Справа № 143/563/24
Провадження №11-кп/801/905/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.06.2024 за № 0000176,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 та апеляційною скаргою прокурора Немирівської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_10 на вирок Погребищенського районного суду Вінницької області від 24 червня 2025 року,

яким ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Булаї Погребищенського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, тимчасово не працевлаштованого, засудженого вироком Погребищенського районного суду Вінницької області від 21.02.2024 за ч.1 ст.368 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі дві тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 35700 грн. 00 коп., з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із виконанням організаційно розпорядчих та адміністративно - господарських функцій на строк 1 (один) рік,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України,

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із матеріальною відповідальністю, на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Ухвалено, що строк відбування ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі слід обчислювати з дня його прибуття і постановки на облік у виправному центрі.

Строк відбування ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані із матеріальною відповідальністю, ухвалено обчислювати з моменту відбуття ним покарання у виді обмеження волі.

Зазначено, що на підставі ч.4 ст.70 КК України призначені ОСОБА_8 вироком Погребищенського районного суду Вінницької області від 21.02.2024 покарання у виді штрафу в розмірі дві тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 35700 грн. 00 коп., з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із виконанням організаційно розпорядчих та адміністративно - господарських функцій, на строк 1 (один) рік підлягають самостійному виконанню.

Задоволено позовні вимоги Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Іллінецьке лісове господарство» до ОСОБА_8 про стягнення матеріальної шкоди.

Ухвалено стягнути із ОСОБА_8 на користь Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Іллінецьке лісове господарство» (22700, Вінницька область, Вінницький район, місто Іллінці, пров.Студентський, 1, код ЄДРПОУ ВП 45137509, поточний рахунок: UA 0054184 в АТ «Укрексімбанк» (код банку 322313) матеріальну шкоду в сумі 206490 (двісті шість тисяч чотириста дев`яносто) грн. 54 коп.

Ухвалено стягнути із ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні в сумі 7572 (сім тисяч п`ятсот сімдесят дві) грн. 80 коп.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили ухвалено не обирати.

Згідно з вироком судом першої інстанції установлено, що Наказом від 01.01.2023 року №1-к директора філії «Іллінецьке лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» ОСОБА_8 зараховано у штат філії «Іллінецьке лісове господарство» на посаду майстра лісу обходу №6 по Погребищенському лісництву.

У відповідності до пунктів 1, 2, 4, 5, 7 Розділу ІІ посадової інструкції майстра лісу, затвердженої 06.03.2023 року в.о. директора філії «Іллінецьке лісове господарство», майстер лісу виконує адміністративно господарські та організаційно розпорядчі функції, тобто в силу ч.3 ст.18 КК України є службовою особою.

Таким чином, ОСОБА_8 в силу займаної посади, а саме майстра лісу обходу №6 по Погребищенському лісництву філії «Іллінецьке лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», виконуючи адміністративно господарські та організаційно розпорядчі функції, є суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст.367 КК України.

У відповідності до пункту 2 Розділу 1 посадової інструкції майстра лісу, затвердженої 06.03.2023 року в.о. директора філії «Іллінецьке лісове господарство», майстер лісу здійснює контроль за станом, використанням, відновленням, охороною і захистом лісу у ввіреному обході.

Не зважаючи на викладене, ОСОБА_8 , будучи службовою особою, до обов`язків якої входить здійснення захисту лісу, та наділений відповідними повноваженнями для виконання своїх прямих посадових обов`язків, не виконав їх, не вжив заходів щодо своєчасного попередження та виявлення самовільних рубок на ввіреній йому території та не повідомив про них своєму керівництву та правоохоронним органам, як наслідок 30.08.2023 року працівниками правоохоронних органів під час проведення слідчих дій на кварталі №51 обходу №6 Погребищенського лісництва філії «Іллінецьке лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», у виділах №5, 7, 13 у хаотичному порядку виявлено пні сухостійних вітровальних дерев породи «Ясен» в загальній кількості 30 одиниць діаметром: 40 см 2; 30 см 5; 32 см 3; 34 см 1; 38 см 5; 36 см 2; 50 см 1; 28 см 3; 46 см 1; 24 см 2; 48 см 2; 26 см 1; 16 см 1; 18 см 1; 72 см 1, а також «Граб» (сиро ростучий) з діаметром пнів біля шийки кореня 20 см -1, 2 см -1 шт.

Крім того, цього ж дня у кварталі №52 виділу 4 обходу №6 Погребищенського лісництва філії «Іллінецьке лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» виявлено три пні незаконної порубки дерев, з яких породи «Ясен» (сухостійний) з діаметром біля шийки кореня 72 см 1; породи «Ясен» (сиро ростучий) з діаметром біля шийки кореня 80 см 1; породи «Граб» (сиро ростучий) з діаметром біля шийки кореня 28 см 1.

Розмір шкоди внаслідок незаконної порубки сухостійних вітровальних дерев породи «Ясен» у загальній кількості 30 одиниць у виділах №5, 7, 13 кварталі №51 обходу №6 Погребищенського лісництва філії «Іллінецьке лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» становить 145979,58 грн., а розмір шкоди внаслідок незаконної порубки дерев «Ясен» (сухостійний), «Ясен» (сиро ростучий) та породи «Граб» (сиро ростучий) у кварталі №52 виділу 4 обходу №6 Погребищенського лісництва філії «Іллінецьке лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» складає 60510,96 грн.

Таким чином, внаслідок неналежного виконання ОСОБА_8 своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, останній, маючи можливість передбачити настання таких наслідків, унаслідок кримінальної протиправної недбалості, допустив завдання збитків на загальну суму 206490,54 грн., що з урахуванням примітки до ст.364 КК України, положень ст.169.1 Податкового кодексу України і Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» , якими визначено застосування розміру податкової соціальної пільги для кваліфікації діянь як кримінальних правопорушень, є істотною шкодою, оскільки у сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, однак не перевищує у двісті п`ятдесят разів неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та підтвердив наведені в обвинувальному акті обставини його скоєння, у вчиненому щиро розкаюється, просив суворо його не карати, цивільний позов визнає повністю. Також вказав, що перебував на посаді майстра лісу, до його службових обов`язків входило здійснення контролю за вирубкою лісу, ввірена йому територія становила 263 га, він один раз на тиждень здійснював її обхід, однак не встановив, що було здійснено порубку вищевказаних дерев. Зауважив, що має намір відшкодувати Державному спеціалізованому господарському підприємству «Ліси України» завдану шкоду. Також повідомив, що з 27.08.2023 він перебував під цілодобовим домашнім арештом, а тому не допомагав органам досудового розслідування встановлювати фактичні обставини цього кримінального провадження. Крім того, наголосив на тому, що бажає аби суд призначив йому покарання у виді штрафу або виправних робіт.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 судом першої інстанції кваліфіковано за ч.1 ст.367 КК України, як службова недбалість, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом інтересам окремих юридичних осіб.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати оскаржуваний вирок з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

У доводах апеляційної скарги посилається на:

-недотримання судом першої інстанції положень ч.3 ст.349 КПК України, які регулюють проведення судового розгляду в спрощеному порядку;

-невідповідність призначеного судом першої інстанції покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Звертає увагу, що прокурор обмежився лише долученням характеристики з місця роботи, а суд не витребував копію паспорта обвинуваченого та характеристику обвинуваченого. Вважає, що суд, установивши те, що обвинувачений визнає цивільний позов на суму 206 490 гривень 54 коп. одночасно призначив йому покарання у виді обмеження волі, яке позбавляє обвинуваченого можливості відшкодовувати завдану шкоду, а позивача у вигляді державної організації права на відшкодування завданої йому шкоди;

-звертає увагу на те, що за спиляну та продану лісопродукцію ОСОБА_8 поніс покарання згідно з вироком Погребищенського суду від 21.02.2024 і на час проведення слідчих дій 30.08.2023 у даному кримінальному провадженні ОСОБА_11 був під цілодобовим домашнім арештом, а тому не міг виконувати свої обов?язки в силу вищевказаного.

