Справа №534/1803/24
Провадження №1-кс/534/274/25
УХВАЛА

02 липня 2025 року місто Горішні Плавні

Слідчий суддя Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ ВП № 2 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області лейтенанта поліції ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному у Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000242 від 16.04.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у с т а н о в и в:

До Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області звернулася слідча СВ ВП № 2 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області лейтенанта поліції ОСОБА_6 із клопотанням, погодженим прокурором, в якому прохає застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів.

Обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вмотивовано слідчою вмотивовано тим, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено в України воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжений.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та який в подальшому продовжено, згідно Законів України № 2119-IX від 15.03.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»», № 2212-ІХ від 21.04.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»», № 2263-ІХ від 22.05.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»», № 2500-ІХ від 15.08.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»», № 2738-ІХ від 16.11.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»», № 2915-ІХ від 07.02.2023 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»», № 3057-ІХ від 02.05.2023 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»», № 3275-ІХ від 27.07.2023 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»», № 3429-ІХ від 08.11.2023 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»», № 3564-ІХ від 06.02.2024 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»», № 3684-ІХ від 08.05.2024 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»», № 3891-ІХ від 23.07.2024 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»», та Указом від 28 жовтня 2024 року № 740/2024, затвердженим Законом України від 29 жовтня 2024 року № 4024-IX), продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 8 лютого 2025 року строком на 90 діб.

Указом Президента України № 65/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом та яку в подальшому продовжено у відповідності до Указів Президента України від 17 травня 2022 року № 342/2022, від 12 серпня 2022 року № 574/2022, від 7 листопада 2022 року № 758/2022, від 6 лютого 2023 року № 59/2023, від 1 травня 2023 року № 255/2023, від 26 липня 2023 року № 452/2023, від 6 листопада 2023 року № 735/2023, від 05 лютого 2024 року № 50/2024 , від 06 травня 2024 року № 272/2024, від 23 липня 2024 року №470/2024, від 28 жовтня 2024 року №741/2024, від 14 січня 2025 року №27/2025 строк проведення загальної мобілізації продовжується на 90 діб згідно з указом Президента України.

Так, 20.02.2024 військовозобов`язаний рядовий запасу ОСОБА_4 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 за викликом із підприємства для звірки й уточнення облікових даних і проходження медичного огляду військово-лікарською комісією, в ході якого згодом його визнано придатним до військової служби. У цей же день військовозобов`язаному ОСОБА_4 доведені вимоги законодавства України з питань оборони під особистий підпис

20.03.2024 о 11:30 год. ОСОБА_4 отримав бойову повістку про явку до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 , на 19:00 год. 08.04.2024 року для відправлення у військову частину НОМЕР_1 у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації.

В подальшому, ОСОБА_4 будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, за відсутності передбачених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» підстав для відстрочки від призову, будучи визнаним придатним до військової служби, усвідомлюючи значення та протиправний характер своїх дій, 08.04.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив, чим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.

Таким чином, ОСОБА_4 , підозрюється в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України.

За вказаним фактом підозрюється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Комсомольськ, громадяни України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий.

Причетність ОСОБА_4 до вказаного кримінального правопорушення підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами, а саме:

-повідомленням про кримінальне правопорушення ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

-копіями документів наданими ІНФОРМАЦІЯ_5 , а саме:

-копією картки обстеження та медичного огляду;

-довідкою військово-лікарської комісії;

-копією повістки;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_7 ;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_8 ;

Таким чином ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні нетяжкого злочину, за який в аспекті кримінально-правової кваліфікації передбачається покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років.

Сторона обвинувачення звертає увагу на:

- наявність вагомих доказів про вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення;

- тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим за ст. 336 КК України до 5 років позбавлення волі.

- стан здоров`я ОСОБА_4 підозрюваний є працездатною особою, відсутність місця роботи, міцних соціальних зв`язків.

Запобігання ризикам, зазначеним в клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів є недоцільним, оскільки здійснювати контроль за поведінкою підозрюваного, при його можливості вільно пересуватись, буде не можливо та ОСОБА_4 зможе переховуватись від слідства та суду.

Прокурор в судовому засіданні вказане клопотання підтримав, посилаючись на зазначені у ньому обставини. Зазначаючи про наявність ризиків пов`язаних із тим, що ОСОБА_4 може здійснювати дії щодо переховування від слідчого, прокурора, суду.

Захисник підозрюваного ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 заперечив проти клопотання слідчої, надав пояснення та документи характеризуючі підозрюваного просив відмовити у задоволенні цього клопотання.

Підозрюваний погодився з думкою свого захисника.

З`ясувавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи (клопотання), за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 4 ст. 176, ст. 177 КПК України, запобіжні заходи застосовуються під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який відповідно до ст.183 КПК України може бути застосований, зокрема, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що конкретна особа, можливо вчинила злочин (п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України»).

За змістом ст.194 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази, обставини, які свідчать, 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Одночасно, слідчий суддя зазначає, що у відповідності до ст.198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи; репутацію підозрюваного, його майновий стан; наявність судимостей.

В якості підстави для застосування найсуворішого запобіжного заходу слідча у внесеному клопотанні посилається на наявність трьох ризиків, що передбачені ст.177 КПК України, а саме: можливість переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду, можливість незаконного впливу на свідків та потерпілого, а також можливість вчинення іншого кримінального правопорушення. Наявність зазначених ризиків була підтримана слідчим та прокурором у судовому засіданні.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Слідчий суддя зазначає, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 01.06.2006 року у справі «Мамедова проти Росії», (пункті 74) Суд вказував, що хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину. Тримання під вартою також не можна застосовувати як передбачення вироку у формі позбавлення волі.

