Справа № 283/2065/24
Провадження №11-кп/801/826/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - ОСОБА_2 (суддя-доповідач),

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора в режимі відеоконференції ОСОБА_6 ,

обвинуваченого в режимі відеоконференції ОСОБА_7 ,

захисників в режимі відеоконференції ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

потерпілої в режимі відеоконференції ОСОБА_10 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000225, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 05 червня 2024 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Малинського районного суду Житомирської області від 24 квітня 2025 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

у с т а н о в и в :

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом обставини

Вироком Малинського районного суду Житомирської області від 24 квітня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

Ухвалено початок строку відбування покарання рахувати з дня набрання вироком законної сили та зарахувати обвинуваченому у строк покарання, строк попереднього ув`язнення з часу його затримання 05 червня 2024 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку, що одному дню тримання під вартою відповідає один день позбавлення волі.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу, заходів забезпечення кримінального провадження та речових доказів.

За обставин, детально викладених у вироку, судом визнано доведеним, що 04 червня 2024 року близько 20:00 год у м. Малині по вулиці Городищанській, 58 ОСОБА_7 , за місцем проживання своїх сусідів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків з останнім, наблизився до нього та застосовуючи фізичну силу повалив ОСОБА_12 на підлогу в житловій кімнаті будинку і з достатньою силою прикладання, умисно, наніс численні (не менше трьох) удари кулаками по голові, заподіявши тілесні ушкодження у вигляді: вогнищевих крововиливів в ділянці чола зліва, в лівій тім`яній області волосяної частини голови; розмягчення речовини лобної долі лівої півкулі мозку; крововиливу між твердою і м`якою мозковими оболонками (субдуральний); набряку головного мозку; крововиливів під м`які мозкові оболонки лівої півкулі мозку по базальній і конвекситальній поверхням; крововиливів у вигляді множинних дрібно крапливих геморагій в крові і в білій речовині мозку лівої півкулі; крововиливів в речовину середнього мозку; крововиливів (вентрикулярні) в лівий шлуночок мозку у вигляді гемолізованої рідини і ліквору; скронево тенторіальної дислокації головного мозку на рівні скроневої частки лівої півкулі мозку і стовбуру мозку; по одному синцю в ділянках верхніх і нижніх повік правого і лівого очей і перенісся; садна в ділянці перенісся; перелому кісток носу; крововиливів на слизовій оболонці верхньої губи зліва, в проекції 21, 22, 24 зубного ряду; садна слизової оболонки верхньої губи зліва, в проекції 24 зуба; садна по каймі нижньої губи зліва, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, від яких потерпілий ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер в реанімаційному відділенні КНП «Коростенська центральна міська лікарня».

Смерть ОСОБА_12 настала від закритої черепно мозкової травми, що супроводжувалось геморагічним забоєм головного мозку; крововиливами в м`які тканини голови по внутрішній поверхні в ділянці чола зліва, і в лівій тім`яній ділянці; крововиливами між твердою і м`якою мозковими оболонками; крововиливами під м`які мозкові оболонки лівої півкулі мозку, в речовину середнього мозку, в лівий боковий шлуночок мозку; набряком і набубвінням головного мозку.

Дії ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати вирок Малинського районного суду Житомирської області від 24 квітня 2025 року через істотні порушення кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

судом не взято до уваги, що свідчення головного свідка у справі ОСОБА_11 є суперечливими, містять розбіжності в її показаннях як під час досудового розслідування так і допитів в судових засіданнях;

висновки суду про винуватість ОСОБА_7 ґрунтуються на припущеннях та недопустимих доказах, зокрема слідчих експериментах за участю обвинуваченого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_11 від 05 червня 2024 року, протоколі допиту свідка ОСОБА_11 від 05 червня 2024 року;

висновок судово-медичної експертизи № 88 від 19 серпня 2024 року є неповним, що підтвердив у судовому засіданні судмедексперт ОСОБА_13 ;

досліджені в судовому засіданні докази не підтверджують поза розумним сумнівом доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину;

суд першої інстанції не з`ясував чи проведено ефективне офіційне розслідування за заявою обвинуваченого щодо застосування до нього працівниками поліції психологічного примусу під час досудового розслідування та обмежився відповіддю Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області за результатами проведення службового розслідування.

