Справа № 405/1915/23
провадження № 1-кс/405/803/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2025 м. Кропивницький

слідчий суддя Подільського районного суду міста Кропивницького ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника власника майна - адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, у м. Кропивницькому, в режимі відеоконференції клопотання представника власника майна адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна

ВСТАНОВИВ:

Представник власника майна адвокат ОСОБА_3 звернулася з вказаним клопотанням до Ленінського районного суду м. Кіровограда, яке просила задовольнити, з підстав зазначених у клопотанні.

Представник власника майна у судовому засіданні надала пояснення, відповідно до яких клопотання про скасування арешту майна підтримала та просила задовольнити.

Слідчий та прокурор неодноразово викликалися у судові засідання, проте у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не відомі, будь-яких пояснень або заперечень проти клопотання не надали.

Таким чином, зважаючи на необхідність дотримання вимог ст. 28 КПК України, беручи до уваги зазначені вище обставини, враховуючи те, що нормами КПК України обов`язкова участь осіб щодо розгляду даного клопотання не передбачена, слідчий суддя ухвалив здійснити розгляд клопотання про скасування арешту майна за явки представника власника майна адвоката ОСОБА_3 та відповідно до наявних матеріалів.

Заслухавши представника власника майна, дослідивши матеріали клопотання, надавши оцінку доказам, які містяться в матеріалах клопотання, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Встановлено, що 12.05.2023 року, у кримінальному провадженні №0000013 від 26.01.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України, за клопотанням слідчого ОСОБА_5 про арешт майна, з метою забезпечення заходів кримінального провадження та на виконання завдання кримінального провадження слідчим суддею Ленінського районного суду м. Кіровограда накладено арешт на мобільний телефон марки Apple Iphone 6s s/n НОМЕР_1 , IMEI НОМЕР_2 ; мобільний телефон марки Apple Iphone 13 Pro Max IMEI НОМЕР_3 , IMEI2 НОМЕР_4 ; планшет Apple Ipad Air 4 s/n DMPFKONJQ16V; ноутбук Apple Mac Book Pro 2019 s/n CO2D12SAMD6M; блокнот із чорновими записами про криптовалюту ОСОБА_6 (справа № 405/1915/23, провадження № 1-кс/405/1154/23).

Відповідно до ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

На підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом, допускається тимчасове вилучення майна без судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Арешт майна допускається, зокрема з метою забезпечення збереження речових доказів (ч. 2 ст. 170 КПК України).

Отже слідчим суддею відзначається, що арешт на зазначені в клопотанні представника власника майна речі накладався ухвалою слідчого судді від 12.05.2023 року саме з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч. 6 ст. 100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню: повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 р., де вказувалося на порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10.05.2007 р.). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21.02.1986 у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).

При цьому слідчий суддя враховує систематичні неявки у судові засідання слідчого та прокурора, які не надали переконливих доводів щодо необхідності подальшого арешту майна і, як наслідок відзначає, що обставини викладені в клопотанні про скасування арешту знайшли своє підтвердження під час його розгляду. Крім того, станом на день розгляду клопотання про скасування арешту майна слідчий та прокурор не надали до суду жодного належного та допустимого доказу, який би вказував, що відносно зазначених в клопотанні представника власника майна речей призначені будь-які експертні дослідження.

Отже, слідчий суддя приходить до висновку, що наданими матеріалами доведено, що подальша потреба в застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна відпала, а тому наявні підстави для скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12.05.2023 року

Враховуючи вищевикладене, клопотання про скасування арешту майна підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.174, 309, 376 КПК України, -

постановив:

клопотання представника власника майна адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт у кримінальному провадженні № 0000013 від 26.01.2023 року (справа № 405/1915/23, провадження № 1-кс/405/1154/23), з мобільного телефону марки Apple Iphone 13 Pro Max IMEI НОМЕР_3 , IMEI2 НОМЕР_4 ; планшету Apple Ipad Air 4 s/n DMPFKONJQ16V; ноутбуку Apple Mac Book Pro 2019 s/n CO2D12SAMD6M.

Ухвала не оскаржується.

Слідчий суддя ОСОБА_7