ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/1922/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 289 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Салтівського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2025 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001852 від 21.06.2025 за частиною 2 статті 289 КК України,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Салтівського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 06.10.2025.

Не погодившись з вказаною ухвалою, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та застосувати до нього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, обвинувачений зазначає, що має ряд хронічних захворювань, ВІЛ, гепатит С, туберкульоз, його стан здоров`я погіршується. У слідчому ізоляторі лікування не надається. У зв`язку із погіршенням стану здоров`я, не може брати участі у повній мірі під час розгляду кримінального провадження. Зазначає, що потребує медичного обстеження та лікування, яке може отримати, не перебуваючи під вартою. Звертає увагу, що транспортний засіб повернуто потерпілому, претензій він не має, обвинувачений за вчинене щиро розкаявся. Ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, не існує. Зобов`язується виконувати всі покладені на нього процесуальні обов`язки, у разі застосування до нього іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до частини 4 статті 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін. Враховуючи відсутність відповідного клопотання з боку обвинуваченого, розгляд апеляційної скарги обвинуваченого здійснюється без участі сторін, що узгоджується з положеннями частини 4 статті 422-1 КПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Перевіряючи обгрунтованість ухвали суду про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував, що ризики, які були підставою для застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та на які посилався прокурор в клопотанні про продовження застосування запобіжного заходу, передбачені пунктами 1, 5 частини 1 статті 177 КПК України не зменшились та жодний з інших, більш м`яких запобіжних заходів, не здатний запобігти вказаним ризикам. Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції, оскільки мотиви прийнятого рішення є такими, що відповідають вимогам статей 193-194, 196, 199 КПК України, пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Колегія суддів приймає до уваги, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення бере до уваги, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого корисливого злочину. Обвинувачений зазначив, що він щиро кається за вчинене, а транспортний засіб повернуто потерпілому, який претензій до ОСОБА_6 не має. Разом з тим, наявність щирого каяття та відсутність претензій до обвинуваченого з боку потерпілого, не є безумовними підставами для застосування до ОСОБА_6 іншого більш м`якого запобіжного заходу, що не пов`язаний із тримання під вартою, оскільки метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити будь-яку із дій, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України.

Визнання обвинуваченим вини у вчиненні інкримінованого йому злочину та його щире каяття можуть бути враховані судом першої інстанції в подальшому, під час ухвалення остаточного рішення у справі. Надаючи оцінку встановленим судом першої інстанції ризикам, передбаченим пунктами 1, 5 частини 1 статті 177 КПК України, суд апеляційної інстанції враховує, що ОСОБА_6 був засуджений вироком Костянтинівського районного суду Донецької області від 27.02.2020 за частиною 2 статті 185 КК України, та за відбуттям строку покарання звільнений 29.07.2024. При цьому, щодо ОСОБА_6 у Златопільському міськрайонному суді Харківської області перебуває на розгляді обвинувальний акт за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 391 КК України.

Колегія суддів враховує, що відповідно до змісту оскаржуваної ухвали, потерпілий не висловив заперечень щодо заявленого прокурором клопотання. Враховуючи дані про особу обвинуваченого, суд апеляційної інстанції не вбачає достатніх підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання чи цілодобовий домашній арешт, які на переконання колегії суддів, не зможуть запобігти наявним ризикам, які продовжують існувати. Доводи обвинуваченого щодо відсутності встановлених ризиків жодним чином не обгрунтовані та спростовуються даними, що характеризують обвинуваченого. Доказів наявності у ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків за місцем мешкання, які були б достатньою гарантією його належної процесуальної поведінки, у випадку застосування до нього іншого запобіжного заходу, до суду не надано.

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що зазначені прокурором у клопотанні обставини свідчать про наявність правових підстав для продовження щодо ОСОБА_6 строку тримання під вартою, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого в даному випадку може перешкодити подальшому судовому розгляду, який по суті ще не розпочато, оскільки рішення про продовження запобіжного заходу ухвалене на стадії підготовчого судового засідання, яке було відкладене для забезпечення реалізації права обвинуваченого на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Щодо посилання обвинуваченого на його незадовільний стан здоров`я, то на час апеляційного розгляду, колегії суддів не надано доказів, які б підтверджували неможливість перебування ОСОБА_6 під вартою та неможливість отримання ним належного, необхідного лікування та медичної допомоги в умовах слідчого ізолятора. Обвинувачений та його захисник не позбавлені процесуальної можливості звертатися до суду із клопотанням про проведення судово-медичної експертизи з метою встановлення у обвинуваченого захворювань, які перешкоджають перебуванню під вартою, і за наявності відповідних висновків, ставити питання про зміну запобіжного заходу, а також мають право оскаржувати у відповідному порядку дії, рішення або бездіяльність посадових осіб адміністрації ДУ «Харківський слідчий ізолятор» у випадках, коли не приймаються заходи щодо звернень обвинуваченого, в тому числі, стосовно стану здоров`я. Положеннями статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» встановлено, що медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України. Приписи пунктів 2.5-2.8 Розділу ІІ Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту №212/20525, затвердженого Наказом МОЗ України № 239/5/104 від 10 лютого 2012 року, передбачають право особи, узятої під варту, на консультування, обстеження і лікування фахівцями закладів охорони здоров`я (якщо воно можливе в умовах медичної частини СІЗО) медичних частинах СІЗО в присутності персоналу медичної частини, право на вільний вибір лікаря, а також можливість, за необхідності, проведення обстеження, яке потребує вивезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я для отримання необхідного лікування. Наявність у особи, що перебуває під вартою, певних видів захворювань безумовно не виключає застосування до такої особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, за наявності відповідних процесуальних підстав, визначених КПК України.

З огляду на наведене, порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та вмотивоване рішення, судом апеляційної інстанції не виявлено, а наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів не вбачає достатніми для застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Салтівського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2025 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: