Номер провадження 1-в/754/246/25
У Х В А Л А

Іменем України

08 липня 2025 року місто Київ

Деснянський районний суд м.Києва у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , прокурора - ОСОБА_3

розглянувши подання фахівця Деснянського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, адреса проживання: АДРЕСА_1 ,

про звільнення від відбування покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України,

УСТАНОВИВ:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 11.03.2019 ОСОБА_5 засуджений за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01.03.2021 штраф замінено на 50 годин громадських робіт.

30.06.2025 до Деснянського районного суду м. Києва надійшло подання фахівця Деснянського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у місті Києві та Київській області про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України.

Прокурор не заперечував проти задоволення подання.

Засуджений та представник органу з питань пробації повідомлялись про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, але в суд не з`явились і клопотань не надіслали. Їх неявка не перешкоджає розгляду подання.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок (п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України).

09.08.2024 набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-ІХ).

Цим Законом стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 6 ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до пп. 169.1.1 пункту 169.1 ст.169 Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Станом на 01 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1600 грн., 50 відсотків від його розміру ставили 800 грн.

Таким чином, два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян дорівнює 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи та відповідно станом на 2017 рік становили 1600 грн.

Відповідно до вироку Дніпровський районний суд м. Києва від 11.03.2019 ОСОБА_5 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, за закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

Зокрема 22 грудня 2017 року приблизно о 18 год 00 хв ОСОБА_4 перебував у торгівельній залі магазину «Ашан», який розташований за адресою: м. Київ, просп. Ватутіна, 2т. Там у нього виник злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою власного протиправного збагачення.

Реалізуючи свій злочинний намір ОСОБА_4 підійшов до торгівельних полиць магазину «Ашан», де взяв лосось (сьомга) стейк Норвегія, закупівельною вартістю 635 грн 76 к. та, переконавшись, що за його злочинними діями не спостерігають сторонні особи, направився до виходу з магазину «Ашан».

Після цього, не маючи наміру розраховуватись за товар, ОСОБА_4 пройшов повз сигнальні рамки магазину та мав реальну можливість розпорядитись викраденим майном, однак був затриманий працівниками охорони з викраденим товаром. В результаті чого ОСОБА_4 мав намір завдати матеріального збитку ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет» на загальну суму 635 грн 76 к. (менше 1600 грн.).

Відповідно до ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння.

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Це положення цілком узгоджується з вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на даний час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату вчинення відповідного правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Отже, враховуючи, що ОСОБА_5 за вироком Дніпровського районного суд м. Києва від 11.03.2019 завдав матеріальну шкоду потерпілій стороні на суму, меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на день вчинення замаху на крадіжку, тобто вчинене ним діяння відповідно до вимог Закону України № 3886-ІХ не є кримінально-караним на даний час, суд дійшов висновку про необхідність звільнити засудженого ОСОБА_5 від призначеного покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України.

Керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст.ст. 4, 5, 74 Закону України №3886-ІХ, суд

ПОСТАНОВИВ:

Подання фахівця Деснянського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області задовольнити.

Звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного вироком Дніпровського районного суд м. Києва від 11.03.2019, на підставі ч. 2 ст. 74 КК України у зв`язку із усуненням караності вчиненого ним діяння, відповідно до положень Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом семи днів.

Суддя ОСОБА_1