Справа № 450/1932/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/649/25 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження № 0000097 від 05.05.2025 року про обвинувачення у вчиненні кримінального проступку, відповідальність за який передбачена ч.1 ст. 125 КК України, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця селища Шкло, Яворівського району Львівської області, який не є особою з інвалідністю, який працює в ПП «БІЗНЕСІНТЕР-ГРУП» на посаді водія автотранспортних засобів, з середньою освітою, одруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 травня 2025 року щодо ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 травня 2025 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин .

Згідно вироку, ОСОБА_6 , 04.05.2025 року приблизно о 16:00 год., перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_2 , під час раптово виниклого конфлікту зі своєю дружиною ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою спричинення тілесних ушкоджень потерпілій, знаючи про те, що здоров`я будь-якої людини рівною мірою охороняється законом, протиправне посягання на нього є кримінально-караним, будучи обізнаним, що ОСОБА_9 є особою з інвалідністю, діючи цілеспрямовано, незаконно, протиправно, умисно, з метою завдання невизначеної шкоди здоров`ю, тримаючи дерев`яну мітлу у лівій руці наніс нею один удар в ділянку кисті лівої руки ОСОБА_9 , після чого завдав ще один удар зазначеною мітлою в ділянку голови потерпілої, а саме її чола справа, чим заподіяв ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді 1 забійної рани на чолі на 1 синця на лівій кисті, що за ступенем тяжкості відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Не погоджуючись із вироком, прокурор ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 20.05.2025 відносно ОСОБА_6 , змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та призначити ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України покарання у вигляді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. в дохід держави.

В решті вирок залишити без змін.

Не оспорюючи правильність кваліфікації дій засудженого, вважає, що вказаний вирок є незаконним і підлягає зміні в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_6 є особою, яка досягла пенсійного віку, а відтак покарання у виді громадських робіт в даній справі не призначається.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_6 , який не заперечував щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як убачається з вироку суду, судовий розгляд було проведено за процедурою, передбаченою ч.2 ст.382 КПК України, з врахуванням цього суд встановив фактичні обставини кримінального провадження та відповідно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.1 ст.125 КК України, а тому висновки суду щодо фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, доведення винуватості та кваліфікації її дій, які в апеляційній скарзі не оскаржуються, у відповідності з нормами ч.2 ст.394, ст.404 КПК України в апеляційному порядку не перевіряються.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та неправильне призначення обвинуваченому ОСОБА_6 виду покарання у виді громадських робіт, колегія суддів вважає, що вони заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження - карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до ст. 51 КК України до осіб, визнаних винними у вчиненні кримінального правопорушення, судом можуть бути застосовані такі види покарань: 1) штраф; 2) позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу; 2-1) позбавлення державної нагороди України; 3) позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю; 4) громадські роботи; 5) виправні роботи; 6) службові обмеження для військовослужбовців; 7) конфіскація майна; 7-1) пробаційний нагляд: 8) арешт; 9) обмеження волі; 10) тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців; 11) позбавлення волі на певний строк; 12) довічне позбавлення волі.

Разом з тим, згідно ст. 56 КК України громадські роботи полягають у виконанні засудженим у вільний від роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт, вид яких визначають органи місцевого самоврядування.

Громадські роботи встановлюються на строк від шістдесяти до двохсот сорока годин і відбуваються не більш як чотири години на день.

Громадські роботи не призначаються особам, визнаним особами з інвалідністю першої або другої групи, вагітним жінкам, особам, які досягли пенсійного віку, а також військовослужбовцям строкової служби.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років.

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 є пенсіонером, тобто особою, що досягла пенсійного віку. А тому, з огляду на вимоги ч.3 ст.61 КК України, йому не може бути призначено покарання у виді громадських робіт.

Проте суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_6 покарання у виді громадських робіт, вищевказані обставини не врахував, порушивши таким чином відповідні імперативні вимоги закону України про кримінальну відповідальність, про що слушно зазначив прокурор в апеляційній скарзі.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.409 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

З огляду на наведене, оскільки суд першої інстанції призначив покарання у виді громадських робіт, що не могло бути застосоване до ОСОБА_6 у зв`язку з його пенсійним віком, апеляційний усуває допущене порушення та призначає інший вид покарання штраф. Таке рішення не є заміною одного виду покарання іншим, а саме призначення покарання передбаченого санкцією ч.1 статті 125 КК України.

Відтак, доводи апеляційної скарги прокурора ОСОБА_8 є обґрунтованими та підлягають задоволення, вирок Пустомитівського районного суду Львівської

області від 20 травня 2025 року в частині призначеного покарання слід скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити в цій частині новий вирок.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420, 615 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 задоволити.

Вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 травня 2025 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, відповідальність за який передбачена ч.1 ст. 125 КК України і призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. в дохід держави.

У решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4