В апеляційній скарзі прокурор просить змінити оскаржуваний вирок стосовно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність. Виключити із резолютивної частини вироку посилання про самостійне на підставі ч.4 ст.70 КК України виконання покарання за вироком Погребищенського районного суду Вінницької області від 21.02.2024 стосовно ОСОБА_8 . У решті вирок Погребищенського районного суду Вінницької області від 24.06.2025 стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що застосування судом першої інстанції положень ч. 4 ст. 70 КК України із посиланням на самостійне виконання покарання за вироком від 21.02.2024 свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки покарання за вироком від 21.02.2024 відбуто повністю та можливості його зарахування у строк остаточно призначеного згідно з ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими у ст. 72 КК України, неможливо.

Позиції учасників судового розгляду

У судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали вимоги та доводи апеляційної скарги обвинуваченого, просили її задовольнити, також заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора.

Прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора, також просив залишити без задоволення апеляційну скаргу обвинуваченого.

Представник потерпілого підтримав апеляційну скаргу прокурора, а щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого поклався на розсуд суду.

Мотиви і висновки апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників, вивчивши та перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Згідно з ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання колегії суддів, вказаним вимогам оскаржуваний вирок у цілому відповідає, а доводи апеляційної скарги обвинуваченого правильності вироку суду першої інстанції не спростовують.

Згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як убачається з журналу та звукозапису судового засідання від 27.11.2024, після оголошення прокурором короткого викладу обвинувального акта та оголошення представником потерпілого короткого викладу позовної заяви, судом з`ясовано позицію обвинуваченого ОСОБА_8 щодо пред`явленого йому обвинувачення та цивільного позову, який визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому дій, бажав давати покази та визнав цивільний позов.

Копію обвинувального акту разом з реєстром матеріалів досудового розслідування, а також копію позовної заяви було вручено обвинуваченому, що підтверджується матеріалами кримінального провадження. Отже, обвинувачений цілком був обізнаний про розмір шкоди, завданої потерпілому та висунуте обвинувачення.

Ураховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, позицію представника потерпілого, позицію прокурора, а також те, що фактичні обставини кримінального провадження учасниками судового провадження не оспорювалися, зазначені особи правильно розуміли зміст цих обставин, у суду першої інстанції не виникало сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а тому суд вважав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Згідно з даними, зафіксованими технічними засобами, суд пересвідчився в тому, що ОСОБА_8 поінформовано про його права та обов`язки.

Як у судовому засіданні 27.11.2024, так і в інших судових засіданнях обвинувачений не заявляв суду, що не розуміє змісту повідомлених йому процесуальних прав та обов`язків або про потребує професійної правничої допомоги. До того ж, свободу обвинуваченого не було обмежено й він не мав перешкод для залучення захисника, у тому числі на безоплатній основі. Разом із цим, слід зауважити, що згідно з наявною у справі копією вироку від 21.02.2024 ОСОБА_8 не вперше постав перед судом кримінальної юрисдикції, тож був обізнаний із порядком розгляду кримінальних проваджень. Обставин, передбачених ст. 52 КПК України, які б свідчили про обов`язкову участь захисника у цьому кримінальному провадженні, колегією суддів також не встановлено.

Ураховуючи наведене, а також особливості складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України, та повне визнання ОСОБА_8 юридично значущих обставин кримінального провадження, той факт, що в судовому засіданні головуючий окремо не запитав у обвинуваченого, чи зрозумілі йому процесуальні наслідки визнання вини, не свідчить про непоінформованість останнього щодо цього питання. Отже, у конкретній ситуації згаданий факт не міг справити істотного впливу на реалізацію обвинуваченим своїх прав і перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає істотних порушень, допущених судом при застосуванні положень ч.3 ст.349 КПК України, за доводами апеляційної скарги обвинуваченого.

