Справа № 489/7186/25
Провадження № 1-кп/489/810/25
Інгульський районний суд міста Миколаєва
Вирок

іменем України

08 вересня 2025 року місто Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , розглянувши у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження обвинувальний акт та додані до нього матеріали щодо вчинення кримінального проступку у кримінальному провадженні №0000174 від 13.08.2025 за обвинуваченням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва Миколаївської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого про АДРЕСА_1 та проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Центрального районного суду міста Миколаєва від 18.12.2024 за ст. 390-1 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 389 КК України,

встановив:

Відповідно до обвинувального акту вироком Центрального районного суду міста Миколаєва від 18.12.2024 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України, та призначено покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік. Вказаний вирок, після набрання законної сили, направлений для виконання до Центрального районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях, а з 14.03.2025 у зв`язку із зміною місця проживання засудженим передано до Інгульського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях для подальшого виконання.

14.03.2025 засудженого ОСОБА_2 поставлено на відповідний облік в Інгульському районному відділі філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях.

21.03.2025 працівниками Інгульського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях належним чином ознайомлено ОСОБА_2 з порядком та умовами відбування покарання у виді пробаційного нагляду. При цьому. засудженого письмово попереджено про кримінальну відповідальність, передбачену за ухилення від відбування визначеного покарання.

Того ж дня, 21.03.2025 працівниками Інгульського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях винесено постанову про встановлення днів явки на реєстрацію ОСОБА_2 , а саме перший та третій вівторок кожного місяця, починаючи з 01.04.2025. Після того із вказаною постановою ознайомлено засудженого ОСОБА_2 , що засвідчено підписом останнього.

В ході виконання покарання встановлено, що згідно з листком реєстрації органу пробації 01.04.2025, 15.04.2025, 06.05.2025, 20.05.2025, 03.06.2025, 17.06.2025, 01.07.2025 та 15.07.2025 ОСОБА_2 без наявності поважних причин допустив пропуски явок на реєстрацію.

За такого, ОСОБА_2 , будучи засудженим до покарання у виді пробаційного нагляду та належним чином проінформованим про порядок та умови його відбування, достовірно знаючи про наслідки невиконання покладених на нього судом обов`язків, своїми протиправними діями допустив їх порушення, тим самим умисно ухилився від відбування покарання у виді пробаційного нагляду.

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_2 своїми умисними діями скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 389 КК України, - ухилення засудженого від відбування покарання у виді пробаційного нагляду.

Під час досудового розслідування підозрюваний ОСОБА_2 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності. До суду прокурор надіслав обвинувальний акт з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні, до якого додані: письмова заява підозрюваного ОСОБА_2 від 03.09.2025, складена в присутності захисника ОСОБА_3 , щодо беззаперечного визнання ним своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 389 КК України, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами вчинення кримінального правопорушення, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою статті 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні; а також матеріали досудового розслідування (кримінального провадження №0000174 від 13.08.2025), у тому числі документи, які засвідчують беззаперечне визнання підозрюваним ОСОБА_2 своєї винуватості.

Вивчивши обвинувальний акт, додані до нього матеріали та матеріали кримінального провадження, суд вважає доведеним, що ОСОБА_2 своїми умисними діями скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 389 КК України, - ухилення засудженого від відбування покарання у виді пробаційного нагляду.

При призначенні покарання суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, раніше судимий, на лікуванні у лікарів психіатра та нарколога не перебував.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_2 , суд відносить вказане в обвинувальному акті щире каяття.

Обставин, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_2 , судом не встановлено. Суд не визнає в якості обтяжуючої обставини вказаний в обвинувальному акті рецидив злочинів, оскільки ОСОБА_2 інкримінується вчинення не злочину, а кримінального проступку. Натомість, положеннями п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України передбачена обтяжуюча покарання обставина саме у виді рецидиву злочинів, а не рецидиву кримінальних правопорушень взагалі, в тому числі кримінальних проступків. У свою чергу, відповідно до ч. 3 ст. 67 КК України, при призначенні покарання суд не може визнати такими, що його обтяжують, обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

За такого, оскільки вказана в обвинувальному акті обтяжуюча покарання обставина у виді рецидиву злочинів не є релевантною щодо ОСОБА_2 через те, що останній обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, а не злочину, тому у суду відсутні передбачені законом підстави для врахування при призначенні особі покарання в якості обтяжуючої обставини рецидив злочинів.

Ураховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше судимий та вчинив нове умисне кримінальне правопорушення, не відбувши покарання за попереднім вироком, не працює, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, характеризується негативно, притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, що посягають на громадський порядок та громадську безпеку, визнання ним своєї вини, наявність обставини, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити ОСОБА_2 покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 3 ст. 389 КК України, оскільки інші види покарання, на переконання суду, є недостатніми для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Також право суду призначати покарання на власний розсуд підтверджується висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 29.10.2020 у справі №487/5034/18, згідно з якими «поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо».

Крім того, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_2 остаточне покарання на підставі статей 71, 72 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання у виді пробаційного нагляду за вироком Центрального районного суду міста Миколаєва від 18.12.2024, після ухвалення якого ним було вчинене дане кримінальне правопорушення.

Цивільний позов не заявлявся. У кримінальному провадженні відсутні речові докази та витрати на залучення експертів. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися. Судом встановлено, що відносно ОСОБА_2 у даному кримінальному провадженні запобіжний захід не застосовувався та суд не вбачає підстав для застосування відносно нього запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, оскільки прокурором не подавалося відповідне клопотання про це.

Керуючись статтями 369-371, 373, 374, 376, 381, 382 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 389 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк два роки.

На підставі статей 71, 72 КК України за сукупністю вироків до призначеного за цим вироком покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Центрального районного суду міста Миколаєва від 18.12.2024 у справі № 490/8670/24, остаточно до відбуття визначивши ОСОБА_2 покарання у виді обмеження волі на строк два роки два місяці.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_2 рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід ОСОБА_2 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Інгульський районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1