Справа № 372/1928/25
Провадження № 1-кп-256/25
В И Р О К

іменем України

28 липня 2025 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , її захисника ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 та його законного представника ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000006 від 03.01.2025 року по обвинуваченню: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, заміжньої, має двох малолітніх дітей, яка є військовослужбовцем, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; раніше не судимої, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 19.12.2024 року о 16 год. 40 хв., перебуваючи на території дитячого майданчику, що розташований на території багатоквартирного будинку за адресою: вул. Київська, 174, м. Обухів Київської області та міні маркету «Продукти», діючи умисно, нахабно та зухвало, грубо порушувала громадський порядок. Порушення громадського порядку, яке орган обвинувачення кваліфікував, як хуліганство з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, звелося до наступних дій. ОСОБА_4 висловлювалась нецензурною лайкою в бік малолітніх осіб ОСОБА_8 , 2012 р. н., ОСОБА_9 , 2012 р.н., ОСОБА_10 , 2012 р.н., використавши нікчемний привід, який полягав у звинуваченні хлопців у спричинення її сину ОСОБА_11 , 2017 року народження, тілесних ушкоджень. При цьому ОСОБА_8 повалила на асфальтоване покриття обличчям донизу і сівши на ноги останнього, притиснула голову до землі, заподіявши садна в правій надбрівній ділянці та забій м`яких тканин в ділянці правого стегна, що відноситься до легких тілесних ушкоджень. Потім ОСОБА_4 змусила потерпілого ОСОБА_12 стати на коліна та вибачитися перед її сином

ОСОБА_13 першу чергу, зважаючи на позицію захисту, суд повинен відповісти на ключове питання, чи мало місце відносно ОСОБА_14 подвійне притягнення до відповідальності за одне й те саме правопорушення.

Стаття 4 Протоколу 7 Європейської конвенції з прав людини гарантує право особи не бути засудженим чи покараним двічі «non bis in idem».

І, відповідаючи на це запитання, із врахуванням практики ЄСПЛ суд прийшов до висновку про те, що притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності в цьому кримінальному провадженні не є порушенням принципу «non bis in idem».

Так, в справі ОСОБА_15 ) проти Росії 14939/03 ЄСПЛ констатував: « Щодо наявності «звинувачення в кримінальній справі» в сенсі цього правового положення, Велика Палата, як і палата, вважає, що процедура, яку від початку було застосовано до заявника, хоча й кваліфікується як адміністративна у внутрішньому праві, мусить розглядатися як кримінальна з точки зору природи правопорушення, що визначається як «незначні порушення громадського порядку», та серйозності застосованого покарання. З питання ідентичності правопорушень, Судом в минулому вживались різні підходи, які робили наголос або на ідентичності фактів, незалежно від їх правової кваліфікації; або на правовій кваліфікації, виходячи з принципу, що ті самі факти можуть кваліфікуватись як різні правопорушення; або на пошуку суттєвих ознак, які є спільними для двох правопорушень. Вважаючи, що така різноманітність в підходах є джерелом правової невизначеності, яка є несумісною із основоположним правом, що гарантується статтею 4 Протоколу №7, Суд вирішив зробити уточнення стосовно того, яке поняття належить вкладати у вислів «те саме правопорушення» в сенсі Конвенції. Проаналізувавши розуміння, в якому право не бути судимим та покараним двічі подається в інших міжнародних інструментах, таких як Міжнародний пакт про цивільні та політичні права, прийнятий Організацією Об`єднаних Націй, Хартія основоположних прав Європейського Союзу та Американська конвенція про права людини, Суд вважає, що стаття 4 Протоколу №7 мусить сприйматись в тому сенсі, що вона забороняє переслідувати чи судити одну особу за друге правопорушення, якщо останнє походить з тих самих фактів або фактів, що "по суті" є такими ж, як і ті, по яких мало місце перше правопорушення. Ця гарантія вступає в дію, коли розпочато нове переслідування, а попереднє рішення про виправдання чи засудження вже набрало законної сили».

Окрім цього, в цьому ж рішенні Велика Палата ЄСПЛ виснувала, що дія ст. 4 Протоколу № 7 до Конвенції поширюється не тільки на право не бути покараним двічі, але й на право не піддаватися двічі переслідуванню та не притягатися до суду двічі.

Виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, хоч і за національним законом, особа притягується до адміністративної відповідальності, їй пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання (пункт 51 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Михайлова проти Російської Федерації»).

