ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду кримінальне провадження № 0000696 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 липня 2024 рокуза апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , на вирок Чечелівського районного суду міста Дніпра від 15 травня 2025 року, яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпропетровську, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працевлаштованого, не одруженого, не зареєстрованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 27 листопада 2017 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч.1 ст.187 Кримінального кодексу України (далі- КК) до чотирьох років позбавлення волі,-

визнано винним та засуджено за ч.4 ст.187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років із конфіскацією майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

На підставі ст. 72 КК зараховано обвинуваченому ОСОБА_9 строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання з 05 листопада 2024 року по день набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Долю речових доказів та процесуальних витрат вирішено відповідно до положень ст.100 та ст.124 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК).

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваним вироком ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

19 липня 2024 року, приблизно о 16 годині 10 хвилин, більш точний час не встановлено, у ОСОБА_9 , який знаходився поруч із будинком АДРЕСА_2 , раптово виник злочинний умисел, спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазначала нападу, в умовах воєнного стану, особою, яка раніше вчиняла розбій та він визначив майно потерпілого ОСОБА_10 , як об`єкт свого злочинного посягання.

З метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на здійснення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), в умовах воєнного стану, особою, яка раніше вчиняла розбій, ОСОБА_9 прослідував за потерпілим ОСОБА_10 до під`їду будинку АДРЕСА_2 , та зайшов за потерпілим ОСОБА_10 до під`їзду вищевказаного будинку.

Після чого, перебуваючи у тамбурі під`їзду позаду потерпілого ОСОБА_10 , та діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою подолання можливого опору потерпілого, наніс ОСОБА_10 один удар кулаком руки в область скронево-тім`яної ділянки, після отриманого удару потерпілий ОСОБА_10 впав та втратив свідомість. Прийшовши до тями потерпілий ОСОБА_10 намагався підвестись, однак ОСОБА_9 кулаками рук наніс потерпілому ще два удари в область обличчя, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді: забійної рани в скронево-тім`яній ділянці по центру з переходом ліворуч.

ОСОБА_9 , розуміючи, що воля потерпілого до вчиненого можливого опору подавлена, попередньо застосувавши насильство, яке є небезпечним для здоров`я особи, яка зазначала нападу, діючи умисно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів та з метою наживи, витягнув із кишені потерпілого ОСОБА_10 та в подальшому заволодів чужим майном, що належить потерпілому, а саме: грошовими коштами в розмірі 300 грн. та мобільним телефоном Samsung моделі B5702 Edge Quad Band, вартість якого відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи становить 1166 грн. 75 коп.

Після цього ОСОБА_9 , утримуючи при собі викрадено майно з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на 1466 грн. 75 коп.

Умисні дії ОСОБА_9 кваліфіковані за ч. 4 ст. 187 КК, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений в умовах воєнного стану, особою, яка раніше вчиняла розбій.

В апеляційній скарзі захисник порушує питання про зміну вироку внаслідок неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам справи, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Посилається на те, що судом першої інстанції проігноровано свідчення обвинуваченого, де він повідомляв про перебування потерпілого в стані алкогольного сп`яніння, і саме такий стан міг призвести до того, що потерпілий впав на бетонні сходи та підлогу, внаслідок чого отримав фізичні травми, виявлені у нього, перелякавшись гучного оклику з боку обвинуваченого. Сам обвинувачений лише скористався обставинами та фактично викрав майно потерпілого, а не здійснив розбійний напад на нього, як зазначено у вироку суду.

Зазначає, що протокол проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_9 від 12.11.2024 (а.п.196-198, 201), є неналежним доказом, оскільки сама процедура проведення вказаного слідчого експерименту викликає сумнів у тому, що обвинувачений розповідав саме те, що відбувалось у дійсності слідчий не пропонує, а фактично наполягає на тому, щоб ОСОБА_9 розповів про події та показав, як вона відбуваються; працівник поліції, який мав здійснювати конвоювання обвинуваченого фактично вів його за собою; біля відчинених вхідних дверей до під`їзду вже стояв працівник поліції у форменому одязі, тощо. Вказані обставини підтверджують слова обвинуваченого про те, що він розповідав таку версію, яку йому підказали попередньо працівник поліції.

Щодо протоколу пред`явлення особи для впізнання (а.п.202-205) захисник вказує на те, що протокол цієї процесуальної дії складено з порушенням вимог ст. 228 КПК, оскільки на фототаблиці чітко видно, що особи надані на впізнання мають суттєві відмінності, у тому числі у віці та за зростом (обвинувачений ОСОБА_9 має найнижчий зріст серед усіх). Сам потерпілий під час допиту у суді повідомив, що упізнав обвинуваченого лише за рижою щетиною.

На думку захисника, судом першої інстанції не було встановлено належних доказів наявності у діях ОСОБА_9 складу злочину, передбаченого ч.4 ст. 187 КК, а його дії слід кваліфікувати за відповідною частиною ст. 185 КК.

На підставі наведеного, захисник просить змінити вирок Чечелівського районного суду міста Дніпра від 15.05.2025 щодо ОСОБА_9 та призначити йому покарання за відповідною частиною статті 185 КК.

В судове засідання апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_10 не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату та час судового розгляду, про причини своєї неявки суд не повідомив, але його неявка, відповідно до приписів ч.4 ст.405 КПК, не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши захисника на підтримку доводів поданої ним апеляційної скарги, який просив вирок суду змінити, перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_9 на ч.4 ст. 185 КК та призначити відповідне покарання; вислухавши думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, просила залишити їх без задоволення, а вироку суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року: «Кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Однією із загальних засад кримінального провадження, передбачених п.10 ч.1 ст.7 та ст.17 КПК, є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка визначає, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального правопорушення та доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 187 КК, вид та міра призначеного покарання - вірні та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Відповідно до положень статті 84 КПК доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно статей 85 та 86 КПК належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно ч.ч.1,4 ст.95 КПК показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 та п.3 ч.2 ст.99 КПК, документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати, зокрема, складені в порядку, передбаченому цим Кодексом, протоколи процесуальних дій та додатки до них, а також носії інформації, на яких за допомогою технічних засобів зафіксовано процесуальні дії.

Аналізуючи доводи сторони захисту щодо недоведеності вини обвинуваченого ОСОБА_9 у скоєнні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 187 КК, колегія суддів не може погодитись із таким твердженням з огляду на наступне.

Так, під час розгляду справи судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у скоєнні інкримінованого йому злочину не визнав, вказавши, що приблизно на початку 17 години 15.07.2024 знаходився на перехресті вул. Академіка Янгеля та вул. Новокримська, побачив громадянина похилого віку, який йшов із пляшкою пива та пакетом. Потерпілий йшов похитуючись, тобто був випивши. У нього одразу виникла думка забрати у потерпілого телефон, коли він сяде на лавку. Однак потерпілий не сів на лавку, а натомість пішов до під`їзду. Він направився за ним. Підійшовши до під`їзду, потерпілий відкрив двері та зайшов всередину, а він зайшов за ним. У тамбурі під`їзду висіли поштові скриньки та були сходинки. Потерпілий дуже повільно рухався та коли дійшов до сходів, обвинувачений дуже гучно та грізно крикнув «Швидше», після чого потерпілий перечепився та впав. При цьому вдарившись спочатку об залізяку, а потім об сходинки, у зв`язку із чим втратив свідомість. Він нахилився до потерпілого, забрав його телефон, пляшку вибив із руки, перевірив кишені сорочки потерпілого, після чого розвернувся та пішов геть. Вказав, що потерпілого не чіпав та не бив. Після того, як забрав у потерпілого майно, він вийшов із під`їзду та пішов до кінця двору, де на нього чекала свідок ОСОБА_11 , якій він віддав телефон потерпілого, та разом із нею поїхали до Придніпровська. Коли забирав у потерпілого мобільний телефон та грошові кошти, бачив, що той знаходився без свідомості, оскільки він упав на бік. Обвинувачений присів до потерпілого та витягнув у нього його майно. Уважав, що потерпілий знаходиться без свідомості, оскільки у нього були закриті очі та він не рухався. Він не може сказати скільки часу потерпілий лежав без свідомості, оскільки це все відбувалось за секунди. Він пішов з місця події, а потерпілий залишився так лежати. Підтвердив, що що на відеозаписах із камер відео спостереження під`їзду зображений саме він. Коли він побачив потерпілого, то той у правій руці тримав пляшку пива, а у лівій руці тримав телефон. Він не пам`ятає якою рукою потерпілий відчиняв під`їзд та звідки він дістав ключі. Мобільний телефон під час падіння потерпілого випав та лежав віддалено з боку від потерпілого. Грошові кошти у потерпілого були у нагрудній кишені сорочки. Грошей було 270 грн. Він не намагався надати допомогу потерпілому. Потерпілий одразу біля першої сходинки лежав, також там біля сходинок був килимок. Потерпілого, він раніше не знав. Чому потерпілий вирішив його оговорити не знає. Після того, як сусідка потерпілого викликала йому швидку, оскільки самостійно не змогла зупинити кровотечу, вони викликали поліцію. Потерпілий його не бачив, а тому йому не зрозуміло, яким саме чином потерпілий міг впізнати його, скоріше за все на це його спонукали сусіди. Коли його затримали та везли до відділку поліції, то співробітник поліції, який у потерпілого приймав заяву говорив, що не потерпілий писав заяву, а його сусіди. Він не знає причин, на підставі яких вони вирішили його оговорити. Потерпілий був одягнений у брюки світло сірого кольору та у світлу шведку. Він був одягнений у джинси, сіру футболку, куртку та кросівки. Мобільного телефону та ключів у нього із собою не було. Свідок ОСОБА_11 просила у нього мобільний телефон зателефонувати, однак у нього із собою не було телефону і таким чином він вийшов із ситуації. Біля будинку потерпілого знаходився магазин, відстань від магазину до під`їзду потерпілого становить два під`їзди. Біля першого під`їзду є лавка. Потерпілий мав намір біля першого під`їзду сісти на лавку, як вважав обвинувачений, однак потерпілий, підійшовши до лавки, поставив на неї свій пакет, понишпорив у ньому, взяв його знову та пішов далі. Мобільний телефон у потерпілого він побачив, коли той виходив із магазину. Грошові кошти, які він вкрав у потерпілого, витратив на власні потреби. Телефон, про який йдеться у матеріалах кримінального провадження, є тим, який він вкрав у потерпілого.

Не зважаючи на невизнання вини ОСОБА_9 , його винність підтверджується наступними доказами, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку.