Також безпідставними є доводи про невідповідність призначеного судом першої інстанції покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону України щодо призначення покарання та врахував: суспільну небезпечність вчиненого діяння, фактичні обставини справи, форму та характер вини, розмір заподіяної шкоди, особу обвинуваченого, та дійшов до висновку, що основне покарання ОСОБА_8 слід призначити у виді обмеження волі в межах, установлених у санкції ч.1 ст.367 КК України, на строк, наближений до його мінімального розміру, визначеного ч.2 ст.61 КК України, яке він має відбувати реально.

На переконання колегії суддів, призначене ОСОБА_8 судом першої інстанції покарання ґрунтується на положеннях статей 50 і 65 КК України, відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації, є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому вважати, що це покарання за своїм розміром є явно несправедливим через суворість, підстав немає.

Висновки суду про неможливість призначення обвинуваченому більш м`якого покарання та неможливість застосування до останнього положень ст.75 КК України належним чином мотивовані. Доводи обвинуваченого про те, що прокурор обмежився лише долученням характеристики з місця роботи, а суд не витребував копію паспорта та характеристику за місцем проживання не спростовують правильність висновків суду.

Той факт, що судом не долучено до матеріалів кримінального провадження копії паспорта обвинуваченого жодним чином не впливає на вибір виду та розміру призначеного покарання. Особу обвинуваченого було встановлено як секретарем судового засідання, так і головуючим під час судового розгляду. Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_8 не був позбавлений можливості самостійно подати характеристику з місця проживання, копію свого паспорта або інші документи.

Наявність у обвинуваченого дружини, неповнолітньої дитини, матері, яка є особою з інвалідністю ІІІ групи, жодним чином не впливають на суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_8 діяння та, відповідно, не знижують ступеня тяжкості інкримінованого йому злочину. При цьому вказані обставини для обвинуваченого не стали стримуючим фактором від вчинення інкримінованого злочину.

Сам по собі акт обстеження житлово-побутових умов не може беззаперечно свідчити про перебування на утриманні в обвинуваченого його родичів. Так, з копій посвідчень вбачається, що матір обвинуваченого є пенсіонером, та отримує відповідне соціальне забезпечення за рахунок держави, тоді як будь-яких даних про те, що обвинувачений крім ведення домашнього господарства працює, має стабільний дохід, та фактично спроможний утримувати своїх родичів, матеріали кримінального провадження не містять.

Окрім того, надуманими є доводи про те, що суд призначив ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі, яке позбавляє обвинуваченого можливості відшкодовувати завдану шкоду, а позивача у вигляді державної організації права на відшкодування завданої йому шкоди.

Відповідно до ч 1. ст. 60 КВК України засуджені до обмеження волі залучаються до суспільно корисної оплачуваної праці за строковим трудовим договором, як правило, на виробництві виправних центрів, а також на договірній основі на підприємствах, в установах чи організаціях усіх форм власності за умови забезпечення належного нагляду за їхньою поведінкою.

Таким чином, під час відбування покарання у виді обмеження волі обвинувачений ОСОБА_8 не позбавлений можливості працевлаштуватися для того, що відшкодовувати завдану шкоду. Крім того, обов`язок відшкодування шкоди не свідчить про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Також безпідставним є доводи про те, що за спиляну та продану лісопродукцію ОСОБА_8 поніс покарання згідно з вироком Погребищенського суду від 21.02.2024 і на час проведення слідчих дій 30.08.2023 у даному кримінальному провадженні ОСОБА_11 був під цілодобовим домашнім арештом, а тому не міг виконувати свої обов?язки в силу вищевказаного.

Колегією суддів установлено, що вироком Погребищенського районного суду Вінницької області від 21.02.2024 у кримінальному провадженні № 0000030 від 07.04.2023, який набрав законної сили 25.03.2024, ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.368 КК України, тобто за одержання службовою особою неправомірної вигоди за вчинення такою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданого службового становища.

