Справа № 473/3419/25
Номер провадження1-кп/473/316/2025
Категорія ст.126 1 КК України
ВИРОК

іменем України

"04" серпня 2025 р. місто Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Кам`януватка Вознесенського району /колишня назва району Братський/ Миколаївської області, громадянина України, освіта професійна технічна, сімейний стан одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, на момент вчинення інкримінованого кримінального правопорушення проходив військову службу по мобілізації на посаді стрільця снайпера третього механізованого відділення, третього механізованого взводу, першої механізованої роти, першого механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , НОМЕР_2 окремої механізованої бригади, десятого армійського корпусу Збройних Сил України, який самовільно залишив військову частину 28 липня 2023 року, та з 07 серпня 2023 року зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, у військовому званні солдат, мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , судимого: 28 травня 2024 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за ст.126 1 КК України до обмеження волі строком на 02 роки, із застосуванням ст.75, ст.76 КК України, звільненого від відбування основного покарання з іспитовим строком випробування на 01 рік,

РНОКПП НОМЕР_3 ,

в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126 1 КК України

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

потерпіла ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним:

20 грудня 2022 року обвинуваченого ОСОБА_7 призвано на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 та того ж дня направлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №10 від 22 грудня 2022 року обвинуваченого ОСОБА_6 прийнято на військову службу та призначено на посаду стрільця снайпера третього механізованого відділення, третього механізованого взводу, першої механізованої роти, першого механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, його зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, поставлено на всі види забезпечення, та визначено таким, що справи та посаду прийняв, і приступив до виконання посадою.

Згідно положень п.4 ч.1 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного /міського/ територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відтак, з 20 грудня 2022 року, тобто з моменту відправлення обвинуваченого ОСОБА_6 до військової частини НОМЕР_1 , останній набув статусу військовослужбовця Збройних Сил України особи, яка проходить військову службу та з цього ж для розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Таким чином на момент вчинення кримінального правопорушення, обвинувачений ОСОБА_6 був військовослужбовцем по мобілізації.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 , протягом 2024 2025 років в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню, а також в порушення вимог Закону України №2229 VІІІ від 07 грудня 2017 року «Про запобігання та протидії домашньому насильству», безпричинно, умисно, систематично вчиняв психологічне насильство по відношенню до своєї рідної матері, потерпілої ОСОБА_5 , з обвинувачений на той час спільно проживав в одному помешканні, що призвело до психологічних страждань потерпілої, погіршення якості її життя, перебування її у пригніченому, тривожному стані.

Так, 12 серпня 2024 року о 14:49 годині, обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , ображав, висловлював погрози фізичною розправою своїй рідній матері, потерпілій ОСОБА_5 , чим завдав шкоду психологічному здоров`ю потерпілої.

За вказані дії постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 вересня 2024 року /єдиний унікальний номер судової справи №473/4604/24/, обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173 2 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності за .вчинення домашнього насильства, вчиненого особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за теж саме порушення, та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 340 гривень.

Також, 18 жовтня 2024 року, близько 13:05 години, обвинувачений ОСОБА_6 , продовжуючи свої систематичні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильство в сім`ї, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , ображав нецензурною лайкою свою рідну матір, потерпілу ОСОБА_5 , чим завдав шкоду психологічному здоров`ю потерпілої.

За вказані дії постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 листопада 2024 року /єдиний унікальний номер судової справи №473/5953/24/, обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173 2 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, вчиненого особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за теж саме порушення, та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 340 гривень.

Але, обвинувачений ОСОБА_6 , будучи неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства та 28 травня 2024 року притягнений до кримінальної відповідальності за вчинення домашнього насильства до покарання у вигляді обмеження волі строком на 02 роки, та на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування основного покарання з іспитовим строком випробування на 01 рік, маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та продовжив чинити домашнє насильство відносно своєї матері, потерпілої ОСОБА_5 .

Так, 13 квітня 2025 року близько 13:00 години, обвинувачений ОСОБА_6 , продовжуючи свої систематичні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства в сім`ї, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, розуміючи суспільно-небезпечні наслідки свого діяння, повторно вчинив відносно своєї рідної матері, потерпілої ОСОБА_5 домашнє насильство психологічного характеру, що виразилось у висловлюванні на її адресу слів нецензурної лайки, образ, що призвело до психологічних страждань останньої, погіршення якості її життя, то виявилося у формі втоми, розчаруванні в сімейних цінностях, втрати повноцінного сну, відпочинку, негативних переживань та емоцій, чим завдав шкоду психологічному здоров ю останньої.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_6 , будучи неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173 2 КУпАП, а саме: 17 вересня 2024 року, 11 листопада 2024 року, за фактами вчинення домашнього насильства у відношенні своєї рідної матері, потерпілої ОСОБА_5 , знову 13 квітня 2025 року близько 13:00 години, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , продовжуючи свої систематичні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильство в сім`ї, діючи умисно, розуміючи суспільно небезпечні наслідки свого діяння, діючи з єдиним умислом, направленим на вчинення домашнього насильства, повторно вчинив відносно своєї матері, потерпілої ОСОБА_5 , домашнє насильство, психологічного характеру, що виразилось у висловлювані на її адресу слів нецензурної лайки, образ, що призвело до психологічних страждань останньої, погіршення якості її життя, що виявилося у формі втоми, розчаруванні в сімейних цінностях, втрати повноцінного сну, відпочинку, негативних переживань та емоцій, чим обвинувачений ОСОБА_6 завдав шкоду психологічному здоров`ю потерпілій ОСОБА_5 .