Так, потерпілий ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснив, що 18.07.2024 приблизно о 16 годині він вийшов до магазину, щоб придбати пачку цигарок, пляшку води та 200 грам ковбаси. Повертаючись додому, підійшов до ґанку будинку, дістав ключі, приклав до дверей, потім відчинились двері та він побачив когось за собою та сказав, щоб проходили вперед, а вказаний чоловік штовхнув його у тамбур. У тамбурі він отримав чимось по голові, у зв`язку із чим впав та можливо втратив свідомість. Коли прийшов до тями, то лежав на полу, а обвинувачений лежав на ньому. Потерпілий намагався його скинути, запитуючи: «Що ти робиш?» Потім обвинувачений вдарив його в обличчя, зіскочив та побіг. Коли потерпілий піднявся, то побачив, що капає кров. Піднявся додому, хотів зайти до сусідки, однак передумав, бо боявся її налякати. Зайшовши до себе в квартиру, почав зупиняти собі кров, однак не зміг. Потім все ж таки зайшов до сусідки, яка сказала викликати поліцію та швидку, його відвезли до лікарні, де обробили та забинтували рану на голові. Потім до нього приїжджали підписувати протокол. Пояснив, що він відчинив двері та тримав їх, а обвинувачений, який стояв позаду сказав, щоб він йшов вперед, однак обвинувачений штовхнув його в тамбур та вдарив по голові. Удар йому нанесли ззаду. Він думав, що саме зв`язкою ключів його вдарив обвинувачений, просто була зв`язка ключів. Обвинувачений наніс йому удар, коли він стояв, а потім наносив удари, коли намагався встати. Обвинувачений бив його кулаком в обличчя. Він був внизу, а обвинувачений сів на нього зверху. Після удару він перестав опиратись, а обвинувачений встав та пішов. В нього при собі в нагрудній кишені було гривень 300, точно було 150 гривень. На його поясі в спеціальному контейнері був телефон, який обвинувачений також забрав. Коли саме обвинувачений забрав у нього телефон не пам`ятає. Він намагався відштовхнути обвинуваченого від себе. Обвинувачений вкрав у нього все та й вискочив із під`їзду. Пакет із продуктами лежав подалі від нього в передбаннику. Він не знає, як пакет із продуктами впав, однак пакет обвинувачений не забрав. Йому здається, що на якусь секунду після першого удару він втратив свідомість. Між тим, як він впав та ударом в обличчя пройшов короткий проміжок часу. Втратив свідомість напевно на секунди. Коли він прийшов до тями, то голова обвинуваченого була біля його голови, як він сідав біля нього - не бачив. Також не бачив, як забирали його речі і не відчував цього. Шкода, яка була йому завдана загалом становить близько 600 грн. Він не готовий прийняти відшкодування шкоди від обвинуваченого. Його телефон знайшов свідок, а грошей ніхто не знайшов. Він не хоче нічого від обвинуваченого, оскільки морально бридко мати справи із такими особами. Цивільний позов він не заявляв. Чохол від телефону залишився у нього. Можливо обвинувачений і нишпорив у нього по кишеням, однак він був у такому стані, що не пам`ятає. Він відчув поштовх у свою спину. Він не бачив обличчя особи, яка нанесла йому ззаду удар, також він не бачив й особу, яка підійшла до під`їзду. Він відчув, що хтось підійшов та пропонував пройти першим до під`їзду. Він бачив обличчя особи, яка його била. Його возили на впізнання і чітко він впізнав обвинуваченого за рижою щетиною. Працівники поліції йому нічого не підказували. Була цвітаста майка-футболка, про це він повідомляв слідчому. Він все описав як було, що пам`ятав, те й говорив. В нього гарна пам`ять, обличчя обвинуваченого він запам`ятав добре.

Аналогічні пояснення потерпілий ОСОБА_10 надавав під час досудового розслідування при проведення за його участю 08.08.2024 слідчого експерименту, де він розказав та продемонстрував, як невідомий чоловік наніс йому удари в область потилиці та заволодів майном (т.1 а.п. 64-68).

Згідно висновків судово-медичної експертизи № 2435у від 12.08.2024, у ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: забійної рани в скронево-тім?яній ділянці по центру з переходом ліворуч; садна на задній поверхні лівого передпліччя у верхній третині ближче до ліктьового суглобу. Тілесне ушкодження у вигляді забійної рани в скронево-тім?яній ділянці по центру з переходом ліворуч, спричинено від механічної дії тупого твердого предмету (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею, що діяв (діяли) в скронево-тім?яну ділянку голови. Виявлене у нього тілесне ушкодження у вигляді: садна лівої верхньої кінцівки не відображає на собі характерологічні особливості та розміри травмуючого предмету, яким було нанесено, можливо лише вказати, що воно спричинено від механічної дії тупого твердого предмету (предметів) або при ударі об такий (такі), що діяв (діяли) у вищевказану анатомічну ділянку. Враховуючи характер та локалізацію виявлених у нього тілесних ушкоджень, ступень ознак їх загоєння та дані медичної документації, можливо вказати, що вони отримані незадовго до звернення за медичною допомогою в КНП «Міська клінічна лікарня № 16» ДМР», тобто в термін, на який вказує обстежений та вказано слідчим у постанові. За своїм характером виявлене у нього тілесне ушкодження у вигляді: забійної рани в скронево-тім?яній ділянці по центру з переходом ліворуч - відноситься до легких тілесних ушкоджень, як таке, що спричиняє короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 днів, але не більше, як три тижні (21 день). На підставі п.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6. Тілесні ушкодження у вигляді: садна лівої верхньої кінцівки відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. На підставі пункту 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6. За даними наданої медичної документації у нього під запитанням був клінічно встановлений діагноз: «перелом кісток носу», однак вищевказаний діагноз об`єктивно не підтверджений, тому судово-медичній оцінці не підлягає, підставі пункту 4.6. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6. Враховуючи характер, локалізацію та кількість виявлених у нього тілесних ушкоджень, можливо вказати, що вони спричинені від не менш як 2-х механічних дій. Виявлені у нього тілесні ушкодження спричинені в короткий проміжок часу послідовність нанесення яких встановити не можливо, у зв`язку з відсутністю судово-медичних експертних даних. Тілесне ушкодження у вигляді: забійної рани в скронево-тім?яній ділянці по центру з переходом ліворуч, спричинено від механічної дії тупого твердого предмету (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею, що діяв (діяли) в скронево-тім?яну ділянку голови. Виявлене у нього тілесне ушкодження у вигляді: садна лівої верхньої кінцівки не відображає на собі характерологічні особливості та розміри травмуючого предмету, яким було нанесено, можливо лише вказати, що воно спричинено від механічної дії тупого твердого предмету (предметів) або при ударі об такий (такі), що діяв (діяли) у вищевказану анатомічну ділянку. Встановлення обставин отримання тілесних ушкоджень (власноруч або іншою особою) не входить до компетенції судово-медичного експерта, а є прерогативою судово-слідчих органів, можливо лише вказати, що виявлені у нього тілесні ушкодження знаходяться в анатомічних ділянках доступних для нанесення власною рукою. За своїм характером виявлені у нього тілесні ушкодження не є небезпечними для життя, оскільки останні не спричинили загрозливих для життя явищ в момент заподіяння. На підставі: п. 2.1.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6. Враховуючи характер та локалізацію всіх виявлених у нього тілесних ушкоджень, можливо вказати, що вони не є характерними для спричинення при падінні з висоти власного зросту (т.1а.п. 56-58).

