печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Печерського районного суду м. Києва скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Стоунсенд» на бездіяльність уповноважених осіб Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, вилученого 18.01.2024 під час проведення обшуку, у кримінальному провадженні № 0000285 від 06.12.2023,

УСТАНОВИВ:

У провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ТОВ « Стоунсенд» на бездіяльність уповноважених осіб Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, вилученого 18.01.2024 під час проведення обшуку, у кримінальному провадженні № 0000285 від 06.12.2023.

В обґрунтування доводів та вимог скарги зазначено, що 18.01.2024 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11.01.2024 у справі № 757/1405/24-к було проведено обшук за місцем здійснення діяльності ТОВ «Стоунсенд» (), а саме в адміністративних приміщеннях, розташованих за адресою: м. Київ, вул. Генерала Шаповалова, 2А, під час проведення якого, серед іншого, було вилучено:

- сім-карта № НОМЕР_1 of, флеш-накопичувач Аpaser, які поміщені до сейф-пакету WAR 0035081 (п. 1 переліку «У ході проведення обшуку виявлено:»);

- ноутбук ACER чорного кольору S/N: NHQBFEU00A301239DF3400 поміщено разом із зарядним пристроєм до сейф-пакету PSP 3230754 (п. 5 переліку «У ході проведення обшуку виявлено:»);

- моноблок іMAC моделі А2873, серія MR7F3LLІA, серія YFJVT49RM4, поміщено до картонної коробки з-під моноблоку іMAC (п. 11 переліку «У ході проведення обшуку виявлено:»);

- системний блок чорного кольору без серійного номеру NK1743G4428 поміщено до сейф-пакету опломбовано біркою В453811 (п. 12 переліку «У ході проведення обшуку виявлено:»);

- моноблок HP поміщено до пакету з біркою NB453812 (п. 13 переліку «У ході проведення обшуку виявлено:»);

- зарядний провід до моноблоку поміщено до сейф-пакету PSP 3230721 (п. 15 переліку «У ході проведення обшуку виявлено:»).

Заявник вважає, що вилучене майно утримується органом досудового розслідування безпідставно, оскільки, як убачається із долучених до скарги доказів, постановою слідчого кримінальне провадження закрито, а відтак подальше утримання вилученого майна не може ґрунтуватись на вимогах закону, з огляду на що підлягає поверненню його власнику.

У судове засідання особа, яка подала скаргу, не з`явився, про розгляд провадження повідомлений належним чином. Разом з тим, адвокат ОСОБА_3 подав до суду заяву про розгляд скарги у його відсутності, вимоги скарги підтримує, просить задовольнити.

У судове засідання слідчий/прокурор не з`явився, про час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, заяви, клопотання або письмові заперечення не були подані суду.

Згідно з нормою частини четвертої статті 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалась.

Частиною третьою статті 306 КПК України передбачено, що відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутності осіб, які не з`явились, на підставі наданих документів.

Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов такого висновку.

Відповідно до статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржено неповернення тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які слідчий, прокурор зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

За своїм змістом подана скарга направлена на повернення вилученого майна у ході проведеного обшуку, через призму оскарження бездіяльності прокурора/слідчого.

Слідчим суддею встановлено, що Печерським УП ГУНП у м. Києві здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000285 від 06.12.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

24.12.2024 слідчим слідчого відділу Печерського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_4 винесена постанова про закриття кримінального провадження № 0000285 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

У вказаному кримінальному провадженні під час досудового розслідування за результатами проведення 18.01.2024 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11.01.2024 у справі № 757/1405/24-к обшуку за місцем здійснення діяльності ТОВ «Стоунсенд» (), а саме в адміністративних приміщеннях, розташованих за адресою: м. Київ, вул. Генерала Шаповалова, 2А, серед іншого, було вилучено:

- сім-карта № НОМЕР_2 , флеш-накопичувач Аpaser, які поміщені до сейф-пакету WAR 0035081 (п. 1 переліку «У ході проведення обшуку виявлено:»);

- ноутбук ACER чорного кольору S/N: NHQBFEU00A301239DF3400 поміщено разом із зарядним пристроєм до сейф-пакету PSP 3230754 (п. 5 переліку «У ході проведення обшуку виявлено:»);

- моноблок іMAC моделі А2873, серія MR7F3LLІA, серія YFJVT49RM4, поміщено до картонної коробки з-під моноблоку іMAC (п. 11 переліку «У ході проведення обшуку виявлено:»);

- системний блок чорного кольору без серійного номеру NK1743G4428 поміщено до сейф-пакету опломбовано біркою В453811 (п. 12 переліку «У ході проведення обшуку виявлено:»);

- моноблок HP поміщено до пакету з біркою NB453812 (п. 13 переліку «У ході проведення обшуку виявлено:»);

- зарядний провід до моноблоку поміщено до сейф-пакету PSP 3230721 (п. 15 переліку «У ході проведення обшуку виявлено:»).

