20.05.2025 Справа № 756/6757/25
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/6757/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.05.2025 місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

слідчий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в місті Києві скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Оболонського УП ГУНП у м.Києві у кримінальному провадженні №0000219 від 23.01.2024, яка полягає у нерозгляді клопотання від 24.03.2025, поданого в порядку ст. 220 КПК України,

в с т а н о в и в:

До провадження слідчого судді ОСОБА_1 в порядку ст. 303 КПК України надійшла вищевказана скарга на бездіяльність слідчого Оболонського УП ГУНП у м.Києві у кримінальному провадженні №0000219 від 23.01.2024.

Обґрунтовуючи свої вимоги скарги, ОСОБА_3 зазначає, що він 24.03.2025 звернувся до Оболонського УП ГУНП у м.Києві з клопотанням в порядку, передбаченому ст. 220 КПК України, про вчинення процесуальних дій у кримінальному провадженні. Всупереч положень ст. 220 КПК України станом на 09.05.2025 клопотання від 24.03.2025 не розглянуто, а тому бездіяльність слідчого Оболонського УП ГУНП у м.Києві у кримінальному провадженні №0000219 щодо цього факту оскаржено до Оболонського районного суду міста Києва.

Особа, яка звернулась зі скаргою, в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду скарги повідомлена належним чином. При цьому, ОСОБА_3 подав до суду заяву про розгляд скарги за його відсутності, вимоги скарги підтримує та просить задовольнити.

Уповноважена особа Оболонського УП ГУНП у м. Києві у кримінальному провадженні №0000219 в судове засідання не з`явилась, жодних заяв чи клопотань до слідчого судді не надходило.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалась.

Частиною 3 статті 306 цього Кодексу передбачено, що відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Згідно ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті скарги за відсутності осіб, які не з`явилися, на підставі наданих доказів.

Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок, суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи громадянина України захищаються судом. Суть такого захисту полягає в тому, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади.

Статтею 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 цього Кодексу.

Право на оскарження до суду рішень, дій чи бездіяльності державних органів є однією із найважливіших гарантій захисту громадянами своїх прав та свобод від їх порушення. При цьому значення адекватного реагування суду на скарги полягає в їх розгляді і відповідній перевірці законності, обґрунтованості та справедливості рішень, дій чи бездіяльності державних органів, в наданні можливості судам виявити помилки і недоліки правозастосовної діяльності.

Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду у постанові від 05.07.2022 у справі №757/27041/21-к (провадження №51-3781км21) звертає увагу, що порівняно із іншими процедурами судовий порядок розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність державних органів забезпечує більшу об`єктивність, більш широкі можливості зацікавлених осіб у відстоюванні своїх інтересів, більшу авторитетність та обов`язковість прийнятого за результатами розгляду скарги рішення. Також слід відзначити і змагальні засади судового розгляду скарг, що повинні бути притаманні судовій системі, які визначаються особливою роллю судової влади у системі поділу влад. Суд має бути найвищим арбітром у вирішенні конфліктів на ґрунті реалізації норм права, гарантом захисту прав і свобод людини та громадянина.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України, п. 1 якої передбачено, що на досудовому провадженні може бути оскаржено, серед іншого, бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Судовим розглядом встановлено, що Оболонським УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000219.

24.03.2025 ОСОБА_3 подав до Оболонського УП ГУНП у м.Києві клопотання від 24.03.2025 в порядку ст. 220 КПК України у кримінальному провадженні №0000219, яке було отримано уповноваженою особою того ж дня, про що свідчить підпис уповноваженої особи та штамп реєстрації на лицьовій стороні першого аркушу копії поданого клопотання.

Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 №266/1617/19 (провадження №14-594цс19) судовий контроль законності дій і рішень органів досудового розслідування належить до виключної компетенції слідчого судді за встановленою КПК процедурою. Така процедура включає сукупність гарантій, необхідних для дотримання справедливого балансу між захистом прав особи й інтересів держави та суспільства.

За змістом ст. 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 КПК України про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволені клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй. Вимоги до постанови визначені положеннями ст. 110 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 110 КПК України, рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанови виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом. Постанова слідчого, дізнавача прокурора має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

У будь-якому випадку особа, яка заявила клопотання, повідомляється про результати його розгляду.

При цьому, у рішеннях Європейського суду з прав людини (практика якого підлягає застосуванню з огляду на положення ч. 6 ст. 9 КПК України), зокрема по справах «Домбо Бехеєр Б.В. проти Нідерландів» від 27.10.1993, «Анкерл проти Швейцарії» від 23.10.1996, «Бацаніна проти Росії» від 26.05.2009 зазначається, що принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно до другої сторони.

Крім того, у рішеннях ЄСПЛ у справі «Геннадій Науменко проти України» від 10.02.2004, «Айдин проти Туреччини» від 25.09.1997, «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005, «Нада проти Швейцарії» від 12.09.2012 та інших ЄСПЛ неодноразово наголошував, що засіб правового захисту відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод («Право на ефективний засіб правового захисту») повинен бути ефективним на практиці, як і в теорії, у тому сенсі, що користуванню засобами захисту не повинно чинитися перешкод діями або бездіяльністю органів влади держави.

До початку розгляду скарги та під час судового розгляду стороною обвинувачення не надано належних, допустимих і достовірних доказів про те, що уповноваженою особою (слідчим) у кримінальному провадженні, розглянуто клопотання від 24.03.2025 у формі та спосіб, встановлений Законом.

ЄСПЛ у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Держава Україна несе обов`язок перед заінтересованими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права, адже Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі №1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

З огляду на викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність бездіяльності уповноваженої особи у кримінальному провадженні №0000219, яка пов`язана з несвоєчасним та неналежним розглядом поданого учасником кримінального провадження клопотання, у зв`язку з чим існують підстави для зобов`язання уповноваженої особи у кримінальному провадженні №0000219 розглянути клопотання ОСОБА_3 , про що повідомити заявника відповідно до вимог ст. 220 КПК України.

Разом з тим, вимоги скарги у частині зобов`язання слідчого у кримінальному провадженні №0000219 вчинити слідчі (розшукові) та процесуальні дії, зазначені у прохальній частині скарги, не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 36, ч. 5 ст. 40, ч. 4 ст. 401 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Завданням слідчого судді відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, ч. 5 ст. 21 Закону України №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» є здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Способи такого контролю обмежені визначеною кримінальним процесуальним законом процедурою, яка передбачає, в тому числі, чіткий розподіл повноважень і недопустимість заміщення слідчим суддею, як і судом, функцій органів державного обвинувачення та досудового розслідування. При цьому, як зазначає Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.04.2019 (провадження №11- 945сап18) вирішення клопотання по суті і правова оцінка обставин, як підстав для прийняття того чи іншого процесуального рішення, належить до дискреційних повноважень зазначеної посадової особи.

Так само не підлягають задоволенню вимоги скарги в частині визнання бездіяльності уповноважених осіб Оболонського УП ГУНП у місті Києві, що полягає у ненаданні відповіді на клопотання ОСОБА_3 протиправною, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію та відмову у задоволенні скарги.

З огляду на викладене, скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 1-40, 110, 220, 303, 306, 307, 309, 532 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:

Скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Зобов`язати уповноваженого слідчого Оболонського УП ГУНП у м.Києві у кримінальному провадженні №0000219 від 23.01.2024 розглянути клопотання ОСОБА_3 від 24.03.2025, про що повідомити заявника відповідно до вимог ст. 220 КПК України.

У задоволенні інших вимог скарги, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1