КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/4142/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08 травня 2025 року про арешт майна,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

власника майна ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08 травня 2025 рокузадоволено клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , про арешт майна та накладено арешт у кримінальному провадженні № 0000006 від 06.01.2023 року на майно, яке належить ОСОБА_6 , а саме на:

- мобільний телефон «іРhone 15 Pro Max» із сім карткою s/n НОМЕР_1 .

Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08 травня 2025 року про арешт вилученого під час обшуку 08.05.2025 майна ОСОБА_6 у кримінальному провадженні за №0000006 від 06.01.2023, а саме: мобільного телефону «іРhone 15 Pro Max» та сім-карти до нього.

Обгрунтовуючи скаргу, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновків про наявність підстав для арешту майна особи, якій не повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень.

Зазначає, що під час проведення обшуку ОСОБА_6 не вчиняв перешкод працівникам ГУ Національної поліції України, а навпаки сприяв слідчому та добровільно надав паролі від ноутбуку та мобільного телефона.

Однак, не зважаючи на те, що ОСОБА_6 надав працівникам поліції можливість вивчити на місці обшуку вміст свого ноутбуку марки «MackBook Air» SIN J4GXV6X47C та мобільного телефона IPHONE 15 PRO MAX, працівники поліції без дослідження зазначеної техніки прийняли рішення про її вилучення.

При цьому, в протоколі обшуку слідчий безпідставно зазначив, що в ноутбуку марки «MackBook Air» SIN J4GXV6X47C, нібито, міститься інформація, яка має значення для кримінального провадження, про що зробив запис в протоколі обшуку.

Разом з тим, стосовно підстав та причин вилучення мобільного телефону жодних відомостей не зазначено взагалі.

Апелянт стверджує, що вилучення майна ОСОБА_6 проведено з порушенням та з перевищенням ухвали суду від 27.08.2024 року.

Так, відповідно до резолютивної частини ухвали суду про обшук від 27.08.2024 року дозвіл на обшук судом надано з метою відшукання і вилучення наступних речей та документів:

- Документів щодо офіційних спортивних змагань з кіберфутболу «FIFA» та

кібербаскетболу «NBA», що проводить ТОВ «Еспорт», з настільного тенісу «Setka Cup», що проводить ТОВ «СК Стрім», а також документів щодо участі у вказаних змаганнях чи розміщенні на них ставок;

- Зняття інформації шляхом копіювання з системних блоків комп`ютерів та інших цифрових носіїв, комп`ютерів, ноутбуків, серверів, планшетів, електронних носіїв інформації, виключно якщо у їх пам`яті зберігається інформація щодо зазначених спортивних змагань, чи розміщення на них ставок, або доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням систем логічного захисту, мобільних терміналів систем зв`язку, які використовувались для підготовки та вчинення кримінального правопорушення та у пам`яті яких переписка з іншими особами щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, а також мобільних терміналів систем зв`язку, доступ до яких обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням систем логічного захисту.

Разом з цим, працівники поліції не оглядали під час обшуку ноутбук та мобільний телефон, щоб встановити наявність на них будь-яких даних, зазначених в ухвалі суду, а саме документів щодо офіційних спортивних змагань з кіберфутболу «FIFA» та кібербаскетболу «NBA», що проводить ТОВ «Еспорт», з настільного тенісу «Setka Cup», що проводить ТОВ «СК Стрім», а також документів щодо участі у вказаних змаганнях чи розміщенні на них ставок.

Замість цього, було прийнято рішення вилучити ноутбук та телефон. При цьому, задля надання ознак, нібито, законності вилучення, зазначили в протоколі огляду неконкретну та непідтверджену жодним чином інформацію про наявність на ноутбуці важливої для слідства інформації.

Також адвокат зазначає, що прокурор звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт вилученого під час обшуку майна ОСОБА_6 11.10.2024 року, тобто лише через два тижні після обшуку та вилучення майна.

Вказує, що 21.10.2024 року за результатами розгляду зазначеного клопотання, слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_9 було відмовлено у задоволенні клопотання прокурора через його необґрунтованість та встановлення в суді факту безпідставного вилучення та утримання майна.