Під час пред`явлення особи для впізнання 12.11.2024 потерпілий ОСОБА_10 у присутності понятих повідомив, що впізнав особу під № 3, як особу, яка 19.07.2024 приблизно о 16 годині 10 хвилин перебуваючи у приміщенні 2 під`їзду будинку №7 по вул. Академіка Янгеля у м. Дніпро здійснив на нього напад, спричинив йому тілесні ушкодження, заволодів його грошовими коштами та мобільним телефоном. Впізнав особу за зростом, худою тілобудовою, коротким волоссям та іншими ознаками зовнішності, а саме: формою носа, голови та обличчя. Під № 3 був розміщений ОСОБА_9 (т.1 а.п. 202-205);

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_12 пояснила, що доглядає за потерпілим ОСОБА_10 , як сусідка. Приблизно 17-18 липня 2024 року вона приготувала їсти та вирішила пригостити потерпілого. Пішла до його квартири, дзвонила у дверний дзвінок, однак він довго не відчиняв. Відчинивши двері вона побачила, що потерпілий стояв в штанах, а з його голови текла кров. Потерпілий повідомив, що він заходив в під`їзд, відчиняв двері та за ним підскочив мужичок. Потерпілий сказав, що пропустить його до під`їзду, а той його заштовхнув у під`їзд, і потерпілий упав у передбаннику на сходи та пандус, а обвинувачений почав його бити. Потім останній забрав забрав гроші та телефон ОСОБА_10 . Крім цього був пакет, де була ковбаса та сир. Потім вона почала надавати потерпілому першу допомогу, намагатись зупинити кров, викликала швидку та поліцію. Коли трішки зупинила кров, приїхала швидка, пакет знайшла внизу, він також був в крові. В їх під`їзді є домофонна система, а також електронна система із постійним відеоспостереженням. Камери відеоспостереження є, вони записують події. У її чоловіка є доступ до відеозаписів. Вони дивились відео з відеокамери та ввечері віднайшли вказане відео. На чоловікові, який напав на потерпілого, була світла футболка, джинси, кепка та темні окуляри. Це все відео є на сервері. Вона у потерпілого бачила телефон, кнопковий, старого зразку. Телефон не був повернутий потерпілому, на цей час він користується іншим телефоном. Особисто вона бачила потерпілого, коли той був побитим, однак при побитті вона не була присутня. Відеозапис вперше вона подивилася ввечері того ж дня. Потерпілому через деякий час показували вказаний відеозапис. Потерпілий не те, щоб не хотів відкривати двері їй, а він просто не міг їх відкрити, оскільки в нього текла кров та він не міг прийти до тями.

Судовий експерт ОСОБА_13 суду інстанції інстанції повідомила, що в обласному бюро судово-медичної експертизи було проведено судово-медичну експертизу потерпілого ОСОБА_10 . При огляді у нього були виявлені тілесні ушкодження різного типу, які не могли бути спричинені під час падіння із висоти власного зросту. Нею проводилась експертиза виключно тілесних ушкоджень потерпілого, експертне дослідження одягу потерпілого не проводилось. Судово-медичний експерт не проводить оцінку показань, оскільки це не входить до його компетенції. Тілесні ушкодження у вигляді садна лівої кінцівки зверху не відображає на собі характерні особливості та розмір травмуючого предмету або при ударі об такий, який діяв вказану анатомічну ділянку. З приводу тілесних ушкоджень, то вони не є характерними для спричинення внаслідок падіння із висоти власного зросту. Тілесні ушкодження, які були виявлені у потерпілого у вигляді забійної рани в скронево-тім`яній ділянці по центру із переходом ліворуч спричинені від механічної дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, який діяв в скронево-тім`яну ділянку голови. Який саме це був предмет сказати не може.

Крім наведених пояснень потерпілого та свідків, приймаючи рішення про доведеність вини ОСОБА_9 за ч.4 ст. 187 КК, судом першої інстанції було враховано досліджені письмові докази, зокрема:

- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 17.07.2024, відповідно до якого ОСОБА_10 просив органи поліції вжити заходів до невідомого йому чоловіка, який 19.07.2024 приблизно о 16.00 годині перебуваючи у приміщенні під`їзду № 2 багатоповерхового будинку АДРЕСА_2 , напав на нього, спричинив тілесні ушкодження та заволодів його грошовими коштами у розмірі 300 грн. і мобільним телефоном марки Samsung моделі B5702 із сім-карткою мобільного оператора «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_1 (т.1 а.п. 8);

- протокол огляду місця події від 19.07.2024, згідно якого з 21.10 години до 21.35 годин у присутності понятих було оглянуто сходинковий майданчик біля вхідних дверей до під`їзду № 2 багатоповерхового будинку АДРЕСА_2 . Так, на сходинковому майданчику та декількох сходинках виявлено плями речовини бурого кольору, з яких знято змиви. Також речовину бурого кольору було виявлено поруч із ліфтом. В подальшому на дверях ліфту були виявлені три сліди пальців рук, які було відкопійовано на три липкі стрічки (т.1 а.п. 10-13);

- довідку, виданою Комунальним некомерційним підприємством «Клінічна лікарня №16» ДМР від 19.07.2024, відповідно до якої ОСОБА_10 було встановлено діагноз «забійна рана теміні», перелом кісток носу (т.1 а.п. 24-25);

- протокол огляду від 21.07.2024, відповідно до якого у проміжок часу з 18.45 годин по 19.05 годин у присутності понятих, було оглянуто мобільний телефон чорного кольору, марки Samsung моделі B5702 Edge Quad Band. Мобільний телефон у справному стані без сім картки (т.1 а.п. 31-32);

