Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

12 травня 2025 року м. Рівне

Справа № 572/3133/24

Провадження № 11-кп/4815/480/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі: секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , з відповідними заявленими змінами, на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 26 березня 2025 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000701 від 05.09.2023 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою загальною освітою, одруженого, не працюючого, раніше судимого, востаннє вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 16 квітня 2024 року за ч.1 ст.309 КК України на підставі ст.71 КК України до покарання у виді 10 місяців позбавлення волі

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 26 березня 2025 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців.

Строк покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто, з 26 березня 2025 року, зарахувавши у строк покарання термін перебування під вартою - з дня обрання запобіжного заходу у цій справі - з 05 лютого 2025 року, відповідно до ст.72 КК України - одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 залишено попередній, у виді тримання під вартою - до набрання вироком законної сили, але не довше, аніж до 25 травня 2025 року.

Кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.2 ст.190 КК України в частині обвинувачення про заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_8 - закрито, в зв`язку із декриміналізацією вказаного діяння, відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-IX від 18 липня 2024 року.

Вирішено питання щодо речових доказів у даному кримінальному провадженні.

На підставі ст.124 КПК України стягнуто з ОСОБА_6 9087 грн. 36 коп. документально підтверджених витрат на залучення експерта.

За вироком суду ОСОБА_6 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, під час відбування покарання у вигляді позбавлення волі у ДУ «Катеринівська виправна колонія (№46)», що в с. Катеринівка Сарненського району Рівненської області, вирішив заволодіти чужим майном шляхом обману громадян.

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_6 за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, отримав необхідну техніку, а саме: планшет «Galaxy Tab A7 Lite», SM-T225, ІМЕІ : НОМЕР_1 , а також сім-картку оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» НОМЕР_2 , за допомогою якої здійснювався зв`язок із потерпілими, а також здійснювався вихід до мережі Інтернет, з метою адміністрування спільнот та аккаунтів на веб-сайті https:/.com.

Так, 20 листопада 2023 року (точного часу органом досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_6 , відбуваючи покарання у вигляді позбавлення волі в ДУ «Катеринівська виправна колонія (№46)», що по вул.Ткача,1 с.Катеринівка Сарненського району Рівненської області, діючи умисно, з корисливих мотивів, всупереч абзацу 4 пункту 4 розділу ІІ та пункту 3 розділу ХІV «Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань», затверджених Наказом Міністерства юстиції України №2823/5 від 28 серпня 2018 року, використовуючи абонентський номер НОМЕР_2 , скориставшись розміщеним на веб-сайті https:/.com оголошенням про надання неіснуючих інтимних послуг, використовуючи планшет «Galaxy Tab A7 Lite», SM-T225, ІМЕІ : НОМЕР_1 , під час телефонної розмови, шляхом введення в оману ОСОБА_9 , повідомивши останньому неправдиві відомості про можливість надання жінками інтимних послуг після здійснення передоплати, не маючи реального наміру та можливості виконати вказані зобов`язання, повторно, незаконно заволодів грошовими коштами ОСОБА_9 в сумі 2750 грн., котрі останній перерахував на банківський картковий рахунок № НОМЕР_3 , емітований АТ «ТАСКОМБАНК», що належить ОСОБА_10 , який завчасно підшукав для реалізації злочинних намірів та подальшого доступу до коштів, отриманих злочинним шляхом, чим завдав потерпілому матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Повторно, 01 грудня 2023 року (точного часу органом досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_6 , відбуваючи покарання у вигляді позбавлення волі в ДУ «Катеринівська виправна колонія (№46)», що по вул. Ткача,1, с.Катеринівка Сарненського району Рівненської області, діючи умисно, з корисливих мотивів, всупереч абзацу 4 пункту 4 розділу ІІ та пункту 3 розділу ХІV «Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань», затверджених Наказом Міністерства юстиції України №2823/5 від 28 серпня 2018 року, використовуючи абонентський номер НОМЕР_2 , скориставшись розміщеним на веб-сайті https:/.com оголошенням про надання неіснуючих інтимних послуг, використовуючи планшет «Galaxy Tab A7 Lite», SM-T225, ІМЕІ : НОМЕР_1 , під час телефонної розмови, шляхом введення в оману ОСОБА_8 , повідомивши останньому неправдиві відомості про можливість надання жінками інтимних послуг після здійснення передоплати, не маючи реального наміру та можливості виконати вказані зобов`язання, незаконно заволодів грошовими коштами ОСОБА_8 в сумі 2500 грн., котрі останній перерахував на банківський картковий рахунок № НОМЕР_4 , емітований АТ «АКЦЕНТ-БАНК», що належить ОСОБА_11 , який завчасно підшукав для реалізації злочинних намірів та подальшого доступу до коштів, отриманих злочинним шляхом, чим завдав потерпілому матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у справі на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України по епізоду заволодіння грошовими коштами потерпілого ОСОБА_8 , що інкримінується обвинуваченому, як кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.190 КК України у зв`язку з декриміналізацією, з врахуванням положень Закону №3886-IX від 18 липня 2024 року, оскільки ОСОБА_6 за цим епізодом інкримінується заволодіння чужим майном шляхом обману на суму 2500 грн. 00 коп., що є меншим, аніж два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян (2684 грн. станом на 01 січня 2023 року).