У свою чергу, поняття «кримінальна процедура», що міститься у тексті ст. 4 Протоколу № 7, повинна тлумачитися у світлі загальних принципів, які стосуються відповідних понять «кримінальне обвинувачення» і «покарання» у статтях 6 і 7 ЄКПЛ відповідно («Хаарвіг проти Норвегії», 2007 р.; «Розенквіст проти Швеції», 2004 р.; «Манассон проти Швеції», 2003 р.; «Гектан проти Франції», 2002 р.; «Маліж проти Франції», 1998 р.; «Нільссон проти Швеції», 2005 р. та ін.).

При застосуванні ст. 4 Протоколу № 7 важливим є те, що відповідно до усталеної прецедентної практики ЄСПЛ існують три критерії - «критерії Енгеля», які повинні враховуватися при визначенні того, було чи не було у справі висунуте «кримінальне обвинувачення».

Першим критерієм є правова кваліфікація правопорушення відповідно до національного права, другим сам характер правопорушення, а третім - ступінь суворості покарання, яке може бути застосоване до винної особи. Другий і третій критерії є альтернативними і не повинні обов`язково застосовуватися у сукупності. Це, однак, не виключає застосування кумулятивного підходу, коли окремий аналіз кожного критерію не дозволяє зробити однозначний висновок про існування кримінального обвинувачення.

Фактичні дані.

Відповідно до обвинувального акту від 10 квітня 2025 року ОСОБА_4 19.12.2024 року о 16 год. 40 хв., перебуваючи на території дитячого майданчику, що розташований на території багатоквартирного будинку за адресою: вул. Київська, 174, м. Обухів Київської області та міні маркету «Продукти», діючи умисно, нахабно та зухвало, грубо порушувала громадський порядок. ОСОБА_4 висловлювалась нецензурною лайкою в бік малолітніх осіб ОСОБА_8 , 2012 р. н., ОСОБА_9 , 2012 р.н., ОСОБА_10 , 2012 р.н., використавши нікчемний привід, який полягав у звинуваченні хлопців у спричинення її сину ОСОБА_11 , 2017 року народження, тілесних ушкоджень. При цьому ОСОБА_8 ОСОБА_4 повалила на асфальтоване покриття обличчям донизу і сівши на ноги останнього, притиснула голову до землі, заподіявши садна в правій надбрівній ділянці та забій м`яких тканин правого стегна, що відноситься до легких тілесних ушкоджень. Потім ОСОБА_4 змусила потерпілого стати на коліна та вибачитися перед її сином ОСОБА_16 . Орган обвинувачення кваліфікував дії як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 296 КК України «Хуліганство», яке виразилося у порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю. Слід зазначити, що потерпілою особою в рамках кримінального провадження визнаний ОСОБА_17 , 2012 р. н.

Відповідно до Постанови Обухівського районного суду Київської області від 15 січня 2025 року, ОСОБА_4 19.12.2024 року, перебуваючи на території дитячого майданчику, що розташований на території багатоквартирного будинку за адресою: вул. Київська, 176-А, м. Обухів Київської області, висловлювалася нецензурною лайкою в бік ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого порушила громадський порядок та спокій громадян, чим вчинила правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАп «Дрібне хуліганство». Провадження в справі закрито в зв`язку із відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала законної чинності.

Висновки суду з цього питання.

Ст. 173 КУпАП «Дрібне хуліганство» є за суттю «кримінальним правопорушенням», оскільки відповідає всім трьом «критеріям Енгеля».

Стосовно того, чи мало місце повторне переслідування, суд вважає, що ОСОБА_4 не зазнала подвійного переслідування, оскільки в рамках адміністративної справи її дії були спрямовані проти потерпілого ОСОБА_18 і виражалися лише у нецензурній лайці в його бік. В той же час, визнаний потерпілим в кримінальному провадженні - ОСОБА_19 зазнав на свою адресу з боку ОСОБА_4 не тільки нецензурної лайки, але й застосування фізичного насильства, в результаті якого отримав легкі тілесні ушкодження, та інших більш принижуючих за своєю інтенсивністю дій у вигляді «ставлення його на коліна». Зазначені дії справедливо дали органу обвинувачення підстави вийти за межі «дрібного хуліганства» і кваліфікувати їх як інше по суті діяння, незважаючи на перебування описаних подій в одному часовому та територіальному контексті.

Отже, відповівши не перше питання, суд переходить до оцінки доказів провини обвинуваченої ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 1 ст. 296 КК України хуліганством визнається - грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

В постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про хуліганство» від 22.12.2006 року № 10 в п. 5 виснується, що за ознакою особливою зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалося, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею.

Суд погоджується із кваліфікацією її дій, наданих органом обвинувачення.

