Справа № 756/509/25
Номер провадження № 1-кп/756/988/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 6 Оболонського районного суду міста Києва кримінальне провадження, внесене 10.01.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000992 у відношенні:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Києва, із середньою освітою, розлученого, маючого на утриманні малолітню доньку ОСОБА_10 , 2014 року народження, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

УСТАНОВИВ:

05.09.2024, близько 12:13 год., ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки «TOYOTA-HILUX», р.н. НОМЕР_1 , рухався у другій (середній) смузі проїзної частини вул. Набережно-Рибальській у м. Києві, зі сторони пр-ту С. Бандери в напрямку вул. Електриків.

В цей час, праворуч, по тротуару, вздовж проїзної частини вул. Набережно-Рибальська, по ходу руху вищевказаного автомобіля «ТOYOTA-HILUX», р.н. НОМЕР_1 , рухалась пішохід ОСОБА_11 .

В порушення вимог Правил дорожнього руху України, передбачених пунктами 1.3, 1.5, 2.3 « б», 10.1 та 11.13, ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки «TOYOTA-HILUX», р.н. НОМЕР_1 , відволікся від керування транспортним засобом у дорозі, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, розпочав маневр перестроювання праворуч з другої в першу (крайню праву) смугу, з подальшим виїздом праворуч на тротуар, за межі проїзної частини, внаслідок чого, поблизу заїзду на пр. С. Бандери в м. Києві здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , яка рухалась по тротуару і була обернена лівим боком та спиною до автомобіля. B результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження, від яких померла в кареті швидкої медичної допомоги на місці пригоди.

Указаними діями ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав повністю, підтвердивши обставини, а саме час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, він їх у повному обсязі підтверджує та пояснив, що 05.09.2024, близько 12:00 год., він керував автомобілем марки «ТOYOTA-HILUX», у тверезому стані, рухаючись по середній смузі по пр-ту Володимира Івасюка в напрямку вул. Набережно-Рибальська, зі швидкістю близько 50 км/год., проїжджаючи під шляхопроводом, на підлогу впав мобільний телефон, він за ним нахилився, відволікся, потягнув кермо автомобіля вправо та виїхав в праву смугу руху, а згодом виїхав на тротуар, де здійснив наїзд на жінку, яка йшла по ходу його руху . Він з`їхав з тротуару та одразу зупинився, викликав швидку допомогу, але, нажаль, жінка померла. У вчиненому він щиро кається, повністю визнає свою вину, добровільно відшкодував матеріальну та моральну шкоду родині потерпілої.

Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав позицію обвинуваченого, просив суд не позбавляти обвинуваченого волі, призначити покарання із застосуванням ст.75 КК України, оскільки обвинувачений повністю визнає свою вину, щиро розкаявся, не перешкоджав слідству, крім того не перебував в стані алкогольного сп`яніння, допомагає потерпілій, повністю відшкодував завдану шкоду.

Потерпіла ОСОБА_9 у судовому засіданні повідомила, що її мама ОСОБА_11 , 05.09.2024 біля 12-00 пішла з дому на роботу, рухалась пішки по вул. Набережно-Рибальській у м. Києві. Близько 12:30 год. їй повідомили, що мама померла внаслідок ДТП. Крім того, повідомила, що обвинувачений добровільно відшкодував завдану щкоду, претензій матеріального та морального характеру вона не має, просить суд призначити покарання, не пов`язане з його реальним відбуванням.

Представник потерпілої ОСОБА_8 у судовому засіданні підтримала позицію потерпілої, просила суд залишити позовну заяву потерпілої без розгляду у зв`язку з добровільним відшкодуванням обвинуваченим завданої матеріальної та моральної шкоди.