Зокрема слідчим суддею було зазначено, що ухвалою слідчого судді було надано дозвіл на копіювання інформації з електронних носіїв, однак в ході обшуку з урахуванням того, що володілець майна не заперечував щодо копіювання інформації, уповноваженою особою було вилучено ноутбук марки «MackBook Air» SIN J4GXV6X47C та мобільний телефон IPHONE 15 PRO MAX, що виходило за межі ухвали суду про обшук.

Таким чином, зазначене свідчить, що сторона кримінального провадження має довести слідчому судді, що стало підставою для вилучення зазначеного майна, з урахуванням надання можливості копіювання інформації з електронних пристроїв.

Однак, з матеріалів клопотання слідчий суддя не вбачав обґрунтувань, щодо наявності підстав для вилучення техніки, зокрема таких як необхідність у призначенні експертних досліджень, або ж призначення після вилучення такої техніки.

Також, посилаючись на необхідність арешту прокурор зазначає, що майно містить ознаки речового доказу, проте, не надає належного обґрунтування або доказу, які саме відомості у вилученій техніці відносяться до кримінального провадження, або те, що дана техніка є засобом, предметом кримінального правопорушення або ж містить інформацію щодо кримінальних правопорушень.

Окрім цього, вилучення майна відбулось 24.09.2024 року, а тому слідчий суддя вважав, що органу досудового розслідування надано можливість належним чином дослідити обставини кримінального правопорушення та вилучене майно, з метою встановлення його відношення до кримінального провадження, однак після такого вилучення прокурором не було надано підтверджень для необхідності накладення арешту на майно особи, яка не має процесуального статусу у кримінальному провадженні.

Таким чином, на думку слідчого судді безпідставне вилучення техніки, з урахуванням того, що сторона надала доступ до неї, призводить до порушення прав власника майна, а іншого стороною обвинувачення не було доведено слідчому судді.

Крім цього, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27.02.2025 року задоволено частково клопотання прокурора, накладено арешт на майно, яке є речовим доказом, а саме мобільний телефон ОСОБА_6 iPhone 15 Pro Max із сім карткою. У арешті ноутбуку відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02.04.2025 року рішення про накладення арешту на телефон ОСОБА_6 скасовано.

Однак, прокурор та орган досудового слідства не виконали рішення Київського апеляційного суду та не повернули мобільний телефон ОСОБА_6 , а в черговий раз подали клопотання про його арешт до Печерського районного суду м. Києва, яке було задоволено 08.05.2025 року.

В апеляційній скарзі представник власника майна також посилається на те, що накладаючи арешт на мобільний телефон ОСОБА_6 , суд в ухвалі зазначив, що постановою слідчого групи слідчих Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_10 від 25.09.2024 року вилучені в ході обшуку ноутбук та мобільний телефон визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Суд зазначив, що оглядом вказаного мобільного телефону встановлено, що інформація яка міститься на ньому, має доказове значення у кримінальному провадженні та містить відомості щодо вчинення кримінального правопорушення, що розслідується.

Однак, на думку апелянта, суд помилково прийшов до таких висновків, оскільки судом під час розгляду клопотання взагалі не вивчались та не оголошувались в судовому засіданні матеріали, які прокурор додав до клопотання про арешт вилученого майна.

Апелянт вважає, що суд не врахував те, що мобільний телефон iPhone 15 Pro Мах із сім карткою s/n НОМЕР_1 ОСОБА_6 придбав та володів ним на законних підставах.

Сам по собі факт винесення прокурором 25.09.2024 року, тобто на наступний день після обшуку та вилучення телефону без жодного його дослідження та огляду, постанови про визнання телефону речовим доказом - не може бути достатньою підставою для накладення на нього арешту.

Апелянт стверджує, що суд, приймаючи рішення про накладення арешту на телефон, вилучений у ОСОБА_6 , не дотримався вимог ч. 2 ст. 173 КПК України.

Також зазначає, що суд не врахував той факт, що з 24.09.2024 року ОСОБА_6 не повідомлено про підозру у жодному кримінальному правопорушенні, а прокурором жодним чином не доведено суду, яке значення вилучений телефон має до кримінального провадження № 0000006 та обставин, викладених в ухвалі від 27.08.2024 про дозвіл на проведення обшуку.