Позиції учасників судового провадження

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисники підтримали доводи апеляційної скарги, з підстав викладених в ній та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги, указав, що оскаржуваний вирок є законним і обґрунтованим.

Потерпіла ОСОБА_10 заперечила проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, виступи учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг у їх межах, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З оскаржуваного вироку слідує, що указаних вимог закону при постановленні вироку судом першої інстанції у повній мірі не дотримано. Водночас допущені такі істотні порушення кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою скасування судового рішення з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Важливою умовою забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду є передбачена кримінальним процесуальним законом можливість перевірки законності та обґрунтованості судових рішень судами вищих інстанцій.

Забезпечення апеляційного та касаційного оскарження судових рішень згідно зі ст. 129 Конституції є одним із принципів судочинства.

Відповідно до ст. ст. 8, 9 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням засад законності та верховенства права, згідно з якими людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями й визначають зміст та спрямованість діяльності держави.

Законність, як загальна засада кримінального провадження, полягає в забезпеченні єдиного порядку кримінального провадження в усіх кримінальних провадженнях, неухильному дотриманні процесуальної форми та передбаченої процедури, однаковості застосування закону і поширюється на всі стадії та інститути кримінального процесу, всіх його суб`єктів, усі дії та процесуальні рішення.

Обов`язковою умовою прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення є неухильне дотримання вимог кримінального процесуального законодавства в процесі судового розгляду.

Законодавець передбачив у КПК відповідні правові інститути, зокрема: оскарження прийнятих рішень, їх скасування та зміну, вони, у свою чергу, є гарантіями дотримання засади законності, оскільки дають змогу своєчасно виправити допущені порушення норм процесуального і матеріального права.

Порушення, які перешкоджають суду повно та всебічно з`ясувати обставини кримінального провадження і постановити рішення, яке відповідає вимогам, встановленим КПК, визнаються істотними та тягнуть за собою його зміну або скасування.

Суд апеляційної інстанції при виявленні відповідних порушень повинен виходити не тільки з того, що вони фактично перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а й з потенційної можливості такого перешкоджання. Тобто для зміни або скасування вироку чи ухвали від суду апеляційної інстанції не вимагається встановлення наслідків, допущених судом першої інстанції порушень і причинного зв`язку між допущеними порушеннями і прийняттям незаконного та/або необґрунтованого рішення.

Рішення про скасування або про зміну судового рішення приймається судом апеляційної інстанції з урахуванням характеру допущених судом першої інстанції порушень та фактичних обставин справи в межах перегляду судом апеляційної інстанції.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Васильєв проти України» від 21 червня 2007 року (заява № 11370/02) «повноваження судів вищої інстанції переглядати справи повинне використовуватись для виправлення судових помилок та неправильності в здійсненні правосуддя, а не для проведення нового розгляду справи. Перегляд справи не повинен розглядатися як замаскована апеляція, а сама лише можливість існування двох точок зору на предмет не є підставою для повторного розгляду справи. Відхилення від цього принципу виправдане тільки в тому випадку, коли воно здійснене як зумовлене обставинами значного та непереборного характеру».

Відповідно до ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з ч. 6 ст. 22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Частиною першою статті 94 КПК України встановлено, що суд оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані в передбаченому КПК України порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню (ч. 1 ст. 84 КПК України).

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 87 КПК докази, отримані внаслідок застосування катувань, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження, є недопустимими.

Згідно з ч. 1 ст. 18 КПК України жодна особа не може бути примушена визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує, що нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Згідно з ч. 6 ст. 206 КПК України якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя, суд зобов`язані зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та, зокрема, доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи.

У контексті допустимості відомостей, отриманих від особи, яка заявляє про застосування поганого поводження з боку представників держави, слід ураховувати відповідну практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Зокрема, ЄСПЛ послідовно зазначає, що в тих справах, коли особа висуває небезпідставну скаргу про те, що вона була піддана неналежному поводженню зі сторони суб`єктів владних повноважень в порушення статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), це положення, якщо його тлумачити в світлі загального обов`язку держави відповідно до статті 1 цієї Конвенції, вимагає, щоб було проведено ефективне офіційне розслідування (рішення Kobets v. Ukraine, no. 16437/04, § 51, 14 February 2008).