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 покликається на необґрунтованість вироку в частині призначеного покарання внаслідок суворості.

Вказує, що ОСОБА_6 визнав вину, щиро розкаюється у вчиненому, готовий відшкодувати заподіяну шкоду потерпілим, однак останньому призначено найбільш суворе покарання у розмірі, ближчому до верхньої межі.

Просить змінити вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 26 березня 2025 року відносно ОСОБА_6 за ч.2 ст. 190 КК України та призначити покарання у виді 6 місяців позбавлення волі.

Захисником ОСОБА_7 заявлено зміни до апеляційної скарги та просив змінити вирок в частині призначеного покарання з призначенням покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника і обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, з заявленими змінами, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого, перевіривши вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника в інтересах обвинуваченого, з заявленими змінами, не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, в апеляційній скарзі не оскаржується, відповідно апеляційною інстанцією вирок суду в цій частині не перевіряється.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи сторони захисту щодо суворості призначеного покарання є необгрунтованими.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання.

Згідно зі ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

За правилами ст. 65 КК України, суд призначає покарання за вчинений злочин відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вимоги цієї норми є імперативними, тобто обов`язковими для застосування судом. Наведені в ній положення стосовно загальних засад призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, виходячи із встановленої ст. 50 КК України мети покарання ? кари, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, зобов`язують суд при призначенні покарання належним чином враховувати ці встановлені законом критерії.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, зазначені вимоги дотримані судом першої інстанції в повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги захисника щодо міри призначеного обвинуваченому покарання, встановила, що суд першої інстанції при обранні виду та визначенні міри покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є нетяжким, особу обвинуваченого, який вчинив кримінальне правопорушення під час відбування покарання, поведінку обвинуваченого під час судового провадження, позицію обвинуваченого і ставлення до вчиненого, який в ході судового провадження вказував, що він не вчиняв протиправні дії відносно вразливих верств населення, таких як люди похилого віку або малолітні особи, через що наслідки вчиненого не є значними, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, наявність обставини, яка обтяжує покарання - рецидив злочинів, відсутність будь-яких претензій потерпілого.

Врахувавши дані обставини, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, наближеного ближче до нижньої межі, передбаченого санкцією частини статті за інкримінований злочин з застосуванням ч.5 ст. 72 КК України, зарахувавши у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_6 належним чином урахував наведені положення матеріального закону, дав відповідну оцінку встановленим обставинам кримінального правопорушення, ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даним про особу обвинуваченого, відсутності, обставин, які пом`якшують покарання, не встановивши їх наявність з наведенням належного мотивування у вироку, наявності обставини, яка обтяжує покарання, та виходячи з мети і принципів справедливості, співмірності і індивідуалізації покарання, прийшов до переконливого висновку, що виправлення і перевиховання обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства на визначений у вироку суду строк.

З огляду на викладене, перевіряючи вирок щодо правильності вирішення судом першої інстанції питання співмірності призначеного покарання обвинуваченому вчиненому ним кримінальному правопорушенню за встановлених обставин, як необхідному заходу примусу для виконання мети покарання, визначеної ст. 50 КК України, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції обвинуваченому покарання, буде відповідати тяжкості кримінального правопорушення, сприятиме виправленню винного та попередженню вчинення ним нових злочинів, а також не буде становити «особистого надмірного тягаря для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства й вимогами захисту основоположних прав особи.

При цьому, колегія суддів бере до уваги те, що Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним»; «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Колегія суддів звертає увагу, що виправлення як мета покарання - це той наслідок, якого прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу. Виправлення засудженого - це ті певні зміни в його особистості, які утримують його в подальшому від вчинення нових злочинів. З моральної точки зору, виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання. Тому покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності, даним про особу винного, відповідати встановленим вимогам закону.

Таким чином, ґрунтуючись на принципах призначення покарання, з врахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що призначене судом першої інстанції обвинуваченому покарання в повній мірі є справедливим, достатнім та необхідним для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто таке покарання повністю відповідає меті його призначення та направлене на досягнення позитивних змін в особистості обвинуваченого.

З огляду на викладене, підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим внаслідок суворості, на що покликається сторона захисту, колегія суддів не знаходить.

На переконання колегії суддів, доказів на спростування висновків суду першої інстанції в апеляційній скарзі не наведено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

Вирок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому підстав для зміни вироку з наведених в апеляційній скарзі захисника доводів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 26 березня 2025 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст. 190 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , з відповідними заявленими змінами, - без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим ОСОБА_6 ? в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3