Також суд не врахував факт незаконного утримання телефона ОСОБА_6 органом досудового розслідування у період з 25.09.2024 по 08.05.2025 року (майже 9 місяців).

У поданому до суду клопотанні не міститься жодних відомостей та доказів того, що майно, вилучене у ОСОБА_6 , є доказом будь-якого кримінального правопорушення або підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Необхідність накладення арешту на ноутбук та мобільний телефон зазначене у клопотанні однім реченням про те, що вилучена техніка використовувалась для вчинення злочину. Навіть не зазначено якого саме злочину.

Жодних підстав та доказів того, що телефон ОСОБА_6 має ознаку доказу у кримінальному провадженні за ст. 146 КК України не надано.

Апелянт зазначає, що громадянин ОСОБА_6 є добросовісним набувачем майна, яке було вилучено. Станом на 07.03.2025 року ОСОБА_6 не є підозрюваним у кримінальному провадженні, у кримінальному провадженні, він допитаний в якості свідка, а вилучене у нього майно не стосується кримінального провадження.

Крім того, апелянт наголошує, що ухвалами слідчих суддів ОСОБА_9 від 21.10.2024 року, слідчого судді ОСОБА_11 від 13.01.2025 було відмовлено у накладанні арешту на вилучене майно ОСОБА_6 через необґрунтованість утримання його органом досудового розслідування за аналогічних підстав.

Крім того, рішенням Київського апеляційного суду від 02.04.2025 року встановлено незаконність вилучення мобільного телефону ОСОБА_6 .

Однак, суд у свої ухвалі від 08.05.2025 року не надав цьому жодної оцінки.

Таким чином, на переконання апелянта, клопотання про арешт майна ОСОБА_6 жодним чином не підтверджує той факт, що мобільний телефон має відношення до будь-якого кримінального провадження або злочину. Необхідність арешту жодним чином не доведено.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи власника майна ОСОБА_6 та його представника - адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, пояснення прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України, за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000006 від 06.01.2023, за фактами вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 5 ст. 190, ч. 1 ст. 203-2, ч. 1 ст. 369-3, ч. 3 ст. 209 КК України.

24.09.2024 року відповідно до ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27.08.2024 року (справа № 757/38098/24-к) проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 .

В ході обшуку приміщень, за вказаною адресою виявлено та вилучено: ноутбук «Mac Book Air» s/n: J4GXVGX47C, мобільний телефон «іРhone 15 Pro Max» із сім карткою s/n НОМЕР_1 , які належать ОСОБА_6 .

Постановою старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_10 від 25.09.2024 року вилучені в ході обшуку ноутбук та мобільний телефон визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

04.04.2025 року (клопотання датоване 03.04.2025 року) прокурор другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000006 від 06.01.2023 року.

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що в ході досудового розслідування встановлено, що ТОВ «Еспорт» є організатором офіційних турнірів з кіберспортивних дисциплін «ESPORTS BATTLE», в тому числі з кіберфутболу та кібербаскетболу, які включені до Єдиного календарного плану фізкультурно-оздоровчих та спортивних заходів України, затверджених Міністерством молоді та спорту України (https://mms.gov.ua/sport/yedinij-kalendarnij-plan-fizkulturno-ozdorovchih-ta-sportivnih-zahodiv).

Встановлено, що на території України діє низка осіб, які мають чіткий розподіл ролей та обов`язків між собою та здійснюють вплив на результати офіційних спортивних змагань з кіберфутболу «FIFA» та кібербаскетболу «NBA», що проводить ТОВ «Еспорт» () та у ТОВ «СК Стрім» з настільного тенісу «Setka Cup», шляхом підкупу, примушування або підбурювання чи вступу у змову щодо результатів офіційного спортивного змагання з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи третьої особи або одержання внаслідок таких діянь неправомірної вигоди для себе чи третьої особи.

До складу організованих злочинних груп входять організатори, які розробляють та впроваджують схеми незаконного заробітку за допомогою впливу на результати офіційних спортивних змагань. Також вони займаються пошуком осіб для виконання інших ролей злочинної групи.