Станом на день звернення зі скаргою зазначене майно не було повернуто органом досудового розслідування, відповідно постанови слідчого від 24.12.2024 про закриття кримінального провадження № 0000285 від 06.12.2023 доля цих речових доказів не визначена.

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю у кримінальному провадженні.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Вказана норма знайшла своє втілення в національному законодавстві як на конституційному рівні (стаття 55 Конституції України), так і на рівні кримінального процесуального закону (стаття 24 КПК України), яким законодавець гарантує кожному право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими якого є можливість безперешкодного володіння, користування та розпорядження об`єктом права власності, допускається виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

Отже, навіть тимчасове обмеження права власності є фактичне позбавленням власника майна можливості на свій розсуд користуватися та розпоряджатися цим майном, що є тотожним позбавленню права власності.

Практичне застосування встановленої Конституцією України гарантії охорони власності, доводить, що позбавлення будь-якої особи права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй на законних підставах майном у спосіб або через застосування процедури, які не відповідають приписам закону, є протиправним.

Підстави та порядок встановлення тимчасового обмеження прав особи щодо реалізації нею усієї сукупності або ж окремих складових права власності під час досудового розслідування визначені кримінальним процесуальним законодавством.

Главою 2 КПК встановлені засади, тобто основоположні принципи кримінального провадження, до яких, серед інших, віднесені законність (стаття 9 КПК України) та недоторканність права власності (стаття 16 КПК України).

Прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до частини другої статті 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Однією із загальних засад кримінального провадження згідно з пунктом другим частини першої статті 7, частини першої статті 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок, суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Кримінальне процесуальне законодавство України, відповідно до частини п`ятої статті 9 КПК України та Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, статтею 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та Закону України від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20.03.1952 кожна фізична або юридична особа мають право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, що передбачені законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні «Смірнов проти росії» від 07.06.2007 ЄСПЛ зазначив, що найбільш важлива вимога статті 2 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-який акт втручання державного органу у здійснення права на безперешкодне користування своїм майном повинен бути законним.

Для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а має бути «пропорційним», тобто повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи на принципах «пропорційності», «справедливої рівноваги» (рішення у справах «АГОСІ проти Сполученого Королівства» від 24.10.1986 (§ 52), «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24.06.2003 та «Ісмаїлов проти російської федерації» від 26.11.2009). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

У справі «Раймондо проти Італії» (рішення ЄСПЛ від 24.01.1994) заявник скаржився на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування. Не знайшовши у цьому випадку порушення статті 1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (пункт 35).

Відповідно до пункту 18 частини першої статті 3 КПК України, частини п`ятої статті 21 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» завданням слідчого судді є здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Способи такого контролю обмежені визначеною кримінальним процесуальним законом процедурою.

Згідно з пунктом 10 частини першої статті 3 КПК України під кримінальним провадженням законодавець визначає досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. У той же час, пунктом 5 частини першої статті 3 КПК України передбачено, що досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотання про закриття кримінального провадження.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 283 КПК України однією з форм закінчення досудового розслідування є закриття кримінального провадження.

Наслідками закриття кримінального провадження є припинення всієї процесуальної діяльності у справі та неможливість продовження процесуальних дій до скасування постанови про закриття кримінального провадження у встановленому КПК порядку.

У постанові Верховного Суду України від 30.11.2017 у справі № 5-272кс(15) зазначається, що «особливістю кримінальних процесуальних норм, на відміну від, наприклад, кримінально-правових, є те, що їхні структурні елементи (гіпотеза, диспозиція, санкція) у переважній більшості випадків не зосереджені в одній статті КПК, а окремо викладені законодавцем у різних статтях, іноді навіть розділах, КПК України, а отже, зміст окремої норми може бути виявлено лише шляхом системного тлумачення положень КПК».

Відповідно до частини першої статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до частини сьомої статті 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до частин першої, другої статті 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу. Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини третьої Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних із їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 № 1104, речові докази, за винятком документів, що зберігаються разом з матеріалами кримінального провадження, повинні бути належним чином упаковані та опечатані.

Відповідно до частини восьмої Порядку відповідальним за зберігання речових доказів, що зберігаються разом з матеріалами кримінального провадження, є слідчий, дізнавач, який здійснює таке провадження.

Завданнями кримінального провадження, відповідно до приписів статті 2 КПК України, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування та судового розгляду, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Верховний Суд України у постанові від 16.03.2017 у справі № 671/463/15-к зазначає, що порядок, встановлений КПК (процесуальний порядок, форма, процедура), - це певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій.

Як зазначено у постанові Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.04.2019 у справі № 370/2316/18 (провадження № 51 - 9929 км 18), за змістом кримінального процесуального закону загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у такому провадженні, та не суперечать вимозі імперативності.