- протокол зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису від 22.07.2024, відповідно до якого за допомогою комп`ютерної техніки, яка належить ОСББ було здійснено копіювання показань технічних засобів, що мають функції відеозапису за період з 08 години 50 хвилин по 09 годину 15 хвилин 19 липня 2024 року (т.1 а.п. 37-38);

- диск з відеозаписом від 19.07.2024, на якому два відеофайли. З відеофайлу під №video2024-12-02at09/44/12(1) убачається, що 19.07.2024 о 16:10:21 годині до під`їзду підходить потерпілий ОСОБА_10 , тримаючи в руках пакет із продуктами. В цей час по вулиці йдуть разом жінка, одягнена у білий одяг, та чоловік, який одягнений у джинси синього кольору, білу футболку, окуляри та кепку. Жінка продовжує йти далі, а чоловік зупиняється на доріжці та чекає. В цей час потерпілий ОСОБА_10 відчиняє вхідні двері до під`їзду будинку, після того, як він їх відчинив, чоловік, який стояв та чекав, розпочинає йти до потерпілого, тим самим підходить до нього ззаду. Потерпілий ОСОБА_10 , відчинивши двері під`їзду, показує чоловіку, щоб він проходив вперед, однак чоловік пропускає потерпілого вперед, притримуючи вхідні двері до під`їзду. Із дослідженого відеофайлу під № video2024-12-02at09/44/12 убачається, що 19.07.2024 о 16:12:06 годині із під`їзду будинку виходить чоловік, який одягнений у кепку синього кольору із плямами жовтого та білого кольору, на вказаному відеозаписі також вбачається частково напис, який зображений на кепці, а саме літери «LN», в окулярах чорного кольору, який одягнутий в білу футболку, на якій ззаду маються три чорні полоси, а також джинси синього кольору, ремінь чорного кольору та капці. Вказаний чоловік, вийшовши із під`їзду будинку, швидко йде від під`їзду та повертає праворуч (т.1 а.п. 41);

- протокол отримання біологічних зразків для експертизи від 06.08.2024 згідно якого було здійснено відібрання біологічних зразків експериментальних зразків слідів рук у ОСОБА_9 (т.1 а.п. 43);

- протокол огляду предмету від 06.08.2024, відповідно до якого у період з 17.10 годин до 17.28 годин 06.08.2024 за участю ОСОБА_9 , в присутності понятих, було оглянуто приміщення службового кабінету № 46, розташованого на 3-му поверсі трьохповерхової адміністративної будівлі відділення поліції № 6 ДРУП. В присутності двох понятих ОСОБА_9 добровільно видав кепку синього кольору з написом «LND» з принтом у вигляді плям білого, зеленого та жовтого кольору (т.1 а.п. 45-46);

- протокол огляду предмета від 08.08.2024, згідно якого в присутності понятих потерпілому ОСОБА_10 було пред`явлено для впізнання мобільний телефон. ОСОБА_10 впізнав мобільний телефон за ушкодженнями, а саме: розбитим екраном, роздутій акумуляторній батареї, наявності двох слотів для сім-карток. Зазначив, що всі номера телефонів, наявні у мобільному телефоні, він записував самостійно та вони є контактами його друзів та знайомих (т.1 а.п. 69-74);

- висновок експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи №3929/24 від 12.08.2024 відповідно до якого ринкова вартість мобільного телефону Samsung моделі B5702 Edge Quad Band, imei1: НОМЕР_2 , imei2: НОМЕР_3 , що був у використанні, з урахуванням зносу, станом на 19.07.2024 становить 1166 грн. 75 коп., за умови, що станом на досліджувану дату об`єкт дослідження мав якісні товарні характеристики (т.1 а.п. 81-85);

- висновок експерта № СЕ-19/104-24/32759-Д від 14.08.2024, відповідно до якого три сліди пальців рук розмірами 29х20 мм, 32х21 мм та 24х17 мм, відкопійовані на липких стрічках розмірами 38х30 мм, 38х30 мм та 30х26 мм, вилучені 19 липня 2024 року під час огляду місця події за адресою АДРЕСА_2 , з поверхні металевих вхідних дверей до під`їзду багатоповерхового будинку, придатні для ідентифікації за ними особи (осіб). Три сліди пальців рук розмірами 29х20 мм, 32х21 мм та 24х17 мм, відкопійовані на липких стрічках розмірами 38х30 мм, 38х30 мм та 30х26 мм, залишені відповідно великим пальцем правої руки, великим пальцем лівої руки та вказівним пальцем правої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.п. 91-97);

- протокол отримання зразків для експертизи від 14.08.2024, згідно якого було відібрано у потерпілого ОСОБА_10 зразки крові (т.1 а.п. 105);

- висновок експерта № 1454/2245-БД від 18.09.2024, відповідно до якого при дослідженні зразка крові потерпілого ОСОБА_10 встановлена група В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВ0. На наданих на дослідження марлевих тампонах зі змивами (об`єкти №№ 1,2) встановлена наявність крові з вмістом гемоглобіну людини. При серологічному дослідженні крові в слідах об`єктів №№ 1, 2 виявлений антиген В, що не виключає можливості походження крові у зазначених об`єктах від особи (осіб) групи крові В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВ0. Враховуючи оримані результати дослідження та групову належність крові потерпілого ОСОБА_10 , а саме те, що в слідах крові об`єктів №№ 1,2 виявлений антиген В, який є групо специфічним антигеном його крові, не виключена можливість походження зазначених слідів за рахунок крові потерпілого (т.1 а.п. 111-114);