Особа, яка робить таку заяву, має повідомити фактичні обставини поводження з нею і надати їм певне підтвердження або, якщо це неможливо з об`єктивних причин, інформацію, яка дасть можливість її перевірити і отримати підтвердження заяви. Хоча на заявника не може покладатися надмірний тягар обґрунтування заяви, однак він має надати інформацію, яка хоча б prima facie (з першого погляду) давала підстави для висновку про те, що погане поводження могло мати місце (рішення Dmitriy Valentinovich Goryanoy against Ukraine, no. 54630/13, §§ 27-29, 15 October 2019).

Аналогічну позицію висловив Верховний Суд у постанові № 532/47/16-к від 21 червня 2018 року.

Верховний суд підкреслив, що залишення без процесуальної уваги заяв обвинуваченої особи про фізичний та психологічний тиск є істотним порушенням кримінального процесуального закону відповідно до ст. 419 КПК України.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 не визнав своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину та заявив про застосування до нього під час досудового розслідування працівниками поліції недозволених методів досудового розслідування, зокрема психологічного примусу з метою примушування дати визнавальні покази.

Ухвалою Малинського районного суду Житомирської області від 12 грудня 2024 року зафіксовано заяву обвинуваченого та доручено керівнику Малинського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_14 організувати перевірку інформації повідомленої ОСОБА_7 про примушування його невстановленими працівниками поліції дати недостовірні визнавальні показання.

На виконання указаної ухвали начальником Малинського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_14 ініційовано проведення службового розслідування щодо можливих неправомірних дій працівників відділення поліції № 1 Коростенського РУП ГУНП у Житомирській області.

Згідно висновку про результати службового розслідування Коростенського РУП ГУНП у Житомирській області від 16 січня 2025 року відомості щодо неправомірних дій окремих поліцейських ВП № 1 Коростенського РУП ГУНП у Житомирській області визнано такими, що не знайшли своє підтвердження.

Водночас, відповідно до ч. 4 ст. 216 КПК України, досудове розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівником правоохоронного органу, здійснюють слідчі органів державного бюро розслідувань.

Відтак уповноваженим органом на здійснення перевірки обставин застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 недозволених методів психологічного впливу під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000225, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 05 червня 2024 року є Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у м. Хмельницькому, що поширює свою діяльність на Житомирську область.

Отже, у матеріалах кримінального провадження відсутнє процесуальне рішення уповноваженого органу, складене за наслідками перевірки фактів, викладених обвинуваченим ОСОБА_7 в показах наданих в суді першої інстанції щодо застосування до нього працівниками поліції методів психологічного впливу на стадії досудового розслідування.

Колегія суддів вважає такі порушення істотними, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Указане у свою чергу позбавляє суд апеляційної інстанції перевірити доводи апеляційної скарги сторони захисту.

Ураховуючи викладене, колегія суддів уважає, що судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 здійснено судом першої інстанції з істотним порушенням вимог кримінального процесуального Закону, що відповідно до ст. ст. 409, 412, 415 КПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги захисника, скасування вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до частини другої, третьої статті 415 КПК України призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, правильності кваліфікації дій обвинуваченого, застосування судом того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Скасовуючи вирок у зв`язку з істотним порушеннями вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів не входить в обговорення доводів, викладених в апеляційній скарзі, не досліджує їх та вважає, що останні підлягають ретельній перевірці під час нового судового розгляду.

Під час нового розгляду суду першої інстанції, неухильно дотримуючись вимог КПК України, необхідно звернути увагу на встановлені під час апеляційного розгляду та зазначені в ухвалі суду факти порушення вимог кримінального процесуального закону та в залежності від установленого прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 407 КПК України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Згідно зі статтею 409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є: неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 судом першої інстанції допущено істотні порушення кримінального процесуального закону, тому ухвалено вирок, який не відповідає вимогам статті 370 КПК України, що є підставою для його скасування з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412, 415, 419, 424, 532 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Малинського районного суду Житомирської області від 24 квітня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000225, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 05 червня 2024 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України скасувати.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4