Справа № 488/3403/25
Провадження № 1-кс/488/278/25 р.
УХВАЛА

12.08.2025 року

Слідчий суддя Корабельного районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши скаргу представника скаржника - адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , в порядку статті 206 КПК України про звільнення ОСОБА_4 , який незаконно утримується в обласному пункті призовників м. Миколаєва,-

в с т а н о в и в :

12.08.2025 року в провадження слідчого судді надійшла скарга представника скаржника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , в порядку статті 206 КПК України про звільнення ОСОБА_4 , який незаконно утримується в обласному пункті призовників м. Миколаєва.

Скаргу мотивовано тим, що з 23:00 год. 08.08.2025 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , незаконно позбавлено волі, а саме проти його волі було поміщено до Миколаївського обласного мобілізаційного пункту ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 , а згодом до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 . Його було доставлено дільничим інспектором відділення поліції №3 Миколаївського районного управління ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 на приватному автомобілі без складання адміністративного протоколу затримання під приводом видачі направлення на ВЛК та повістки. Незаконно затриманий ОСОБА_4 мав статус обмежено придатного до військової служби у воєнний час та непридатний у мирний. ОСОБА_4 страждає на гіпертонічну хворобу, мав численні черепно-мозкові травми, має проблеми із зором (близорукість), однак йому не дають змоги пройти додаткові медичні обстеження протиправно позбавивши його свободи пересування та особистої свободи без будь-яких на те юридичних підстав. Раніше йому не надсилалося жодної повістки з ІНФОРМАЦІЯ_3 , не надходило ніяких викликів про необхідність проходження ВЛК. ОСОБА_4 письмово повідомив листом ІНФОРМАЦІЯ_4 з приводу того, що його медична картка № 025/о, зберігається (зберігалася) у медичній частині ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ МИКОЛАЇВСЬКИЙ ГЛИНОЗЕМНИЙ ЗАВОД, (Миколаївський р-н, Миколаївська обл., с. Галицинове, вул. Набережна, 64), за його останнім місцем роботи і йому потрібен час для її отримання та надання на огляд лікарям ВЛК. Дана заява ОСОБА_4 не розглянута, відповіді на неї не отримано.У той же час, представники ОТЦК та СП наполягають на проходження ВЛК. ОСОБА_4 вважає, що представники ОТЦК та СП зловживають своїми повноваженнями, а саме фактично позбавляючи його волі, не надіславши йому жодної повістки про необхідність про прибуття на ВЛК, порушують п.3.5 Положенняне надаючи можливості позивача виконати свої обов`язки з надання медичної карткина вивчення лікарям ВЛК для винесення законного рішення. ОСОБА_4 незаконно затриманий та утримується під контролем посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Дослідивши матеріали скарги слідчий суддя зазначає наступне.

Слідчий суддя відповідно до пункту 18 частини 1 статті 3 КПК України, здійснює судовий контроль за дотриманням прав та свобод осіб у кримінальному провадженні.

При цьому пунктом 10 частини 1 статті 3 КПК України встановлено, що кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Положеннями частини 3 статті 26 КПК України визначено, зокрема, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

Так, серед іншого, згідно зі статтею 206 КПК України якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Заслуговує на увагу те, що стаття 206 КПК України поміщена законодавцем до параграфу 1 «Запобіжні заходи, затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду» глави 18 «Запобіжні заходи, затримання особи» КПК України. На переконання слідчого судді вказане свідчить про обмеження можливості її застосування до інших, ніж зазначені, правовідносин.

Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установи тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням вимогам режиму цих установ.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про попереднє ув`язнення" підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК України.

Таким чином, системний аналіз положень вказаних норм КПК України та Закону України "Про попереднє ув`язнення" призводить до висновку про те, що статтею 206 КПК України врегульовано порядок здійснення контролю слідчим суддею за законністю тримання осіб під вартою. При цьому, зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи (яка позбавлена свободи), слідчий суддя уповноважений виключно під час розгляду скарги на незаконне тримання під вартою або іншого клопотання (заяви), розгляд яких віднесено до його повноважень та які подані в порядку, передбаченому КПК України та якщо оскаржувані дії врегульовані нормами КПК України.

Таким чином, у слідчого судді відсутні повноваження надавати оцінку діям службових осіб територіальних центрів комплектування та військової частини щодо виконання порядку проведення призову громадян України на військову службу.

Зі змісту поданої скарги слідує, що ОСОБА_4 не є особою, яка тримається під вартою, в тому числі й у зв`язку з застосованим відносно нього запобіжним заходом, не є затриманим у порядку статті 208 КПК України та не є особою, затриманою не уповноваженою службовою особою у порядку статті 207 КПК України, не утримується правоохоронними органами у зв`язку із розслідуваним ними кримінальним правопорушенням у межах кримінального провадження.

Таким чином, у слідчого судді відсутні повноваження, визначені КПК України для розгляду у порядку статті 206 КПК України скарги, поданої не в рамках кримінального провадження або у зв`язку з діями державного органу, що регулюються не КПК України, а іншими нормативно-правовими актами.

Також слідчий суддя звертає увагу скаржниці на те, що у разі порушення її прав чи інтересів службовими (посадовими) особами територіального центру комплектування та соціальної підтримки, військової частини при здійсненні ними свої повноважень, пов`язаних із мобілізацією, для судового захисту він вправі звернутись із адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду, а у разі вчинення щодо нього протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення та реалізовувати в подальшому свої права заявника (потерпілого) у кримінальному провадженні.

За викладених обставин слідчий суддя доходить до висновку про відмову у відкритті провадження за скаргою.

При цьому, стаття 206 КПК України не містить порядку ухвалення рішення слідчого судді про відмову у відкритті провадження за заявою, яку подано в порядку вказаної статті.

Слідчий суддя ухвалюючи рішення з цього питання виходить з вимог частини 6 статті 9 КПК України, згідно з якою у разі якщо норми положення КПК України не регулюють, або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною 1 статті 7 КПК України.

Так, відповідно до пункту 17 частини 1 статті 7, статті 21 КПК України однією з таких засад є доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, який передбачає, у тому числі, ухвалення судового рішення щодо поданої учасником провадження заяви.

У той же час, згідно з пунктом 17 частини 1 статті 7 КПК України іншою засадою є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, а її зміст розкрито у частині 1 статті 24 КПК, згідно з якої кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, зокрема, суду, слідчого судді в порядку, передбаченому КПК", що узгоджується з практикою Великої палати Верховного Суду (Постанову ВП ВС від 23.05.2018 р. по справі № 237/1459/17).

Керуючись статтею 206 КПК України,

ухвалив:

Відмовити у відкритті провадження за скаргою представника скаржника - адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 .

Ухвала підлягає апеляційному оскарженню безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1