- протокол проведення слідчого експерименту від 12.11.2024, згідно якого в присутності понятих підозрюваний ОСОБА_9 пояснив, що 19.07.2024 приблизно о 16 годині 10 хвилин рухався по вул. Новокримська в бік вул. Академіка Янгеля разом із жінкою. Проходячи біля магазину «Beer», який знаходиться в буд. 7 по вул. Академіка Янгеля. Побачивши, як з магазину виходить чоловік похилого віку, хитається, тримаючи в руках мобільний телефон. Гадаючи, що він дуже п`яний, скоро втомиться, присяде десь та засне, а підозрюваний викраде у нього мобільний телефон. Однак цей чоловік пройшовши до другого під`їзду вищевказаного будинку почав туди заходити. Підозрюваний зайшов слідом за потерпілим та штовхнув його у спину. Потерпілий впав на сходовий майданчик та під час падіння вдарився об підлогу. Коли потерпілий лежав на підлозі, підозрюваний підійшов та забрав у нього з руки мобільний телефон, а з кишені витягнув грошові кошти. Після цього покинув приміщення під`їзду (т.1 а.п. 196-198);

- диск із відеозаписом проведення слідчого експерименту від 12.11.2024, на якому міститься відеозапис під № 00009. Із вказаного відеозапису вбачається, що під час вказаної слідчої дії були присутні: поняті, захисник та підозрюваний. Слідчим було запропоновано ОСОБА_9 відтворити обставини, які відбувались 19.07.2024, на що ОСОБА_9 погодився та повідомив наступне. 19.07.2024 прогулюючись по вул. Новокримська він побачив чоловіка похилого віку, який виходив із магазину «Beer», який на його погляд перебував у стані алкогольного сп`яніння тав руках тримав мобільний телефон, у зв`язку із чим ОСОБА_9 вважав, що чоловік присяде на лавку, задрімає, а він в цей час забере у нього телефон. Із даною ціллю ОСОБА_9 пішов за потерпілим до другого під`їзду. При цьому ОСОБА_9 показав учасникам слідчої дії напрямок руху потерпілого. Коли підійшли до другого під`їзду, те, на що розраховував ОСОБА_9 не трапилось. Натомість потерпілий відчинив двері під`їзду і зайшов до нього, а він в свою чергу прослідував за потерпілим. Будучи на сходинках, не дочекавшись наступних дій потерпілого, він штовхнув потерпілого, який вдарився об стінку та впав на сходинки. При цьому ОСОБА_9 пояснив, що потерпілий тримався за поручень, а він штовхнув потерпілого у спину, після чого потерпілий вдарився плечем об стінку, потім об залізяку, об сходинки та після цього знепритомнів. ОСОБА_9 повідомив, що він схопив телефон потерпілого, гроші із нагрудної кишені сорочки потерпілого. Мобільний телефон випав із рук потерпілого коли той падав. Після цього ОСОБА_9 повідомив, що він вийшов із під`їзду та пішов у бік вул. Янгеля. Щодо грошових коштів, які він вкрав у потерпілого, ОСОБА_9 вказав, що витратив їх на проїзд та продукти. Викрадений у потерпілого мобільний телефон ОСОБА_9 віддав подрузі (т.1 а.п. 201);

Сукупність досліджених судом першої інстанції доказів відзначаються послідовністю і узгодженістю між собою, містять дані щодо часу, мотиву, характеру, способу застосування насильства до потерпілого ОСОБА_10 , наслідків таких дій та інших фактичних обставин кримінального правопорушення, які складають елементи кримінально-караного діяння та які визнані доведеними судом і викладені в мотивувальній частині вироку.

Оцінивши зазначені у вироку докази у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні нападу на потерпілого ОСОБА_10 з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений в умовах воєнного стану, особою, яка раніше вчиняла розбій та правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.4 ст. 187 КК.

Підстав вважати недопустимими докази у кримінальному провадженні, на підставі яких суд дійшов висновку про винність ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК, апеляційний суд не знаходить, адже суд першої інстанції, згідно із положеннями ст. 94 КПК, під час ухвалення вироку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

На переконання колегія суддів покази потерпілого ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_12 та судового експерта ОСОБА_13 узгоджуються між собою та підтверджуються письмовими доказами, яким судом надано належну оцінку, а тому правомірно покладені в основу вироку суду. При цьому підстав ставити під сумнів правдивість показань зазначених свідків не було у суду першої інстанції, та не вбачає таких підстав й апеляційний суд, оскільки усі вони давали суду показання під присягою будучи попередженими про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК.

Твердження захисника про те, що дії обвинуваченого ОСОБА_9 слід правильно кваліфікувати за ст. 185 КК не ґрунтуються на вимогах закону.

За усталеною судовою практикою крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

Одночасно дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж, а в разі застосування насильства чи висловлювання погрози його застосування - залежно від характеру насильства чи погрози - як грабіж чи розбій.

При цьому розбій є окремим спеціальним різновидом суспільно небезпечного діяння проти власності, яке складається з двох нерозривних, взаємозалежних дій: нападу і насильства.

У розбої напад завжди пов`язаний із насильством або погрозою його застосування. Зусилля нападника спрямовані насамперед проти особи (потерпілого, власника майна); застосовуються проти її волі та/або поза її волею. Метою такого насильства є намір відразу подавити опір потерпілого й упередити його протидію нападу. Нападник покладається й обирає форми (способи) насильства, які самі по собі становлять реальну небезпеку для життя і здоров`я потерпілого у разі їх негайного застосування чи впродовж тривання нападу. В уяві нападника таке насильство забезпечує безперешкодний перехід чужого майна на його користь або уможливити його утримання, якщо воно вже у нього перебувало.

Зовнішні прояви нападу і насильства (погрози його застосування) можуть збігатися у часі або між ними є часовий розрив, особливо тоді, коли насильство застосовується для утримання майна, яким особа володіла на момент його застосування. Має значення місце, пора доби, обстановка, обставини, форма та порядок перебігу нападу і застосування насильства.

При цьому слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій.

Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні (постанова Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №398/3319/17).

Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши докази, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що обвинувачений ОСОБА_9 , будучи особою, яка раніше вчинила розбій, в умовах воєнного стану, з метою заволодіння майном потерпілого, зайшов за ним до під`їзду будинку та перебуваючи у тамбурі з метою подолання можливого опору потерпілого ОСОБА_10 , наніс йому один удар кулаком руки в область скронево-тімяної ділянки, після чого потерпілий упав та втратив свідомість, а прийшовши до тями намагався підвести, а обвинувачений наніс йому ще дав удари в обличчя, витягнув з кишені ОСОБА_10 грошові кошти та мобільний телефон.

При цьому, поряд з поясненнями потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , письмовими доказами, судом було взято до уваги покази обвинуваченого ОСОБА_9 , який вказав, що побачивши потерпілого у день події, у нього одразу виникла думку забрати у нього телефон, коли він сяде на лавку, оскільки потерпілий, на його думку, був у стані алкогольного сп`яніння, а тому не буде чинити опір та не зрозуміє, що сталося. Однак ОСОБА_10 не сів на лавку, а підійшов до під`їзду та зайшов в середину, обвинувачений пішов за ним. Потерпілий дуже повільно рухався, тоді обвинувачений дуже гучно крикнув, а потерпілий перечепився та упав, при цьому ударившись об залізяку, потім об сходинку та втратив свідомість. Обвинувачений нахилився до потерпілого, забрав у нього телефон та грошові кошти із кишені сорочки та пішов геть.

Як убачається з вироку, судом першої інстанції було ретельно проаналізовано версію сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_9 не наносив потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження, що останній отримав їх від падіння з висоти власного росту, однак така версія подій не знайшла свого підтвердження.

Як цілком обґрунтовано зазначено у вироку, твердження обвинуваченого спростовується показами потерпілого ОСОБА_10 , який вказав, що невідомий чоловік, якого він у подальшому упізнав як обвинуваченого ОСОБА_9 , заштовхнув його до тамбуру під`їзду, ударив його чимось по голові, від чого він упав та втратив свідомість.

Згідно висновку експерта № 2435е від 12.08.2024, у потерпілого ОСОБА_10 виявлено тілесне ушкодження у вигляді забійної рани в скронево-тім?яній ділянці по центру з переходом ліворуч, спричинено від механічної дії тупого твердого предмету (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею, що діяв (діяли) в скронево-тім?яну ділянку голови (т.1 а.п.56-58).

Допитана судом першої інстанції в якості свідка судово-медичний експерт ОСОБА_13 пояснила, що тілесні ушкодження, які були виявлені у потерпілого у вигляді забійної рани в скронево-тім`яній ділянці по центру із переходом ліворуч спричинені від механічної дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, який діяв в скронево-тім`яну ділянку голови, є нехарактерними для спричинення при падінні з висоти власного зросту.

Таким чином, твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що судом було проігноровано свідчення обвинуваченого про те, що потерпілий перебував у стані алкогольного сп`яніння і такий стан міг призвести до того, що останній упав і отримав фізичні травми внаслідок цього, а також про необхідність кваліфікувати дії ОСОБА_9 за ч.4 ст. 185 КК є безпідставними та не заслуговують на увагу.

До такого ж висновку дійшла колегія судді і щодо апеляційних доводів захисту про те, що протокол проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_9 є неналежним доказом, оскільки слідчий не пропонував обвинуваченого, а фактично наполягав на тому, щоб він розповів про події та показав, як вони відбувались; працівник поліції, який здійснював конвоювання ОСОБА_9 фактично вів його за собою; біля відчинених дверей під`їзду вже стояв працівник поліції.

Відповідно до ст. 240 КПК з метою перевірки й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань, до участі в якому можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник.

Після проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.

Як убачається з матеріалів цього кримінального провадження, 12.11.2024 було проведено слідчий експеримент за участю підозрюваного ОСОБА_9 , його захисника, у присутності двох понятих, за результатами слідчої дії складено відповідний протокол від 12.11.2024, який був підписаний всіма учасниками, в тому числі і ОСОБА_9 , без будь-яких зауважень.

Згідно з протоколом слідчого експерименту, метою цієї слідчої дії було перевірка і уточнення показів підозрюваного ОСОБА_9 в рамках кримінального провадження за ч.4 ст. 187 КК, а саме щодо спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 та заволодіння його майном.

З відеозапису слідчого експерименту, проведеного на місці вчинення кримінального правопорушення вбачається, що ОСОБА_9 за власною волею продемонстрував і показав обставини заподіяння ударів потерпілому ОСОБА_10 та заволодіння його майном. При цьому відеозапис починається на розі вулиць, ОСОБА_9 самостійно показує куди слід прямувати, до якого саме будинку та під`їзду. Працівник поліції, який здійснює конвоювання підозрюваного, перебуває позаду або поряд з ним. На відеозапису відсутні дані, які б свідчили, що під час проведення слідчого експерименту слідчим були вчинені дії, якими б були порушені права чи свободи ОСОБА_9 , або слідчий у будь-якій формі примушував його до надання вигідних для версії досудового розслідування пояснень під час відтворення обставин події.

Колегія суддів вважає, що підстави для визнання протоколу слідчого експерименту від 12.11.2024, проведеного за участю ОСОБА_9 , неналежним доказом відсутні, а тому такі твердження захисника не заслуговують на увагу.

Критично слід віднестись і до доводів апелянта про необхідність визнання протоколу впізнання потерпілим ОСОБА_10 особи обвинуваченого неналежним доказом, через допущені органом досудового розслідування порушення вимог ст. 228 КПК, оскільки на фототаблиці видно, що особи, надані на впізнання мають суттєві відмінності, у тому числі у віці та за зростом (обвинувачений ОСОБА_9 має найнижчій зріст серед усіх).

Відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав і свобод людини, гарантованих конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій унаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Системний аналіз кримінального процесуального закону свідчить, що висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які б виключали сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. В свою чергу єдиним критерієм, яким суд повинен керуватися при визнанні чи невизнанні доказу недопустимим на стадії судового розгляду, є критерій очевидності недопустимості, який полягає у відсутності сумніву в тому, що було порушено КПК.

