ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/8602/23 (1-кп/644/346/25) Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1374/25 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Посягання на життя працівника правоохоронного органу, члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Індустріального районного суду м. Харкова від 05 травня 2025 року, якою задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні №0001306 від 22.08.2023 року, за ознаками злочину, передбаченого ст. 348 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 03 липня 2025 року.

На зазначену ухвалу суду захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу захисник посилалася на те, що стороною обвинувачення не доведені ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України. Також посилалась на практику ЄСПЛ. Вказувала на наявність позитивних відомостей про особу ОСОБА_6 . Зазначала що ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки. Крім цього зазначала, що обвинувачений має інвалідність, а перебуваючи під вартою, не має можливості отримати належну медичну допомогу, однак потребує проведення медичного лікування. Разом з тим, адвокат посилалась на поверхневий підхід суду першої інстанції до розгляду клопотання сторони обвинувачення, який обмежився посиланням на те, що попередні рішення про продовження строку тримання під вартою не зазнали змін в апеляційній інстанції.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції прокурор не з`явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про що свідчать відомості телефонного повідомлення, причин неявки суду не повідомив.

Враховуючи вимоги ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали суду за відсутністю сторони, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про можливість проведення апеляційного розгляду без участі прокурора.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Індустріального районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження № 0001306 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 348 КК України.

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Харкова від 05.05.2025 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Прокурор звернувся до Індустріального районного суду м. Харкова з клопотанням про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що попередньо встановлені судом ризики не змінились та продовжують існувати, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину та може вчинити нові кримінальні правопорушення, може переховуватись від суду або чинити вплив на свідків, місце мешкання яких йому відомі. Також вважав, що інші, більш м`які запобіжні заходи, не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст. 177 КПК України.

Також прокурор зазначив, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належної поведінки обвинуваченого та не відверне тих тяжких наслідків, які можуть настати у разі не застосування до обвинуваченого умов ізоляції від суспільства.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою, суд першої інстанції зазначив, що враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, покарання, яке загрожує у разі визнання його винним, відомості про особу обвинуваченого, суд вважав, що ризик, передбачений п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України, доведений прокурором, продовжує існувати та на даний час не зменшився. Існування вказаного ризику виправдовує тримання особи під вартою, а також свідчить про неможливість їх запобіганню шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, у тому числі домашнього арешту.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками слідчого судді з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та відомості, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризику передбаченого п. 1 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Перевіряючи доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого під вартою та продовження існування ризику, передбаченого п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливість запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про його наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та відомості про особу підозрюваного.

Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ст. 348 КК України, у сфері злочинів проти авторитету органів державної влади, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі.

Згідно відомостей про особу обвинуваченого вбачається, що він одружений, має неповнолітню дитину, офіційно не працевлаштований, отже не має офіційних джерел отримання прибутку, раніше не судимий.

Враховуючи підвищену суспільну небезпечність інкримінованого підозрюваному злочину, який було вчинено ОСОБА_6 , згідно обвинувачення, та усвідомлюючи можливість отримання покарання у вигляді позбавлення волі на значний термін, є ймовірність того, що він може переховуватись від суду.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним, та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин вчинення дій, згідно обвинувачення, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_6 , а саме, вчинення злочину проти авторитету органів державної влади, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Зазначене вказує на неможливість в цьому конкретному випадку застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що на цьому етапі досудового розслідування підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах провадження.

Доводи захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК України свідчать про необґрунтованість вимоги апеляційної скарги про обрання іншого запобіжного заходу, оскільки обрання будь-якого запобіжного заходу без встановлення ризиків є процесуально незаконним. За таких обставин, колегія суддів позбавлена процесуальної можливості задовольнити вимоги апеляційної скарги, а доводи захисника ґрунтуються суто на його суб`єктивних оціночних судженнях.

Суб`єктивні доводи апеляційної скарги захисника з приводу необґрунтованості підозри, не свідчать про незаконність рішення судді. Питання оцінювання доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину на даному етапі провадження судом не вирішуються, оскільки вони підлягають розгляду при судовому розгляді по суті.

Поряд з цим, в оскаржуваній ухвалі зазначено, що встановлений під час судового засідання ризик свідчить, що менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з тимчасовою ізоляцією, може негативно відобразитись на здійсненні судового провадження.

Тобто, суд першої інстанції обґрунтував підстави неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу стосовно ОСОБА_6 , що поза розумним сумнівом спростовує такі твердження захисника.

Таким чином, зазначені у апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких захисник просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Отже, доводи апеляційної скарги захисника щодо необґрунтованості ухвали суду першої інстанції є безпідставними, оскільки судом було належним чином перевірено та досліджено докази, надані прокурором та стороною захисту, враховані докази, які вказують на обґрунтованість підозри, а також відомості, які характеризують особу обвинуваченого, його вік та його сімейний стан. При цьому, висновки суду належним чином мотивовані та наведені обґрунтовані підстави для продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають усталеній практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи захисника щодо наявності у ОСОБА_6 захворювань, які унеможливлюють перебування його під вартою, колегія суддів вважає необґрунтованими та суб`єктивними у зв`язку із наступним.

З відомостей копії висновку експерта №08-53/2025 від 11.04.2025 (т. 2 а.с. 136 -149) вбачається, що за наслідком проведеного експертного дослідження екстреної госпіталізації та стаціонарного лікування в лікарському закладі, в тому числі травматологічного профілю, ОСОБА_6 не потребує.

За таких обставин, з урахуванням вищевказаного висновку судово-медичного експерта, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості враховувати зазначені доводи, як підстави для скасування або зміни раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що застосування до ОСОБА_6 іншого, менш суворого виду запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, ч.1 ст.177 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст. ст. 376, 392, 393, 404, 405, ст.407 ч.3 п.1, ст.ст. 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Харкова від 05 травня 2025 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді :