печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2025 рокуслідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника власника майна - адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, як і ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 001463 від 19.05.2025, -

ВСТАНОВИВ:

В провадження слідчого судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання прокурора першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні №001463 від 19.05.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, у якому прокурор просить накласти арешт на майно: мобільний телефон марки «Iphone» моделі 15 Plus, IMEI1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 ; мобільний телефон марки «Redmi» «Note 9» ІМЕІ: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 ; ноутбук марки «НР» S/N: SC63132FGY; флеш накопичувач «Kingston» чорного кольору, яке вилучено під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 .

У судове засідання прокурор не з`явився, про дату, час та місце і розгляду клопотання повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд клопотання у його відсутність та протокол огляду від 04.07.2025, вимоги клопотання підтримав та просив задовольнити.

Представник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_4 подала до суду заяву про розгляд клопотання за її відсутності, у якій підтримала свої письмові заперечення на клопотання прокурора про арешт майна та просила відмовити у задоволенні поданого клопотання у зв`язку із його безпідставністю та необґрунтованістю.

Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено окрім іншого, що неприбуття учасників розгляду у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації сторонами, їх процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи в суді, ураховуючи, що підстав для визнання їх явки обов`язковою не має, вважаю за можливе розглянути клопотання у відсутність осіб, що не з`явилися.

Вивчивши клопотання прокурора, позицію адвоката, викладену у її запереченнях, дослідивши матеріали, долучені прокурором та адвокатом, слідчий суддя приходить наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №001463 від 19.05.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

Прокурор зазначає, що посадові особи ТОВ «АРХІТЕКТУРНО-БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «БУДМОНТАЖ», код ЄДРПОУ - 42766056 (надалі - ТОВ «АБК «БУДМОНТАЖ») шляхом шахрайства заволоділи бюджетними коштами, виділеними на потреби Військової частини НОМЕР_5 Національної гвардії України в особливо великих розмірах. Крім того, прокурор вказує, що органом досудового розслідування встановлені факти завищення цін на матеріали під час реконструкції Військової частини НОМЕР_5 Національної гвардії України, зокрема по договору №530-КЕС від 25.08.2023 встановлено, зокрема завищення вартості на пісок та профнастил Н60-850-0,7. Крім того, прокурор посилається на інші договори, укладені між Військовою частиною НОМЕР_5 Національної гвардії України та ТОВ «АБК «БУДМОНТАЖ».

24.06.2025 проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено речі, що мають значення доказу у кримінальному провадженні, однак щодо яких слідчим суддею прямо не було надано дозволу на їх вилучення, а саме: мобільний телефон марки «Iphone» моделі 15 Plus, IMEI1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 ; мобільний телефон марки «Redmi» «Note 9» ІМЕІ: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 ; ноутбук марки «НР» S/N: SC63132FGY; флеш накопичувач «Kingston» чорного кольору.

Оскільки вищевказані вилучені речі, на думку органу досудового розслідування, відповідають критеріям статті 98 КПК України та містять відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, постановою слідчого групи слідчих Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_7 від 24.06.2025 вищевказані речі було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №001463 від 19.05.2025.

04.07.2025 службовою особою ДСР НП України було проведено огляд вилучених у ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 мобільних телефонів «Iphone» моделі 15 Plus та «Redmi» «Note 9».