Правила ст. 228 КПК установлюють вимоги до проведення такої слідчої дії, як пред`явлення особи для впізнання, недотримання яких має наслідком визнання відповідного протоколу недопустимим доказом, тобто таким, що отриманий з порушенням порядку, встановленого КПК.

Як видно з дослідженого судом першої інстанції протоколу від 12.11.2024, потерпілий ОСОБА_10 серед чотирьох осіб, пред`явлених йому для впізнання впізнав особу, яка 19.07.2024 приблизно о 16.10 годин спричинила йому тілесні ушкодження та заволоділа його майном. Потерпілий ОСОБА_10 заявив, що вказана особа знаходиться під № 3. Впізнав його за зростом приблизно 170 см, худої тілобудови, короткому волоссю, формою носа, голови та обличчя (т.1 а.п.202-205).

Частиною 2 ст. 228 КПК передбачено, що особа, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими особами тієї ж статі, яких має бути не менше трьох і які не мають різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі. Перед тим як пред`явити особу для впізнання, їй пропонується у відсутності особи, яка впізнає, зайняти будь-яке місце серед інших осіб, які пред`являються.

З дослідженого судом протоколу пред`явлення особи для впізнання від 12.11.2024 видно, що перед впізнанням у потерпілого ОСОБА_10 було з`ясовано, чи може він впізнати особу, та поставлено йому питання про зовнішній вигляд та прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких він її бачив. Далі за відсутності потерпілого, обвинуваченому ОСОБА_9 було запропоновано зайняти будь-яке місце серед осіб, в числі яких він представляється для впізнання, і він вибрав місце під № 3. Потім потерпілий ОСОБА_10 , після попередження про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань за ст. 348 КК, серед представлених осіб впізнав особу, яка 19.07.2024 приблизно о 16.10 годин спричинила йому тілесні ушкодження та заволоділа його майном, вказавши, що вказана особа знаходиться під номером 3.

Як убачається з протоколу пред`явлення особи для впізнання від 12.11.2024 та фототаблиці до нього, пред`явлення особи для впізнання було проведено відповідно до вимог ст. 228 КПК, пред`явлені потерпілому ОСОБА_10 особи були тієї ж статі та не мали різких відмінностей у віці, зовнішності, зрості з особою, яка підлягала впізнанню. Таким чином істотних порушень кримінального процесуального закону при проведенні цих слідчих дій допущено не було, а доводи адвоката про те, що особи, пред`явлені для впізнання мали суттєві відмінності, що ОСОБА_9 мав найнижчий зріст серед них, у зв`язку з чим згаданий протокол слід визнати недопустимим доказом - є надуманими.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження апеляційним судом не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у провадженні, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 та правильність кваліфікації його дій. Наявні у провадженні докази відповідають вимогам закону щодо належності та допустимості доказів.

Під час досудового розслідування та при судовому розгляді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження, проведені необхідні експертизи, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону кримінального правопорушення.

Не встановлено й істотних порушень кримінального процесуального закону, які б призводили до скасування вироку, при порушенні вказаного кримінального провадження, його розслідуванні та під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Як убачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції належним чином перевірив усі докази по справі, а також розглянув клопотання сторони захисту.

З огляду на вищезазначене, судом першої інстанції з достатньою повнотою перевірено всі доводи обвинуваченого та його захисника в судовому засіданні, зроблено аналіз доказів. У своїх висновках суд навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відхилив інші та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, з чим погоджується й колегія суддів і зазначені доводи. На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, дотримуючись визначеного ст.22 КПК принципу змагальності сторін, створив належні умови для самостійного обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту своєї позиції, у поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.94 КПК оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок і який оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Згідно з ч.2 ст.1 КПК та відповідно до ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. Рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Також ЄСПЛ відзначав, що з метою оцінки доказів суд повинен застосовувати особливо ретельний контроль, прийняття стандарту доведення «поза розумним сумнівом», проте такий доказ може випливати із співіснування достатньо сильних і узгоджуваних висновків або неспростованих фактів (Ghedir and others v. France, п. 110).

У своєму Рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «ЛУЦЕНКО ПРОТИ УКРАЇНИ», зокрема у п.п.42,48, ЄСПЛ зазначив, що хоча стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий судовий розгляд, вона не встановлює будь-яких норм стосовно допустимості доказів як таких, що передусім є питанням, яке регулюється національним законодавством (див., зокрема, рішення у справі «Шенк проти Швейцарії» (Schenk v. Switzerland), від 12 липня 1988 року, серія А, № 140, п. 46, та рішення у справі «Тейшейра де Кастро проти Португалії» (Teixeira de Castro v. Portugal), від 9 червня 1998 року, Reports 1998-IV, п. 34).

Оцінюючи, чи було все відповідне провадження в цілому справедливим, слід взяти до уваги якість існуючих доказів і, зокрема, те, чи породжують обставини, за яких вони були здобуті, які-небудь сумніви щодо їхньої достовірності й точності.

Апеляційний суд вважає, що вищенаведені докази були належним чином досліджені під час судового розгляду в суді першої інстанції та перевірені під час апеляційного розгляду, є належними та допустимими доказами відповідно до вимог статей 84-86 КПК, оцінені судом згідно із ст.94 КПК, спростовують доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч.4 ст. 187 КК.

За таких обставин не має підстав вважати, що у справі допущені неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, про що вказує у своїй апеляційній скарзі захисник.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 є безпідставною та задоволенню не підлягає, а вирок Чечелівського районного суду міста Дніпра від 15.05.2025 щодо ОСОБА_9 є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам ст.370 КПК, підстави для його скасування чи зміни відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407 та 418, 419 КПК, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційнускаргу захисника ОСОБА_8 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а вирок Чечелівського районного суду міста Дніпра від 15 травня 2025 року щодо ОСОБА_9 , визнаного винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення, але на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою в той саме строк з дня вручення копії ухвали апеляційного суду.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4