Частиною шостою вказаного Порядку, у разі закриття слідчим, дізнавачем, прокурором кримінального провадження питання про речові докази вирішується у відповідній постанові слідчого, дізнавача, прокурора.

У той же час, відповідно до наявної у матеріалах судового провадження постанови слідчого від 24.12.2024 про закриття кримінального провадження № 0000285 від 06.12.2023 таких дій вчинено не було.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.06.2020 у справі № 727/2878/19 (провадження № 14-516цс19) зазначає, що окремою формою судової діяльності відповідно до КПК України 2012 року є судовий контроль, який реалізує слідчий суддя, за додержанням законів органами досудового розслідування та прокурором. Зміст і характер судового контролю в межах кримінального процесу пов`язаний передусім із необхідністю забезпечення прав і свобод людини як на стадії досудового розслідування кримінального провадження, так і після його закінчення.

Згідно з частиною дев`ятою статті 100 КПК України у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду.

Пункт 5 частини дев`ятої статті 100 КПК України передбачає, що гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а якщо його не встановлено - переходять у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Вимога досягнення такого справедливого балансу відображена в цілому в побудові статті 1 Першого протоколу, в тому числі у другому реченні, яке необхідно розуміти в контексті загального принципу, викладеного в першому реченні. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти шляхом вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності (рішення у справах «Прессос Компанія Нав`єра С. А. та інші проти Бельгії» від 20.11.1995, (§38), «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «Амюр проти Франції» від 25.06.1996, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000 та «Малама проти Греції» від 01.03.2001, «Україна-Тюмень проти України» від 20.05.2010, «Спорронг та Льонрот проти Швеції» від 23.09.1982).

Системний аналіз наведених положень кримінального процесуального закону дає підстави для висновку, що необхідною умовою для утримання майна, яке має статус речового доказу органом досудового розслідування є наявність кримінального провадження, відтак закриття кримінального провадження нівелює ціль та мету подальшого утримання такого майна задля його подальшої конфіскації, спеціальної конфіскації, встановлення за його допомогою обставин у кримінальному провадженні чи ін., що є безумовною підставою для повернення такого майна його володільцю, оскільки подальше його утримання за відсутністю передбачених для цього підстав, ураховуючи наявність не скасованої постанови слідчого про закриття кримінального провадження, може порушити право на вільне використання майна власником, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення у справах «Баландіна проти України» від 06.12.2007, «Батрак проти України» від 18.06.2009, «Панов проти України» від 10.12.2009).

Разом з тим, щодо вимоги визнати протиправною бездіяльність слідчого СВ Печерського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 , яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, то слід зазначити, що кримінальним процесуальним законодавством не передбачено визнання бездіяльності, оскільки, згідно зі статтею 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатом розгляду скарги може бути про скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити чи вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги, а відтак у задоволенні вказаної вимоги слід відмовити.

Керуючись статтями 9, 19, 55 Конституції України, Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Законом України «Про судоустрій і статус суддів», «Порядком зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 № 1104, статтями 1-28, 98, 100, 107, 110, 236, 303-309, 369-372, 532-534 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити частково.

Зобов`язати уповноважених осіб Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві у кримінальному провадженні № 0000285 від 06.12.2023 повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Стоунсенд» () тимчасово вилучене майно, вилучене 18.01.2024 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11.01.2024 у справі № 757/1405/24-к під час проведення обшуку за місцем здійснення діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Стоунсенд» (), в адміністративних приміщеннях, розташованих за адресою: м. Київ, вул. Генерала Шаповалова, 2А, а саме:

- сім-карта № НОМЕР_2 , флеш-накопичувач Аpaser, які поміщені до сейф-пакету WAR 0035081 (п. 1 переліку «У ході проведення обшуку виявлено:»);

- ноутбук ACER чорного кольору S/N: NHQBFEU00A301239DF3400 поміщено разом із зарядним пристроєм до сейф-пакету PSP 3230754 (п. 5 переліку «У ході проведення обшуку виявлено:»);

- моноблок іMAC моделі А2873, серія MR7F3LLІA, серія YFJVT49RM4, поміщено до картонної коробки з-під моноблоку іMAC (п. 11 переліку «У ході проведення обшуку виявлено:»);

- системний блок чорного кольору без серійного номеру NK1743G4428 поміщено до сейф-пакету опломбовано біркою В453811 (п. 12 переліку «У ході проведення обшуку виявлено:»);

- моноблок HP поміщено до пакету з біркою NB453812 (п. 13 переліку «У ході проведення обшуку виявлено:»);

- зарядний провід до моноблоку поміщено до сейф-пакету PSP 3230721 (п. 15 переліку «У ході проведення обшуку виявлено:»).

У задоволенні іншої частини вимог скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1