вирок.

Статтею 72 КК України не передбачено повне або часткове складання, поглинання іспитового строку при призначенні покарання за сукупністю злочинів. Зазначені в ст. 70 КК України правила застосовуються лише до покарань.

Так, у постанові об`єднаної палати ККС від 15 лютого 2021 року (справа № 760/26543/17), зазначено, якщо до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, вироком було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших злочинах, вчинених до постановлення цього вироку, питання про відповідальність особи за сукупністю вчинених нею кримінальних правопорушень має вирішуватися в залежності від того, чи залишається незмінним попередній вирок, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням.

У випадку, коли попередній вирок залишився незмінним, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч. 4 ст. 70 КК України щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок виконується самостійно

Водночас, як вбачається з вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.01.2025 року, кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 357 КК України ОСОБА_4 вчинив 07.01.2024 року, тобто до ухвалення вироку Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01.04.2024 року, а ряд епізодів за ч.4 ст. 185 КК України, як до, так і після ухвалення вказаного вироку, тобто у період іспитового строку (у даному випадку має місце "розірвана повторність"), а тому покарання мало бути призначено із застосуванням положень ч. 4 ст. 70, ч.1 ст. 71 КК України.

Відповідно до позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові Пленуму від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» питання визначення порядку застосування покарання за наявності декількох вироків можуть вирішуватися на стадії виконання вироку у випадках, якщо стосовно засудженого є не звернений до виконання вирок, про який не було відомо суду, що постановив останній за часом вирок.

Згідно з роз`ясненнями, що викладено у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних із виконанням вироків» від 21 грудня 1990 року № 11, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому ст.411КПК України (ст.539 КПК України 2012 року), питання, які зачіпають суть вироку та погіршують становище засудженого; звужують або розширюють обсяг обвинувачення; стосуються прогалин і недоліків вироків в частині кваліфікації злочинів, призначення покарання, вирішення цивільного позову.

Відповідно до вищезазначеної постанови, не можна уточнювати призначене покарання (як основне так і додаткове) щодо його виду та строку й призначати покарання за кожний злочин окремо, якщо суд призначив покарання тільки за сукупністю злочинів, або призначити покарання за сукупністю злочинів, якщо його було призначено за кожний злочин окремо, призначити покарання за сукупністю вироків, коли при винесенні останнього за часом вироку суду було відомо про наявність інших невиконаних вироків, але питання про призначення покарання згідно зі ст. 43 КК України не було вирішено.

Також в порядку передбаченому розділом VІІІ КПК України суд може вирішувати на стадії виконання вироків лише ті питання, які не стосуються суті вироку, і не тягнуть погіршення становища засудженого. Не підлягають розгляду у такому порядку питання, які зачіпають суть вироку та погіршують становище засудженого; звужують або розширюють обсяг обвинувачення; стосуються прогалин і недоліків вироків в частині кваліфікації злочинів, призначення покарання, вирішення цивільного позову.

Отже, застосування в даному випадку щодо засудженого ОСОБА_4 вимог ч.4 ст. 70, ч.1 ст. 71 КК України, фактично зачіпає суть вироку та може погіршити становище засудженого, що на стадії виконання вироку суду є неприпустимим та виходить за межі наданих чинним Кримінальним процесуальним кодексом України повноважень суду першої інстанції, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання.

Керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні Державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» про вирішення питання про застосування покарання за наявності кількох вироків стосовно засудженого ОСОБА_4 - відмовити.

Копію ухвали направити в ДУ «Синельниківська виправна колонія (№94)», засудженому, прокурору Синельниківської окружної прокуратури для відома.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд протягом семи діб з моменту її проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення.

Суддя ОСОБА_1