У зв`язку із чим, прокурор зазначає, що виникла необхідність у накладенні арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до частин першої та п`ятої статті 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема, є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Одночасно при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 172 КПК України, слідчий суддя не вирішує питання належності та допустимості доказів, отриманих в ході досудового розслідування, оскільки оцінка допустимості доказів має бути вирішена відповідно до вимог ст. 89 КК України під час ухвалення судового рішення при судовому розгляді кримінального провадження.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Так, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Положення даної норми КПК України узгоджуються із ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб;5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, п. п. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", п. п. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Так, як правову підставу для арешту майна, а саме - мобільного телефону марки «Iphone» моделі 15 Plus, IMEI1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 ; мобільного телефону марки «Redmi» «Note 9» ІМЕІ: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 ; ноутбуку марки «НР» S/N: SC63132FGY; флеш накопичувача «Kingston» чорного кольору, прокурор зазначає, що арешт необхідний з метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні №001463 від 19.05.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, за фактом шахрайського заволодіння бюджетними коштами, виділеними на потреби Військової частини НОМЕР_5 Національної гвардії України в особливо великих розмірах шляхом завищення цін на матеріальні ресурси.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, при наявності в матеріалах справи постанови про визнання речовими доказами, остання не може слугувати безумовною підставою для накладення на нього арешту, адже якщо виходити з структурного змісту норми ч. 3 ст. 170 КПК України, то слідує, що при вирішенні питання про накладення арешту на майно з даних підстав, слідчий суддя самостійно перевіряє відповідність ознак майна критеріям, передбаченим ст. 98 указаного Кодексу, при цьому висновки слідчого судді не залежать від наявності у кримінальному провадженні постанови про визнання вказаного майна речовим доказом.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що наявна в матеріалах клопотання постанова від 24.06.2025 про визнання мобільного телефону марки «Iphone» моделі 15 Plus, IMEI1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 ; мобільного телефону марки «Redmi» «Note 9» ІМЕІ: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 ; ноутбуку марки «НР» S/N: SC63132FGY; флеш накопичувача «Kingston» чорного кольору речовими доказами не містять чітко сформульованих мотивів їх прийняття та належного обґрунтування цих мотивів, як цього вимагають положення ч. 5 ст. 110 КПК України.

Поруч з цим, слідчий суддя звертає увагу, що під час постановлення ухвали про дозвіл на обшук надано можливість вилучення, зокрема комп?ютерної техніки, мобільних телефонів, флеш-карток та іншого виключно шляхом зняття копії інформації з них. Слідчий суддя враховує той факт, що володільцем майна безпосередньо надано паролі для подолання систем логічного захисту, що не позбавляло права органу досудового розслідування забезпечити завдання кримінального провадження без штучного створення додаткового правового статусу майна - тимчасового його вилучення та подальшої необхідності накладення арешту на нього.

Крім того, у долученому прокурором протоколі огляду від 04.07.2025 відсутні докази того, що вилучене під час обшуку у ОСОБА_6 майно зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, або містить інші відомості, які можуть бути використанні як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Факт встановлення будь-якого спілкування не може бути безумовною підставою для категоричних висновків про підтвердження обставин вчинення кримінального правопорушення. Слідчий суддя також враховує вимоги ст. 14 КПК України щодо можливості втручання у таємницю спілкування виключно на підставі судового рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Прокурором не надано доказів про використання вилучених речей як засобу чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, не надано відомостей про проведення експертного дослідження, а доступ до вилученого майна власником не обмежувався та в добровільному порядку надано паролі для подолання системи логічного захисту.

Слідчим суддею також враховано, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001260 від 18.11.2024 за фактом розтрати бюджетних коштів у особливо великих розмірах посадовими особами Національної гвардії України за попередньою змовою з ТОВ «АРХІТЕКТУРНО-БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «БУДМОНТАЖ», за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, під час виконання договорів по будівельно-відновлювальним роботамвійськової частини НОМЕР_5 Національної гвардії України.

Слідчим суддею встановлено, що 17.04.2025 постановою слідчого Державного бюро розслідувань кримінальне провадження №0001260 від 18.11.2024 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто у зв`язку із встановленою відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, що, в свою чергу, у відповідності до п. 9-1 ч. 1 ст. 284 КПК України є підставою для закриття кримінального провадження №001463 від 19.05.2025.

За таких обставин, на даному етапі досудового розслідування арешт майна суперечитиме загальним засадам кримінального провадження, встановленим кримінальним процесуальним законом.

З урахуванням вищевикладеного, оскільки у даному випадку при дослідженні матеріалів клопотання та доданих до нього доказів слідчим суддею не встановлено та стороною обвинувачення не доведено наявність обставин, які б свідчили про наявність підстав для арешту майна, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність залишення клопотання прокурора без задоволення.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 2, 107, 131, 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1