Обмеження розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості застосування до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).

Прокурор наголосив на меті застосування запобіжного заходу, а саме запобігання спробам підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду.

Стороною захисту надані пояснення (заперечення) з доказами, якими спростовувалось дане клопотання слідчої.

Відповідно до чч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

На підставі п. 48 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova) за відсутності обґрунтованої підозри особа не можу бути за жодних обставин взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри.

Так, потреби досудового розслідування не можуть виправдовувати ступінь втручання у права та свободи людини, якщо вони здійснюються лише з метою створення такого процесуального примусу, що змушує особу поводитись певним чином на шкоду своїм же правам давати показання з а наявності права не давати їх взагалі (наприклад, щодо себе або членів своєї сім`ї).

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Слідчий суддя не погоджується з клопотанням прокурора про обрання підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, підозрюваний має стійкі соціальні зв`язки, 3-х дітей, двоє з яких неповнолітні і знаходяться на його утриманні. Повнолітня дочка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 є студенткою Центральноукраїнського державного університету імені Володимира Винниченка (факультет педагогіки, психології та мистецтв), які підозрюваний забезпечує життєдіяльність. Стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_4 такий, що останній має суттєві проблеми, а саме гіпертрофію міокарда ЛШ, вузловий зоб І ступеня, цукровий діабет, артроз колінних суглобів.

Суд враховує, що підозрюваний особисто з`явився до суду.

За таких обставин тримання підозрюваного ОСОБА_4 під вартою буде занадто суворим.

Також, враховуючи, що у підозрюваного у приватній власності є частка квартири АДРЕСА_3 .

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, згідно з Рішенням від 12 лютого 2015 року у справі «Подвезько проти України» за заявою №74297/11, суд нагадує, що п. 1 ст. 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свобод и не вважалося свавільним, недостатньо самого факту застосування цього заходу згідно з національним законодавством - він також повинен бути необхідним за конкретних обстави див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» п.1 ст.5 Конвенції має відповідати вимозі пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, в якому здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнені.я (див. рішення у справах «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява .№ 11036/03, п. 55, ЕСНR 2008-... (витяги), та «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява №38 717/04, п. 28, від 14.10.2010 року). Суд також встановлював, що п. 3 ст. 5 Конвенції вимагає надання переконливого обґрунтування органами влади будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є. Аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними.

Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (див. рішення від 04.10.2005 року у справі «Бекчієв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями). Суд раніше вже встановлював, що українське законодавство на час подій не передбачало процедури перегляду законності продовжуваного тримання під вартою після завершення досудового слідства, яка б відповідала вимогам п.4 ст.5 Конвенції (див. рішення у справах «Молодорич проти України» (Molodorych v. Ukraine), заява№ 2161/02, п. 108, від 28.10.2010 року; «Плєшков проти України» (Pleshkov v. Ukraine), заява № 37789/05, п. 42, в 10.02. 2011 року; вищезазначене рішення у справі «Харченко проти України» (Кharchenko v. Ukraine), п. 100, і рішення у справах «Цигоній проти України» (Tsygoniy v. Ukraine ), заява № 19213/04, п. 78, від 24.11.2011 року, і «Tapaн проти України» (Taran v. Ukraine), заява № 31898/06, п. 81, від 17.10.2013 року).

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, яке згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, які є джерелом законодавства, у справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, рішення від 11 липня 2006 року - «одне, тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу». А у справі «Мамедова проти Росії» № 7064/05, рішення від 01 червня 2006 року Європейський суд дійшов такого висновку: «посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Таким чином, стороною обвинувачення не доведено ризик переховування від органу досудового розслідування і суду передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Приймаючи рішення з цього питання, суд має дослідити обставини, які відповідно до ст.178 КПК України враховуються при застосуванні запобіжного заходу, обґрунтованість такого застосування щодо конкретної особи, зважаючи на дані про її соціальні зв`язки, місце проживання, схильності, способу життя і поведінки тощо.

При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України», п.29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 у справі «Хайредінов проти України»).

Умовою застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою (виходячи з його правової природи), серед іншого має бути також обґрунтована впевненість судді у тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Одже, слідчий суддя дійшов висновку про те, що запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту буде найбільш виправданим.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.176-178,181,194 КПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Клопотання слідчого СВ ВП № 2 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області лейтенанта поліції ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному у Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000242 від 16.04.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити частково.

Обрати підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Комсомольськ, громадянину України, проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимому - запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 2 місяці із покладенням на нього обов`язків:

1) прибувати до суду/прокурора за телефонним або письмовим викликом;

2) не залишати місце свого проживання: АДРЕСА_2 цілодобово;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

Роз`яснити, що за невиконання вищевказаних зобов`язань до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Направити копію ухвали про застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту для контролю органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного та прокурору Горішньоплавнівського відділу Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області.

Встановити строк дії ухвали до 03 вересня 2025 року включно.

Копію ухвали вручити прокурору, підозрюваному ОСОБА_4 та його захиснику.

Ухвала може бути оскаржена протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення, шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_10

Повний текст ухвали оголошено 07.07.2025 року о 10 год. 00 хв.