Позиція обвинуваченого ОСОБА_6 .

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_6 визнав вину повністю, та підтвердив вчинення ним даного кримінального правопорушення при викладених вище обставинах. Він визнає, що своїми умисними діями вчинив злочин відносно своєї матері, потерпілої ОСОБА_5 та щиро розкаюється в скоєному.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються. При цьому судом було з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, та в судовому засіданні встановлена відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Аналіз та оцінка приведених доказів в сукупності, приводить суд до переконання доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 .

Стаття Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений ОСОБА_6 .

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_6 , суд кваліфікує за ст.126 1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 .

Обставинами, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які б відповідно до ст. 67 КК України обтяжували покарання обвинуваченому ОСОБА_6 в обвинувальному акті /а.к.п. 1 5/ не зазначено.

Відповідно до ч.3 ст.337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

В зв`язку з цим, суд не може відповідно до п.1 ч.1 ст.67 КК України визнати обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , вчинення ним злочину повторно. Дана обставина, яка б обтяжувала покарання обвинуваченому ОСОБА_6 не зазначена в обвинувальному акті кримінального провадження /а.к.п. 1 5/, і при її визначенні у вироку суду, суд вийде за межі обвинувачення обвинуваченого ОСОБА_6 , що призведе до погіршення його становища.

Мотиви призначення покарання, мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , суд виходить з наступних обставин та враховує характер та ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином Особливої частини КК України розділу ІІ та є кримінальним правопорушенням проти здоров`я особи.

Суд також враховує умови життя обвинуваченого ОСОБА_6 , його соціальне та матеріальне становище, стан здоров`я, рівень культури та освіти, соціально психологічні риси, при дослідженні яких з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_6 повністю усвідомлював значення своїх умисних дій і в повній мірі міг керувати ними. Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_6 встановлено, що він має професійну технічну освіту, є військовослужбовцем Збройних Сил України по мобілізації, є одруженим, на утриманні неповнолітніх дітей не має, формально задовільно характеризується за місцем служби та негативно характеризується за місцем проживання, не перебуває на диспансерному обліку лікарів наркологів та психіатрів комунальних медичних закладів Миколаївської області, з 28 липня 2023 року самовільно залишив військову частину та в зв`язку з чим з 07 серпня 2023 року зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, є судимим. /а.к.п. 43 64/.

З урахуванням всіх обставин кримінального провадження, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, передбаченого ст.126 1 КК України, його наслідки для потерпілої ОСОБА_5 , а також інші обставини кримінального провадження, при наявності пом`якшуючих покарання обставин та відсутності обтяжуючих покарання обставин, з врахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_6 , його ставлення до вчиненого ним кримінального правопорушення, суд вважає можливим призначити вид основного покарання в виді позбавлення волі, відповідно до мінімальної межі, визначеної санкцією ст.126 1 КК України для даного виду покарання, який буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідно до ст.65 КК України.

До даного висновку при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд виходить із змісту ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи остаточне основне покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , на підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком підлягає частковому приєднанню невідбута частина основного покарання за вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 травня 2024 року /єдиний унікальний номер судової справи №473/2342/24, провадження №1-кп/473/246/2024/, за яким ОСОБА_6 був визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126 1 КК України та йому було призначено основне покарання в виді обмеження волі строком на 02 роки, із застосуванням ст.75, ст.76 КК України, та його звільненням від відбування основного покарання з іспитовим строком випробування на 01 рік. /а.к.п. 47 48/.

Призначаючи остаточне основне покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , на підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, суд виходить із приписів п.п. б/ п.1 ч.1 ст.72 КК України, відповідно до яких, при складанні покарань за сукупністю вироків, менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид, виходячи з такого їх співвідношення, що одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369 380 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винним за пред`явленим йому обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126 1 КК України та призначити йому основне покарання в виді позбавлення волі строком на 01 /один/ рік.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання, частково приєднати невідбуту частину основного покарання за вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 травня 2024 року /єдиний унікальний номер судової справи №473/2342/24, провадження №1-кп/473/246/2024/, застосувавши приписи п.п. б/ п.1 ч.1 ст.72 КК України, відповідно до яких, при складанні покарань за сукупністю вироків, менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид, виходячи з такого їх співвідношення, що одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі, та остаточно до відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначити основне покарання в виді позбавлення волі строком на 01 /один/ рік 06 /шість/ місяців.

Строк відбування основного покарання обвинуваченому ОСОБА_6 обчислювати з дня його взяття під варту, після звернення вироку Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 серпня 2025 року до виконання, після набрання ним законної сили.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не були подані. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1