Справа № 203/2548/25
Провадження № 1-кп/0203/1433/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 року Центральний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ;

при секретарі ОСОБА_2 ;

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі клопотання прокурора Лівобережної окружної прокуратури ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001121 14.04.2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло клопотання прокурора Лівобережної окружної прокуратури ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001121 14.04.2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, у зв`язку із не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначила, що під час проведення досудового розслідування проведено комплекс слідчих (розшукових) заходів, спрямованих на встановлення особи правопорушника, однак до теперішнього часу особу, котра вчинила вказане кримінальне правопорушення, встановити не вдалось можливим. Необхідної інформації для розкриття даного злочину не отримано і нікому у кримінальному провадженні не оголошено про підозру.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, є тяжким злочином, а тому, згідно ст. 49 КК України, строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинення вищевказаного правопорушення закінчився 14.04.2023 року.

У судовому засіданні прокурор підтримала подане клопотання та просила закрити кримінальне провадження з наведених у ньому підстав.

Заслухавши прокурора, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 3-1 ч. 1ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Згідно з п. 1-1 ч. 2ст. 284 КПК України, кримінальне провадження з зазначених підстав закривається судом за клопотанням прокурора.

За змістом ст. 49 КК України, сплив зазначених у ній строків тягне звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Законність відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України полягає в тому, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Публічність, згідно ст. 25 КПК України передбачає, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Згідно з ч. 4 ст. 38 КПК України, орган досудового розслідування зобов`язаний застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України покладається на слідчого, прокурора, та у встановлених цим Кодексом випадках - потерпілого.

У контексті наведеного, всебічність дослідження обставин кримінального провадження означає, по-перше, висунення і дослідження всіх можливих версій щодо характеру події, що має ознаки кримінального правопорушення та винуватості особи, а по-друге, однаково ретельне встановлення і перевірку як обставин, що викривають, так і тих, що виправдовують особу.

Повнота дослідження обставин кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні, використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У п. 42 рішення Європейського суду з прав людини від 13.01.2011 року у справі Михалкова та інші проти України зазначено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції, що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Аналіз зазначених процесуальних норм права приводить до висновку, що підставою для закриття кримінального провадження необхідна наявність одночасно двох обставин, а саме: закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності (ст. 49 КК України) та неможливість досудового слідства встановити особу, яка вчинила кримінальне правопорушення. При цьому, неможливість встановлення особи, повинно бути доведено доказами, які б давали суду можливість дійти до висновку, що органами досудового розслідування було вжито всіх можливих заходів для встановлення особи.

Так, з клопотання прокурора вбачається, що в провадженні СВ Маріупольського РУП ГУНІ в Донецькій області перебувають матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001121 від 14.04.2013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

В період часу з 11.04.2013 р. до 10.00 год. 14.04.2013 року, невстановлена особа, діючи навмисно, керуючись корисним мотивом, переслідуючи мету таємного викрадення чужого майна, шляхом підбору ключа проникло у будинок АДРЕСА_1 , звідки таємно викрала майно, що належить ОСОБА_4 , а саме електробензогенератор, сварний апарат, болгарку, металеву каністру, набір ключів, заподіявши останньому матеріальний збиток на суму 6500 гривень, після чого втекла.

У зв?язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє і на теперішній час.

Згідно наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України М6376 від 28.02.2025 Маріупольська міська територіальна громада віднесена до тих, що перебувають в тимчасовій окупації.

Матеріали вказаного кримінального провадження залишились на тимчасово окупованій території, тобто у м. Маріуполі Донецької області, в приміщенні слідчого відділу BП № 1 Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області, за адресою: м. Маріуполь, Кальміуський район, вул. Контрольна, 54, що унеможливлює прийняття y кримінальному провадженні законного процесуального рішення.

Відповідно до ст. 615-1 КПК України, з метою відновлення втрачених матеріалів кримінального провадження в умовах воєнного стану 14 червня 2024 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська направлено клопотання про відновлення втрачених матеріалів кримінального провадження в умовах воєнного стану, яке 10 лютого 2025 року розглянуто та прийнято рішення про відновлення втрачених матеріалів кримінального провадження, а саме: копія рапорту ІПН ЄО № 3404 від 14.04.2013 р. на 2 арк.; копія постанови про призначення прокурора у кримінальному провадженні від 29.01.2021 р. на 2 арк.; копія постанови про призначення слідчого по кримінальному провадженню від 29.01.2021 р. на 1 арк.; копія постанови про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 01.04.2021 р. на 2 арк.