Прокурор у судовому засіданні вважав, що достеменно встановлено, що інкримінований ОСОБА_6 злочин вчинено останнім, просить суд визнати його винуватим та призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортним засобом на 3 роки, застосувавши ст.75 КК України, звільнивши від відбуття основного покарання з іспитовим строком на 3 роки.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 в повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочині при обставинах, викладених у обвинувальному акті. Тож, беручи до уваги, що прокурор, як учасник судового провадження також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, у тому числі обвинувачений ОСОБА_6 , потерпіла та представник потерпілої правильно розуміють зміст цих обставин, і відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає під примусом.

Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, потерпілу, представника потерпілої, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особистість обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої.

У судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_6 беззаперечно визнав свою винуватість, співпрацював з органом досудового розслідування, повністю повідомив про обставин вчинення кримінального правопорушення та відшкодував матеріальні збитки на потерпілій. Наведені відомості є достатніми, аби вважати дії ОСОБА_6 як каяття (щирий жаль з приводу вчинення кримінального правопорушення та осуд своєї поведінки), а отже підставою для врахування її як обставину, що пом`якшує покарання. Також суд бере до уваги, що і державне обвинувачення в особі прокурора, уважає наявність такої обставини, що пом`якшує покарання, - щире каяття, що було зазначено прокурором в судовому засіданні під час судових дебатів, хоча і не зазначено в обвинувальному акті. У зв`язку з чим, на думку суду, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України є щире каяття.

При цьому судом не було встановлено обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_6 відповідно до ст. 67 КК України. Принаймні, прокурор про наявність таких обставин не посилався під час судових дебатів, та такі відомості не вказані в обвинувальному акті.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорій тяжких злочинів, відповідно до ст. 12 КК України, його вид та суспільну небезпечність, а саме, що даний злочин вчинений з необережності, під час його вчинення обвинувачений не перебував у стані алкогольного або іншого сп`яніння, а також наслідки вчинення злочину, зокрема, що завдана потерпілій матеріальна та моральна шкода відшкодована. Також суд бере до уваги вже наведені відомості про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, у вчиненому розкаявся, засудив свою протиправну поведінку, має міцні соціальні зв`язки, малолітню дитину на утриманні.

При цьому в судовому засіданні при дослідженні особистості обвинуваченого відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання в порядку передбаченому статями 69, 69-1 КК України, не встановлено.

З урахуванням викладених обставин по справі, суд уважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, шляхом призначення ОСОБА_6 основного покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років зі звільненням від його відбуття на підставі ст.75 КК України, з іспитовим строком 2 роки із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Ураховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

У кримінальному провадженні потерпілою було заявлено цивільний позов, однак 29.05.2025 від потерпілої та її представника надійшла заява про залишення позовної заяви без розгляду, яку суд вважає за необхідне задовольнити та залишити позов без розгляду, відповідно до вимог п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України, через відмову позивача від підтримання позовних вимог.

Процесуальні витрати у провадженні, а саме витрати на проведення експертиз, підлягають стягненню з ОСОБА_6 на користь держави.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Питання про скасування арешту майна слід вирішити в порядку ст. 174 КПК України.

Керуючись статтями 7, 100, 124, 128-129, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавлення права керувати транспортним засобом строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, установивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили, не обирати.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_6 процесуальні витрати у провадженні, а саме витрати на проведення експертиз № СЕ-19/111-24/51576-ІТ від 25.09.2024 у сумі 3183 грн 60 коп., № СЕ-19/111-24/60205-ІТ від 17.10.2024 у сумі 2387 грн 70 коп. на користь держави.

Скасувати арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 18.09.2024, на транспортний засіб, автомобіль TOYOTA HILUX , р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_12 та перебуває на зберіганні на території спецмайданчику тимчасового затримання транспортних засобів по вул. Пухівська, буд. 3 в м.Києві, повернувши в володіння його власника ОСОБА_12 .

Речові докази - оптичний диск DVD-R, який перебуває в матеріалах досудового розслідування - залишити в матеріалах провадження.

Роз`яснити ОСОБА_6 , що відповідно до ч. 1 ст. 165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору, потерпілій та її представнику в порядку, визначеному ст. 376, 615 КПК України.

Суддя ОСОБА_1