Також, до організованої групи входять вербувальники, до функцій яких входять пошук та вербування спортсменів або осіб, причетних до організації офіційних змагань, шляхом підкупу, погроз або примушування. Вербувальники під час контакту з спортсменами використовують різноманітні соціальні мережі та месенджери.

В подальшому, завербована особа використовується для участі в договірних матчах (безпосередньо спортсмени) або в сприянні організації договірних матчів (організатори, судді тощо). За попередніми даними вербувальники отримують за свою роль від 1000 доларів США до 3000 доларів США за особу. Спортсменам за участь в договірних матчах зазвичай виплачують від 500 доларів США до 2000 доларів США.

До організованої групи також входять програмісти, що за допомогою букмекерських контор, які мають та не мають ліцензії на проведення азартних ігор та лотерей від Комісії з регулювання азартних ігор та лотерей під час договірного матчу роблять ставки у значних розмірах (від 5000 доларів США до 100000 доларів США) через підставні акаунти та виводять отриманий прибуток від незаконної злочинної діяльності через різноманітні платіжні системи або криптовалюту на підконтрольні організатору рахунки та в подальшому передають частину отриманих коштів спортсменам.

Також на матчах присутня особа, яка під час матчу передає спортсмену сигнал (знімає кепку, зав`язує шнурки, телефонує на спеціальний мобільний пристрій) та сигналізує, що кошти проставлені на букмекерських рахунках та спортсмен починає впливати на результат матчу своїми діями або бездіяльністю.

Прокурор вказав, що 24.09.2024 року відповідно до ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27.08.2024 року проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, в ході обшуку приміщень за вказаною адресою виявлено та вилучено: ноутбук «Mac Book Air» s/n: J4GXVGX47C, мобільний телефон «іРhone 15 Pro Max» із сім карткою s/n НОМЕР_1 , які належать ОСОБА_6 .

В подальшому, 23.12.2024 року проведено огляд мобільного телефону «Iphone 15 Pro Max», який належить ОСОБА_6 , в ході якого було виявлено, що у нотатках вказаного мобільного телефону міститься інструкція для гравців «договірного» матчу, у якій вказана послідовність дій гравця, а також наявні відомості з приводу «заробітку» для учасників таких матчів. А також, у месенджерах ОСОБА_6 , виявлено листування останнього з контактами, які є суддями кіберспортивних матчів, гравцями, а також з працівниками букмекерських контор, та зміст вказаних листувань свідчить про протиправний вплив на результати офіційних спортивних змагань.

Прокурор зазначив, що мобільний телефон «іРhone 15 Pro Max», із сім карткою s/n: НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 використовувався для вчинення злочину, а саме організацією «договірних» матчів та супроводом їх учасників в ході проведення таких матчів.

У зв`язку з вищевикладеним постановою слідчого групи слідчих Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_10 від 25.09.2024 року вилучені в ході обшуку ноутбук та мобільний телефон визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Таким чином, на думу прокурора, вищевказане майно може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Враховуючи наведене, прокурор просив накласти арешт на майно, вилучене під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: мобільний телефон «іРhone 15 Pro Max» із сім карткою s/n НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 з метою збереження речових доказів та попередження подальшого їх відчуження на користь третіх осіб або приховування.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08 травня 2025 року задоволено клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , про арешт майна та накладено арешт у кримінальному провадженні № 0000006 від 06.01.2023 року на майно, яке належить ОСОБА_6 , а саме на:

- мобільний телефон «іРhone 15 Pro Max» із сім карткою s/n НОМЕР_1 .

Задовольняючи дане клопотання, слідчий суддя виходив з наявності передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на вказане майно, з метою збереження речового доказу та запобігання його приховуванню, пошкодженню, знищенню, перетворенню, відчуженню.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою, зокрема, і збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено у встановленому цим КПК порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

На переконання колегії суддів, задовольняючи дане клопотання, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для накладення арешту на вилучене майно, оскільки вказане майно в даному кримінальному провадженні відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України та визнане речовим доказом у даному кримінальному провадженні постановою слідчого від 25.09.2024 року.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, та обґрунтовано задоволено клопотання слідчого про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на мобільний телефон «іРhone 15 Pro Max» із сім карткою s/n НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , з тих підстав, що вказане майно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто його власник, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що судом першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, та враховано, що для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочинів, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно.