Так, відповідно до доданих до клопотання прокурора матеріалів вбачається, що відомості про дане кримінальне правопорушення були внесені до ЄРДР 14.04.2013 року, а постанови про призначення слідчого та прокурора у кримінальному провадженні було винесено лише 29 січня 2021 та 01 квітня 2021, відповідно, тобто майже через 8 років.

Окрім цього, в матеріалах справи міститься постанова прокурора ОСОБА_3 про визначення підслідності проведення досудового розслідування кримінального правопорушення за СВ Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області.

Проте, суд звертає увагу, що вказана постанова не має жодного відношення до кримінального провадження № 0001121 від 14.04.2013 року, оскільки вказаною постановою визначено підслідність проведення досудового розслідування кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 185 КК України, внесеного до ЄРДР за № 0003575 від 08.12.2015 року, а тому, суд її до уваги не бере.

29 березня 2025 року постановою т.в.о. начальника СВ Маріупольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області було призначено слідчого у кримінальному провадженні.

01.04.2025 слідчим ОСОБА_5 надано доручення співробітникам Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області на проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ст. 40 КПК України про встановлення місцезнаходження та діючий контактний номер телефону громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; встановлення причетних до кримінального правопорушення; провести оперативно-розшукові заходи, щодо встановлення усіх свідків та/або очевидців злочину; витребувати усю маючу інформацію з електронних баз даних (у тому числі АРМОР, АРКАН); виконати інші слідчі (оперативні) заходи в яких виникне необхідність у ході виконання даного доручення.

04.04.2025 року на виконання доручення слідчого надійшов рапорт оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи ВКП Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області, відповідно до якого в ході проведення оперативно-розшукових заходів, щодо моніторингу соціальних мереж Інтернету (у тому числі мереж «Вконтакте, Однокласники, Фейсбук, Скайп, Вайбер та інші») встановити соціальну сторінку які належать ОСОБА_4 , не вдалось.

Встановлюється місце знаходження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при встановленні будуть прийняті заходи, щодо його допиту в якості потерпілого. За допомогою УОТЗ ГУНІ в Донецькій області були встановлені контактні номери телефонів, які належать ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 . НОМЕР_2 . при спробі зателефонувати номери вимкнені. Встановлюються можливі свідки тa очевидці кримінального правопорушення. Згідно електронній базі АРКАН ОСОБА_4 державний кордон України не перетинав. У Державному реєстрі актів цивільного стану відсутній актовий запис про смерть ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом з тим, вказаний рапорт не є джерелом доказів, згідно положень КПК України.

Так, згідно з ч. 2 ст. 84, параграфами 3-5 глави 4 КПК України, процесуальними джерелами доказів є: показання; речові докази; документи; висновки експертів.

Документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як докази факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження (ч. 1 ст. 99 КПК України).

У тих випадках, коли документи містять ознаки речових доказів, зазначені в ч. 1 ст. 98 КПК України, вони є речовими доказами.

До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених ч. 1 ст. 99 КПК України, можуть належати:

1) матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі електронні);

2) матеріали, отримані внаслідок здійснення під час кримінального провадження заходів, передбачених чинними міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України;

3) складені в порядку, передбаченому КПК, протоколи процесуальних дій та додатки до них, а також носії інформації, на яких за допомогою технічних засобів зафіксовано процесуальні дії;

4) висновки ревізій та акти перевірок.

Матеріали, в яких зафіксовано фактичні дані про протиправні діяння окремих осіб та груп, зібрані оперативними підрозділами з дотриманням вимог Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», за умови відповідності вимогам ст. 99 КПК України, є документами та можуть використовуватися в кримінальному провадженні як докази.

Згідно ч. 3 ст. 8 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» прийняття рішення про проведення оперативно-розшукових заходів, подання та розгляд відповідних клопотань, проведення оперативно-розшукових заходів, фіксація та використання їх результатів, проведення цих заходів до постановлення ухвали слідчого судді та інші питання їх проведення регулюються згідно з положеннями глави 21 Кримінального процесуального кодексу України з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Таким чином, проведення оперативно-розшукових заходів підтверджується доказами, передбаченими главою 21 КПК України.

