Провадження №: 1-кп/752/1979/25
У Х В А Л А

19.05.2025 м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

у ході проведення в залі суду у м. Києві відкритого підготовчого судового засідання у кримінальному провадженні № 0000631 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Карпилівка Волинської обл., зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання у м. Києві, раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Голосіївського районного суду міста Києва надійшов обвинувальний акт, затверджений прокурором Голосіївської окружної прокуратури ОСОБА_6 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 121 КК України (умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого), відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.05.2025 за № 0000631, а також реєстр матеріалів досудового розслідування.

У підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого під вартою.

Мотивуючи своє клопотання, прокурор послався на обґрунтованість висунутого ОСОБА_4 обвинувачення за ч. 2 ст. 121 КК України та наявність доказів, які доводять події злочину, визнання обвинуваченим винуватості, послався на ризики переховування від суду (адже він усвідомлює тяжкість покарання, що передбачене законодавством), незаконного впливу на свідків, як не допитувалися судом, вказав на те, що порука не може бути застосована до ОСОБА_4 в якості запобіжного заходу, адже він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти життя і здоров`я, порука не доцільна до застосування, адже потенційні поручителі до суду не зверталися, застава слідчим суддею не визначалася і її застосування не є обов`язковим у цій категорії кримінального правопорушення.

Обвинувачений заперечень не навів, усвідомлює необхідність дії запобіжного заходу.

Захисник висловився про те, що його позиція не може відрізнятися від думки підзахисного, спілкування з ОСОБА_4 мав, правові консультації надав і надає.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Так, за приписами розділу ІІ КПК України у кримінальному провадженні, з метою його дієвості, можуть бути застосовані заходи забезпечення, до яких, серед іншого, належать запобіжні заходи, у тому числі тримання під вартою.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті (переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується).

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Розглядаючи питання запобіжного заходу та доцільність його продовження, суд враховує обставини кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , ступінь його тяжкості та кваліфікацію - умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

На переконання суду описані прокурором ризики є наявними і сталими. Зокрема суд враховує, що ОСОБА_4 не має офіційного місця роботи і підтвердженого місця проживання у м. Києві, розлучений, що свідчить про відсутність сталих і міцних соціальних зв`язків. Також обвинувачений не підтвердив наявності поручителів чи застоводавців, а тому суд виходить з того, що він не має легального пасивного джерела доходу, не має підтвердженого місця проживання у м. Києві, місця роботи, тобто соціально-емоційної прив`язки до м. Києва, а тому, будучи обізнаним про покарання, яке передбачено санкцією ч. 2 ст. 121 КК України може вжити заходів, за умови перебування поза межами установи тимчасового тримання, щодо переховування від суду для уникнення кримінальної відповідальності адже усвідомлення тяжкості покарання обумовлює бажання не бути засудженим.

З огляду на стадію кримінального провадження, ризики незаконного впливу на свідків, суд вважає високими, адже вони наразі не допитані.

Можливостей вжиття відносно обвинуваченого особистої поруки не вбачається, оскільки жодних заяв з цього приводу до суду не надходило.

Підтвердженого місця проживання у м. Києві обвинувачений не має, а тому застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту видається недоцільним.

Відповідно до абз. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

Також суд зважає на усталену практику Європейський суд з прав людини, який неодноразово вказував на те, що наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей і тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає інтереси забезпечення права на свободу. Зазначена інституція зазначає, що суд своїм рішенням зобов`язаний забезпечити не тільки права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони суспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

За наведених обставин суд вважає за можливе продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 строком на 60 днів без витхначення застави, адже на переконання суду менш суворі запобіжні заходи, не зможуть забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків, які випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду та не забезпечать його належну процесуальну поведінку.

Керуючись ст. 177, 331, 372, 395 КПКУкраїни, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів до 17.07.2025 включно.

2. Відлік строку запобіжного заходу рахувати з 19.05.2025.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1