Справа № 362/4180/20
Провадження № 1-кп/362/104/25
У Х В А Л А

27 серпня 2025 року м. Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті Василькові Київської області клопотання захисника про повернення застави заставодавцям у кримінальному провадженні № 0000720, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.04.2020, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Велика Снітинка Фастівського району Київської області, громадянина України, одруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 307, частиною першою статті 263 Кримінального кодексу України (далі КК України),

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Васильківського міськрайонного суду перебуває судова справа за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 307, частиною першою статті 263 КК України.

Під час судового розгляду захисником обвинуваченого ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_5 подано клопотання про повернення застави, внесеної за обвинуваченого ОСОБА_4 на підставі ухвали Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2020 року в сумі 630 600 гривень, заставодавцям ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . Необхідність повернення застави захисник обґрунтовує припиненням дії запобіжного заходу у вигляді застави, оскільки обов`язки, які покладались на ОСОБА_4 при обранні запобіжного заходу, не продовжені, новий запобіжний захід йому не обирався. Крім того, обвинувачений за весь цей час виконував та виконує покладені на нього обов`язки, відповідно немає необхідності у заставі, яка може бути повернута заставодавцям, які потребують цих грошей. До клопотання долучено копії підтверджуючих документів, якими захисник обґрунтувала потребу заставодавців у грошових коштах, зокрема на лікування. Також повідомила суду, що уповноважена представляти інтереси заставодавців з наданням копій ордерів на надання їм правничої допомоги.

Обвинувачений підтримав клопотання свого захисника в повному обсязі.

Прокурор заперечила проти задоволення клопотання, посилаючись на безстроковість такого запобіжного заходу як застава.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд, вирішуючи заявлене клопотання, виходить з такого.

Ухвалою слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2020 року у справі № 362/2621/20 стосовно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 19.07.2020 (включно), з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становило 630 600 гривень, з покладенням на ОСОБА_4 у разі внесення застави відповідних обов`язків, передбачених статтею 194 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України).

26 травня 2020 року на виконання вказаної ухвали застава в загальному розмірі 630 600 гривень була внесена за ОСОБА_4 заставодавцями: ОСОБА_6 в сумі 210 600 гривень; ОСОБА_8 в сумі 210 000 гривень; ОСОБА_7 в сумі 210 000 гривень. Вказане підтверджується наданими захисником копіями: виписки Державної казначейської служби України по рахунку територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області (далі ТУ ДСА в Київській області) від 26.06.2020; банківських платіжних квитанцій АТ КБ "ПриватБанк" від 26.05.2020 щодо оплати відповідних сум ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 ; листа ТУ ДСА в Київській області № 02-16/786/20 від 27.05.2020.

З моменту внесення застави ОСОБА_4 вважається таким, щодо якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Питання про звернення застави в дохід держави чи повернення її заставодавцям в межах цього кримінального провадження не вирішувалося. Судовий розгляд справи триває.

Завданнями кримінального провадження відповідно до статті 2 КПК України є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до частини другої статті 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження, метою яких є досягнення його дієвості, є запобіжні заходи.

До числа запобіжних заходів належить застава (стаття 176 КПК України).

Згідно з частиною першою статті 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 КПК України.

Згідно з абзацом третім частини четвертої статті 202 КПК України з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Положеннями як статті 182 КПК України, так і загалом параграфу 1 глави 18 вказаного Кодексу не передбачено строку дії застави як запобіжного заходу. Отже, застава є безстроковим запобіжним заходом, і КПК України не передбачено необхідності її продовження.

З моменту внесення застави на обвинуваченого покладаються обов`язки, визначені ухвалою суду, строком на два місяці та непродовження цих обов`язків не тягне за собою припинення дії запобіжного заходу у вигляді застави.

В будь-якому випадку щодо обвинуваченого діють обов`язки, визначені статтею 42 КПК України, зокрема обов`язок прибути за викликом до суду.

Закінчення строку дії покладених на обвинуваченого судом обов`язків не припиняє дію основного запобіжного заходу (яким в даному випадку є застава) і не являється підставою або умовою повернення внесеної застави.

Відповідно до вимог частини одинадцятої статті 182 КПК України застава (що не була звернена в дохід держави) повертається заставодавцю лише після припинення дії запобіжного заходу у вигляді застави.

За статтею 203 КПК України ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження або винесення ухвали про скасування запобіжного заходу в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Таким чином, після внесення грошових коштів в якості застави за обвинувачену особу, з огляду на те, строк дії застави як запобіжного заходу не передбачено кримінальним процесуальним законом, відповідно ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді застави в силу статті 203 КПК України діє до моменту прийняття остаточного судового рішення, а саме ухвалення вироку чи закриття кримінального провадження, в якому міститиметься й рішення про повернення застави. Твердження сторони захисту, що застава припинила свою дію у зв`язку із закінченням строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на який його було обрано, суперечить вимогам КПК України.

Указана правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 26 листопада 2024 року у справі № 308/1220/22.

Частиною другою статті 182 КПК України передбачена можливість внесення застави не тільки підозрюваним або обвинуваченим, а й іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Згідно з частиною сьомою статті 182 КПК України підозрюваний, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Із змісту наведених норм вбачається, що внесення застави є правом заставодавця, а не обов`язком.

Тобто прийняття тією чи іншою особою (заставодавцем) такого рішення є добровільним. Заставодавці самостійно обирають джерело грошових коштів, які мають бути внесені у якості застави та усвідомлюють або мають усвідомлювати, що ці кошти вносяться на увесь строк дії запобіжного заходу у вигляді застави, який є безстроковим. Лише припинення дії запобіжного заходу відповідно до частини одинадцятої статті 182 КПК України є підставою для повернення внесеної суми застави, у тому числі заставодавцю (у разі відсутності клопотання прокурора про звернення суми застави в дохід держави).

Тож оскільки відповідно до положень КПК України, зокрема його статті 182, запобіжний захід у вигляді застави не має граничного строку дії, вимоги клопотання про повернення застави є такими, що суперечать меті застосування запобіжного заходу.

Суд зауважує, що основною метою запобіжного заходу є запобігання неналежній процесуальній поведінці обвинуваченого, а не її припинення.

Той факт, що з часу застосування запобіжного заходу ОСОБА_4 сумлінно виконував покладені на нього обов`язки, свідчить лише про те, що застосований до нього запобіжний захід у вигляді застави, як альтернативний триманню під вартою, та визначена сума застави є такими, що достатньою мірою гарантують виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків та забезпечують його належну поведінку у кримінальному провадженні, а загроза втрати такої застави (стягнення у дохід держави) є ефективним стримуючим фактором для нього.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини, зокрема його остаточного рішення від 13.04.2022 у справі "Істоміна проти України" (заява № 23312/15), дозволяє зробити висновок, що гарантія, передбачена пунктом 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, покликана забезпечити, передусім, присутність обвинуваченого у судовому засіданні. Тож на думку Європейського суду з прав людини, розмір застави має встановлюватися обвинуваченому з огляду на ступінь впевненості, що можлива перспектива втрати застави або вжиття заходів проти поручителів у випадку його неявки у судове засідання буде достатнім стримуючим фактором, щоб позбавити його бажання втекти.

З огляду на те, що судовий розгляд даного кримінального провадження не закінчено, дія запобіжного заходу у вигляді застави не припинилась, стосовно обвинуваченого діють обов`язки, визначені статтею 42 КПК України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для повернення застави, а відтак, й для задоволення клопотання.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 42, 110, 131, 132, 176-178, 182, 193-196, 203, 369-372, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про повернення застави заставодавцям відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1