Із показів малолітнього потерпілого ОСОБА_12 , 2012 р. н., вбачається, що за вказаних в обвинувальному акті обставинах, до нього та двох його друзів підійшла ОСОБА_4 повалила його на землю обличчям до низу, сіла на нього, притулила голову до землі, і почала питати, хто бив її сина. Потім, не отримавши відповідь, почала кричати нецензурною лайкою на всіх трьох, ігноруючи зауваження перехожих. В подальшому ОСОБА_4 схопила його за одежу, поставила на коліна перед своїм сином і змусила вибачитися перед ним.

Свідок ОСОБА_20 , 2012 р. н., підтвердив, що ОСОБА_4 повалила ОСОБА_12 на асфальт, притискала його голову до землі руками, висловлювалася при цьому нецензурною лайкою, звинувачуючи всіх в нанесеній її синові образі. Потім ОСОБА_4 поставила ОСОБА_21 на коліна та змусила вибачитися перед її сином.

І потерпілий ОСОБА_19 і свідок ОСОБА_20 заперечили завдання будь-якої шкоди синові ОСОБА_4 напередодні, також вони зазначили, що ОСОБА_4 не звертала уваги на зауваження перехожих, зокрема, двох жінок.

Свідок ОСОБА_22 , яка є однією із двох жінок, на яких посилалися свідки, показала, що за вказаних обставин побачила, як на дитячому майданчику жінка в воєнній формі нецензурно та голосно висловлювалася в бік трьох хлопців, вимагаючи від них відповіді, хто «дав лєща». Потім через 5-7 хв., повернувшись на вулицю із під`їзду, побачила продовження конфлікту, крики обвинуваченої та порадила переляканим дітям, які постійно стверджували, що вони «не робили цього» зателефонувати батькам. Обвинувачена не реагувала на її зауваження і була повністю захоплена з`ясуванням стосунків.

Те що свідок ОСОБА_22 не була очевидцем застосування до потерпілого ОСОБА_12 тілесних ушкоджень та «ставлення на коліна» не спростовує показання інших свідків. Так, свідок пояснила, що деякий час вона лише чула агресивну лайку обвинуваченої і не могла візуалізувати її через перешкоди у вигляді споруд, а також, враховуючи її перебування протягом 5-7 хв. в під`їзді будинку, куди нею здійснювалася кур`єрська доставка.

Покази свідків узгоджуються із слідчим експериментом від 10.01.2025 року за участю потерпілого ОСОБА_8 , висновком судово-медичного експерта, який виснував, що виявлені у ОСОБА_12 тілесні ушкодження, відображені в обвинувальному акті, могли утворитись 19.12.2024 року від удару рукою, ногою, тупим предметом, при натисканні на тіло неповнолітнього із застосуванням фізичної сили та за обставин, зазначених у вищевказаному слідчому експерименті.

Обвинувачена провину не визнала, в своїх показаннях заперечила завдання будь-яких тілесних ушкоджень дітям, стверджувала, що ОСОБА_19 сам спіткнувся та впав, а вона намагалися його підняти та ледь не впала сама. Також вона лише запропонувала ОСОБА_21 вибачитися на колінах, але ніяких зусиль до нього не прикладала. Твердження про вживання нецензурної лайки в бік дітей заперечила, вважала, що використовувала «мову ОСОБА_23 », де широко вживане слово «бидло».

Суд критично ставиться до показів обвинуваченої ОСОБА_4 , оскільки вони спростовуються низкою інших доказів із незалежних один від одного джерел.

Отже завдання ОСОБА_4 тілесних ушкоджень ОСОБА_24 та ставлення його на коліна, яке суд характеризує, як знущання, ігнорування зауваження інших осіб, спрямованість дій проти дітей, дають суду підстави виснувати про наявність особливої зухвалості в діях обвинуваченої, яке відрізняє хуліганство від інших правопорушень.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що дії обвинуваченої ОСОБА_4 вірно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 296 КК України, як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_4 у відповідності зі ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної, яка перебуває в зареєстрованому шлюбі, має двох малолітніх дітей, тобто є особою із міцними соціальними зв`язками, є військовослужбовець, за місцем проходження служби характеризується позитивно, раніше не судима, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Судом не встановлено обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 .

Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини та у присутності малолітніх дітей..

Таким чином, суд вважає за доцільне призначити покарання обвинуваченій ОСОБА_4 у вигляді штрафу, в розмірі, що дорівнює його мінімальній межі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 374, 377 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, та призначити їй покарання у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів, що становить 17 000 грн.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок підлягає негайному врученню обвинуваченій, прокурору.

Суддя ОСОБА_1