Тобто, слідчий суддя обґрунтовано, всупереч доводам представника, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Беззаперечних доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

При цьому, незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізації мету досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбачені ч. 1 ст. 170 КПК України.

Колегія суддів також звертає увагу, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Слід зауважити і на тому, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, а органом досудового розслідування здійснюється збирання доказів та встановлення усіх обставин кримінального правопорушення, у тому числі усіх причетних до вказаного кримінального правопорушення осіб.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали ретельно перевірялися, проте не знайшли свого підтвердження, оскільки рішення слідчого судді ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

Сукупність долучених до клопотання слідчого матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Що стосується посилань представника власника майна на те, що прокурором жодним чином не доведено суду яке значення вилучений мобільний телефон має до кримінального провадження, а в ухвалі про арешт майна не доведено можливість використання арештованого майна, як доказу у кримінальному провадженні, то такі доводи є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Дослідивши доводи клопотання прокурора та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що встановлені у даному кримінальному провадженні фактичні обставини кримінальних правопорушень, за якими здійснюється досудове розслідування, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку про те, що вилучений мобільний телефон відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки оглядом вказаного мобільного телефону встановлено, що інформація, яка міститься на ньому, має доказове значення у кримінальному провадженні та містить відомості щодо вчинення кримінального правопорушення, яке розслідується, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України є підставою для його арешту, як речового доказу, з метою збереження.

При цьому, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження, при вирішенні питання щодо арешту майна, з підстав визначених ст. 170 КПК України, потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Не спростовують висновків слідчого судді про задоволення клопотання прокурора про арешт майна і доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6 не повідомлено про підозру у кримінальному проваджені та він є добросовісним власником вилученого майна, оскільки з огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Колегія суддів відхиляє також доводи апелянта про те, що сам по собі факт винесення слідчим постанови про визнання телефону речовим доказом не може бути достатньою підставою для накладення на нього арешту, так як вказана постанова слідчого, а також клопотання прокурора про арешт майна, з посиланням на встановлені у кримінальному провадженні фактичні обставини кримінального правопорушення, всупереч твердженням представника власника майна, містять відповідні мотиви та підстави на обґрунтування висновку про відповідність такого майна ознакам речових доказів, визначеним ст. 98 КПК України, зокрема, посилання на те, що зазначене майно зберегло на собі сліди кримінального правопорушення або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються у кримінальному провадженні.

Посилання апелянта на те, що ухвалою слідчого судді про надання дозволу на обшук було надано дозвіл на зняття інформації з електронних носіїв та не було надано дозвіл на вилучення мобільного телефона не є визначеною законом підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

Як убачається з положень ч. 7 ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

З урахуванням наведеного, відсутність мобільного телефону у переліку, щодо якого прямо було надано дозвіл на відшукання та вилучення в ухвалі слідчого судді про дозвіл на обшук, не є перешкодою для тимчасового вилучення такого майна та звернення у подальшому з клопотанням про його арешт, тому доводи апеляційної скарги у цій частині є безпідставними.

Крім цього, як убачається із клопотання прокурора, у органу досудового розслідування були достатні підстави вважати, що вилучене майно могло зберегти на собі сліди кримінального правопорушення або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому, за умови доведеності прокурором наявності беззаперечних підстав для накладення арешту на вилучене майно, порушення органами слідства вимог ст. 168 КПК України не можуть бути безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді та відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Необґрунтованими є і доводи адвоката про відмову у задоволенні попередніх клопотань прокурора про арешт майна ОСОБА_6 , оскільки дана обставина жодним чином не унеможливлює повторне звернення прокурора до суду з клопотанням про арешт майна, та не є передбаченою законом підставою для відмови у накладенні арешту на майно.

Інші доводи апеляційної скарги, з урахуванням наведеного, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст.170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08 травня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4