ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/3414/17 Номер провадження 11-кп/814/1340/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції провадження за апеляційною скаргою прокурора Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 28 березня 2025 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою суду задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 про зарахування строку попереднього ув`язнення до строку позбавлення волі.

Зараховано в строк покарання, призначеного ОСОБА_7 вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 20 грудня 2017 року, яким йому призначено покарання у вигляді 5 років 1 місяця позбавлення волі за ч.1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 311, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України, строк попереднього ув`язнення за період 23 жовтня 2017 року по 01 лютого 2018 року включно, тобто до дати набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Приймаючи вказане рішення, суд, відповідно до матеріалів кримінального провадження та обставин встановлених в ході судового розгляду клопотання, встановив, що ОСОБА_7 вчинено ряд кримінальних правопорушень до 20 червня 2017 р. (включно) і щодо нього продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом №2046?VIII, що вказує на те, що «Закон Савченко» має переважаючу (ультраактивну) дію та підлягає до застосування у даному випадку.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу районного суду, постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_7 про зарахування строку попереднього ув`язнення з 23.10.2017 по 01.02.2018 включно у строк відбування покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 20.12.2017, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII від 18.05.2017.

На обґрунтування апеляційних вимог посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Вказує, що у вироку Ленінського районного суду м. Полтави від 20.12.2017 не вказано, що злочин вчинений до 21.06.2017, а зазначено, що злочин вчинено «у невстановлений час, але до 16.08.2017», що не унеможливлює вчинення злочину у період з 21.06.2017 по 16.08.2017 (майже два місяці), тобто поза межами дії ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015.

Зазначає, що вказаний період не дає підстав для однозначного твердження про вчинення злочину до 21.06.2017, коли застосовувалася ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015, тобто застосування зазначеної норми є неправомірним через відсутність чітких доказів часу вчинення злочину до 21.06.2017.

Вказує, що внесення відомостей (провадження) до ЄРДР та допит свідків 16.05.2017, на які посилається місцевий суд, не є прямими доказами часу вчинення злочину, а лише свідчить про хід розслідування.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримав вимоги апеляційної скарги прокурора та просив скасувати ухвалу суду як незаконну. Засуджений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили ухвалу суду залишити без змін.

Мотиви суду.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Судом першої інстанції вказаних вимог закону було дотримано.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднім ув`язненням є запобіжний захід, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Відповідно до абзацу 1 ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції від 26 листопада 2015 року) зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

При цьому в розумінні ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції від 26 листопада 2015 року) у строк попереднього ув`язнення включається строк:

а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду;

б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання;

в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження;

г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи;

ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Таким чином, буквальний зміст абзацу 1 ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції від 26 листопада 2015 року) указує на те, що вказана норма визначає правила зарахування у строк покарання строку саме попереднього ув`язнення, а не будь-якого періоду перебування особи в установах попереднього ув`язнення.

Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року (справа № 663/537/17 провадження №13-31кс18) щодо застосування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання):

- якщо особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (пряма дія Закону № 838-VIII);

- якщо особа вчинила злочин в період до 23 грудня 2015 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (зворотна дія Закону № 838-VIII як такого, який «іншим чином поліпшує становище особи» у розумінні ч. 1 ст. 5 КК України);

- таким чином, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі;

- якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII. В такому разі Закон № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону № 2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України не допускається;

- якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII (пряма дія Закону № 2046-VIII).

Як було встановлено судом першої інстанції, вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 20 грудня 2017 року ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 311, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано у строк покарання ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення у період з 24.03.2015 по 28.05.2015, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Визначено строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 23 жовтня 2017 року.

Відповідно до ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 01.02.2018 відмовлено ОСОБА_7 у відкритті провадження за апеляційною скаргою на вирок Ленінського районного суду м. Полтави від 20.12.2017.

Згідно з розпорядженням про виконання вироку, вирок Ленінського районного суду м. Полтави від 20.12.2017 набрав законної сили 01 лютого 2018 року.

Судом також встановлено, що під час досудового розслідування ОСОБА_7 23.10.2017 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України та тримався під вартою до ухвалення вироку у справі 20.12.2017.

Після ухвалення вироку 20.12.2017 та до 01.02.2018 (дати набрання вироком законної сили), утримувався у ДУ « Полтавська установа виконання покарань (№23)».

Зазначені обставини ніким не оспорюються.

В той же час, як вбачається із вироку Ленінського районного суду м. Полтави від 20 грудня 2017 року, ОСОБА_7 був засуджений зокрема за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 307 КК України, за незаконне виготовлення, зберігання, а також незаконний збут психотропних речовин, за незаконне виготовлення, зберігання, а також незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу.

Так, ОСОБА_7 у невстановлений час, але до 16.08.2017 за місцем свого проживання незаконно виготовив з метою збуту та зберігав психотропну речовину метамфетамін, а також особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований.

Тобто не було встановлено достовірно, коли саме ОСОБА_7 здійснив виготовлення психотропної речовини та особливо небезпечного наркотичного засобу та початок їх зберігання. Зазначено лише, що не пізніше 16.08.2017.

Слід звернути увагу, що злочин, передбачений ст. 307 КК України, визнається закінченим з моменту вчинення однієї із зазначених у цій статті альтернативних дій.

Судом правильно проаналізовано, що відповідно до матеріалів кримінального провадження № 553/3414/17, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 квітня 2017 року за № 0000546 ( т. 1 а.с.1-3), що свідчить про те, що протиправні дії, які інкримінувалися останньому органом досудового розслідування, були вчинені ним до 26.04.2017, тобто до дати з якої і було розпочато вказане кримінальне провадження.

Згідно реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадження № 0000546 від 26.04.2017, 16 травня 2017 року проведено допит свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ( т. 1 а.с.4-8), котрі і були заявниками у вказаному кримінальному провадженні.

Таким чином висновки суду першої інстанції щодо того, що ОСОБА_7 міг вчинити дії, які охоплюються ст. 307 КК України, до 21.06.2017, що не суперечить встановленим вироком суду обставинам, не спростовані прокурором, а отже його заперечення про неправомірність застосування судом положень ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII, через відсутність чітких доказів часу вчинення злочину до 21.06.2017, є необгрунтованими, оскільки прокурором не доведено зворотного, а саме, що ОСОБА_7 вчинено дії, які йому інкримінувалися, саме після 21.06.2017, а не до цього, що з огляду на наведені вище обставини, не виключається.

З огляду на викладене, прокурором не наведено переконливих доводів, які б свідчили про незаконність ухвали суду першої інстанції, а колегією суддів не встановлено законних підстав для її зміни чи скасування.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 28 березня 2025 року щодо засудженого ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4