Разом з тим, оскаржуваним вироком від 24.06.2025 ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України, а саме службової недбалості, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом інтересам окремих юридичних осіб.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, постановою начальника Липовецького відділу Немирівської окружної прокуратури від 05.06.2024 змінено правову кваліфікацію кримінального правопорушення у кримінальному провадженні № 0000030 від 07.04.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.368 КК України, ч.4 ст.191 КК України із ч.4 ст.191 КК України на ч.1 ст.367 КК України.

Окрім того, постановою начальника Липовецького відділу Немирівської окружної прокуратури про виділення в окреме провадження матеріалів досудового розслідування від 14.06.2024 виділено в окреме провадження з матеріалів кримінального провадження № 0000030 від 07.04.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.368, ч.1 ст.367 КК України, матеріали досудового розслідування стосовно ОСОБА_12 за ч. 1 ст. 367 КК України.

Таким чином, та обставина, що 30.08.2023 працівниками правоохоронних органів під час проведення слідчих дій на кварталі №51 обходу №6 Погребищенського лісництва філії «Іллінецьке лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», у виділах №5, 7, 13 та у кварталі №52 виділу 4 обходу №6 Погребищенського лісництва філії «Іллінецьке лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» виявлено пні незаконної порубки дерев, не свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи під дією запобіжного заходу у виді домашнього арешту, не міг вчинити службову недбалість, оскільки злочин, передбачений ч.1 ст.367 КК України, вчинено ОСОБА_8 до монету застосування до обвинуваченого запобіжного заходу ухвалою слідчого судді від 27.08.2023 у кримінальному провадженні за ч.1 ст.368 КК України.

Зрештою вимоги апеляційної скарги про необхідність скасування вироку суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції є безпідставними та не заслуговують на увагу. Підстави для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбачені вимогами ст.ст.412, 415 КПК України, однак, як убачається зі змісту апеляційної скарги, у ній не наведено жодних підстав, передбачених вказаними нормами кримінального процесуального законодавства, які б слугували підставами для скасування оскаржуваного рішення та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Разом із тим доводи, наведені прокурором у апеляційній скарзі, стосовно неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність під час призначення ОСОБА_8 покарання, а саме посилання про самостійне на підставі ч. 4 ст. 70 КК України виконання покарання за вироком Погребищенського районного суду Вінницької області від 21.02.2024 є обґрунтованими.

Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України передбачено, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Установлено, що ОСОБА_8 до ухвалення вироку від 24.06.2025 притягувався до кримінальної відповідальності згідно з вироком Погребищенського районного суду від 21.02.2024, яким його засуджено за ч.1 ст.368 КК України до покарання у виді штрафу розміром 2100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 35700 грн., з позбавленням права обіймати посади, пов?язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 1 рік.

Із наданих суду матеріалів слідує, що штраф обвинуваченим сплачено 20.03.2024, а додаткове покарання відбуто 25.03.2025.

Покарання у виді штрафу відповідно до положень як ст. 52 КК України, так і ст. 72 КК України не має законодавчо визначеного співвідношення із покаранням у виді обмеження волі, так і з іншими видами покарання.

Таким чином, застосування судом першої інстанції положень ч. 4 ст. 70 КК України із посиланням на самостійне виконання покарання за вироком від 21.02.2024 свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки покарання за вироком від 21.02.2024 ОСОБА_8 відбуто повністю, тому можливість його зарахування у строк остаточно призначеного покарання згідно з ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими у ст. 72 КК України, відсутня. З огляду на це, посилання у резолютивній частині вироку на застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України суперечить загальним засадам призначення покарання.

Отже, підсумовуючи викладене колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу прокурора - задовольнити

А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 409, 413, 414 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Немирівської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_10 - задовольнити.

Вирок Погребищенського районного суду Вінницької області від 24 червня 2025 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст.367 КК України - змінити.

Виключити із резолютивної частини вироку посилання про самостійне на підставі ч. 4 ст. 70 КК України виконання покарання за вироком Погребищенського районного суду Вінницької області від 21.02.2024 стосовно ОСОБА_8 .

У решті вирок Погребищенського районного суду Вінницької області від 24.06.2025 стосовно ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців після її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4