Однак, на підтвердження зазначеної у рапорті інформації, жодних доказів не надано.

Тож, з огляду на наведене, означений рапорт не є доказом у розумінні кримінального процесуального закону.

Оцінюючи долучену до клопотання прокурора відповідь Міністерства соціальної політики України, суд вважає її недостатньою аби зробити висновок про неможливість встановлення місцезнаходження ОСОБА_4 , адже виходячи із змісту наданого документу слідує лише те, що ОСОБА_4 не отримував статус внутрішньо переміщеної особи (який є не обов`язковим й отримується лише за заявою особи що бажає його отримати).

Відтак, суд констатує, що належні та ефективні заходи, спрямовані на розкриття вказаного злочину, а також, встановлення місцезнаходження ОСОБА_4 , не були здійснені. Досудове розслідування та процесуальне керівництво з боку прокурора були неналежними.

Враховуючи вищенаведене, вважати, що в ході досудового розслідування проведені всі можливі та необхідні слідчі (розшукові) дії, направлені на встановлення усіх обставин кримінального правопорушення, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, однак осіб які вчинили злочин не встановлено, не можна, як про це зазначає у клопотанні прокурор, оскільки вони взагалі не встановлювалися, що є безумовним порушенням прав та інтересів ОСОБА_4 .

Крім цього, прокурор, який звертається із вказаним клопотанням і призначений процесуальним керівником у кримінальному провадженні жодних процесуальних рішень, вказівок на розкриття вказаного злочину не приймав та не надавав.

При цьому, суд зауважує, що правова норма, передбачена п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, не надає автоматично прокурору право на звернення до суду з клопотанням про закриття кримінального провадження, у зв`язку з невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та не звільняє прокурора від виконання завдань кримінального провадження та виконання обов`язків, визначених ст. 9, 25 КПК України під час здійснення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

У свою чергу суд під час вирішення питання про закриття кримінального провадження має враховувати, чи дотримано органом досудового розслідування вимоги кримінального процесуального закону щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, що є необхідною умовою належного вирішення завдань кримінального провадження (ст. 2 КПК).

Така позиція узгоджується з практикою Верховного Суду, відображеною, зокрема, в постановах від 25.08.2021 (справа № 142/536/20), від 29.06.2022 (справа № 725/3569/21), від 07.06.2023 (справа № 545/51/22).

З`ясування обставин для закриття кримінального провадження на підставі, передбаченій п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК, не звільняє суд від обов`язку перевірити, чи дотримався орган досудового розслідування вимог кримінального процесуального закону щодо всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин справи. Прийняття рішення про закриття провадження з цієї підстави можливе лише після констатації того, що орган досудового розслідування провів повне, всебічне та неупереджене розслідування і вжив усіх можливих заходів, проте не встановив особу, яка вчинила кримінальне правопорушення.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001121 проведено неповно та неефективно, а відтак, зазначене вказує на те, що органом досудового розслідування та прокурором не було виконано в повній мірі положення ст. 2 КПК України та не вжито всіх заходів для встановлення об`єктивної істини по справі.

Суд вважає, що таке використання органами досудового розслідування норми, що була запроваджена ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих положень кримінального процесуального законодавства» та введена в дію 17 жовтня 2019 року, як можливості закінчити досудове розслідування кримінального провадження шляхом закриття судом на підставі п. 3-1 ч. 1ст. 284 КПК України, суперечить завданням та загальним засадам, встановленим чинним КПК України.

Відтак, в даному випадку, закриття кримінального провадження на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України суперечитиме принципу верховенства права та матиме формальний характер, у зв`язку з чим, клопотання прокурора не підлягає задоволенню.

Одночасно суд звертає увагу, що згідно з ч. 11 ст. 284 КПК в апеляційному порядку може бути оскаржена ухвала про закриття кримінального провадження, а оскарження ухвали про відмову в закритті кримінального провадження, вказаною нормою не передбачено. Наведений висновок викладений у постанові Верховного Суду від 19.08.2024 у справі № 331/1020/24.

Керуючись ст.ст. 284-288 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Лівобережної окружної прокуратури ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001121 14.04.2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1