ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/241/25 Справа № 699/678/25 Категорія: ст. 181 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 09 травня 2025 року про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає по АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України,

в с т а н о в и в :

Ухвалою слідчого судді Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 09 травня 2025 року, клопотання слідчого СВ відділення поліції № 1 Черкаського РУП ГУНП в Черкаської області, задоволено частково.

Обрано підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний період доби, із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 у період часу з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступного дня.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 такі обов`язки:

- прибувати на виклик до слідчого, прокурора чи суду;

- у визначений час перебувати та без дозволу слідчого, прокурора чи суду не відлучатися з домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , крім випадків необхідності отримання медичної допомоги, евакуації населення, рятування життя та здоров`я в умовах воєнного стану;

- утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні.

Роз`яснено підозрюваному що, відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних з виконанням покладених на неї зобов`язань.

Роз`яснено ОСОБА_9 , що, в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення.

Не погодившись зі вказаною ухвалою слідчого судді, захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_8 у поданій апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити в задоволенні клопотання слідчого повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, захисник посилається на те, що в діях ОСОБА_7 взагалі відсутній склад інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України. Так, працівники ТЦК навпаки нанесли ОСОБА_7 тілесні ушкодження, жодних перешкод військовослужбовцям підозрюваний не чинив.

Прокурор не довів слідчому судді, що існують підстави для застосування запобіжного заходу підозрюваному взагалі, не довів обґрунтованості підозри та ризиків перелічених у п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, позицію прокурора, який щодо задоволення апеляційної скарги заперечував, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Одним із видів запобіжних заходів у кримінальному провадженні відповідно до вимог п.4 ч. 1ст. 176 КПК України є домашній арешт.

Зі змісту ст.181 КПК України слідує, що домашній арешт, як вид запобіжного заходу, може бути застосований до особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі та полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби на підставі ухвали слідчого судді, суду.

Згідно із вимогами ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

На думку колегії суддів при вирішенні питання щодо застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, слідчим суддею вищезазначені вимоги Закону дотримані в повному обсязі.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що у провадженні СВ відділення поліції № 1 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області перебуває кримінальне провадження № 0000148 зареєстроване за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України.

У клопотанні вказано, що 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-1Х, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому продовжений Указом Президента України за № 26/2025 від 14.01.2025 строком на 90 діб, тобто до 09.05.2025.

Указами Президента України від 24 лютого 2022 року від №№ 64/2022 та 69/2022 оголошено призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб ЗСУ, НГУ, СБУ, ДПСУ та інших військових формувань.

07.05.2025 ОСОБА_10 , згідно з наказом № 283, було призвано та направлено для проходження військової служби під час загальної мобілізації до військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_2 .

Так, 07.05.2025 офіцер відділення обліку мобілізаційної роти ІНФОРМАЦІЯ_2 старший лейтенант ОСОБА_11 спільно з офіцером відділення обліку мобілізаційної роти ІНФОРМАЦІЯ_2 молодшим лейтенантом ОСОБА_12 , відповідно до наказу № 129 від 07.05.2025 виконували свої функціональні обов`язки, а саме супровід військовозобов`язаного солдата ОСОБА_10 , до місця проходження служби.

У цей же день, близько 10 години 30 хвилин, в ході транспортування ОСОБА_10 вищевказаними військовослужбовцями на транспортному засобі Volkswagen Caddy з номерним знаком НОМЕР_2 до місця призначення передбаченого наказом, останні перебували поблизу залізничного переїзду в адміністративних межах с. Цвіткове, Городищенсьої ОТГ Черкаського району Черкаської області, поза межами населеного пункту, де вони очікували підняття шлагбауму для можливості проїзду залізничного переїзду. У цей час позаду під`їхав автомобіль марки «Daewoo Lanos» з номерним знаком НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_7 , який достовірно знаючи, що перед ним знаходяться військовослужбовці, які перебувають при виконанні службових обов`язків, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, на законні вимоги військовослужбовців, щодо припинення незаконних дій не реагував та чинив активний фізичний опір виконанню військовослужбовцями їх службових обов`язків з доставки ОСОБА_10 до місця проходження служби, а саме схопив ОСОБА_12 за формений одяг, почав шарпати останнього, тим самим утримуючи його на місці, що дало змогу ОСОБА_10 залишити транспортний засіб.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України опір військовослужбовцям під час виконання ними службових обов`язків.

07.05.2025 о 15:49 годин ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

07.05.2025 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України.

Ініціатор клопотання як на докази причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого правопорушень посилається на зібрані у кримінальному провадженні докази, а саме:

- протоколу ОМП від 07.05.2025;

- протокол допиту потерпілого ОСОБА_12 від 07.05.2025;

- протокол допиту свідка ОСОБА_13 від 07.05.2025;

- протоколу допиту свідка ОСОБА_14 від 07.05.2025;

- протокол допиту свідка ОСОБА_15 від 07.05.2025;

- протокол допиту свідка ОСОБА_16 від 07.05.2025;

- протокол допиту свідка ОСОБА_11 від 07.05.2025;

- протокол допиту свідка ОСОБА_17 від 07,05.2025;

- протоколу допиту свідка ОСОБА_18 від 07.05.2025;

- протокол допиту свідка ОСОБА_19 від 07.05.2025.

Своє клопотання слідчий обґрунтовував наявністю ризиків, передбачених п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, та тим, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Розглядаючи вказане клопотання слідчого, слідчим суддею було вірно встановлено, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого злочину, що підтверджується наданими у матеріалах кримінального провадження доказами.

Крім того, слідчим суддею було встановлено наявність ризику, передбаченого лише п. 3, ч. 1 ст. 177 КПК України, який існують у зв`язку з тим, що свідками цієї події є дочка підозрюваного, а також її співмешканець.

Вказане свідчить про те, що останній може впливати на вказаних осіб.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілого слід враховувати, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (ч. 4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків та потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, потерпілого та дослідження їх судом.

Таким чином, саме з врахуванням усіх вищезазначених обставин, слідчий суддя і дійшов висновку про доцільність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту, що забезпечить дотримання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків під час досудового слідства та у суді, з чим також погоджується і колегія суддів, і підстав для сумніву щодо правильності такого висновку не вбачає.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника щодо необґрунтованості підозри, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до практики ЄСПЛ, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин.

Факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії кримінального розслідування.

Проте, у практиці ЄСПЛ відсутній універсальний підхід, за якого підозра вважається обґрунтованою. Це визначається конкретними обставинами, а також пов`язується зі ступенем суспільної небезпечності діяння.

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» вважається досягнутим, якщо фактів та інформації достатньо, аби переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Обґрунтованість підозри може встановлюватися тільки щодо діяння, яке підпадає під ознаки правопорушення за законом про кримінальну відповідальність.

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» має динамічний характер, тобто з плином часу така підозра в учиненні кримінального правопорушення не може бути самостійною підставою для продовження обмеження прав особи, мають бути наведені відповідні й достатні підстави (ризики), підкріплені доказами.

Описана у клопотанні фабула у сукупності з представленими матеріалами кримінального провадження, дають підстави колегії суддів вважати про наявність в діях ОСОБА_7 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України.

Тому доводи захисника про відсутність у матеріалів кримінального провадження доказів на підтвердження обґрунтованості підозри ОСОБА_7 , колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки долучені до клопотання слідчого, докази на початковому етапі досудового розслідування свідчать, що останній може бути причетним до інкримінованого йому кримінального правопорушення.

При цьому слід звернути увагу й на те, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, визначати правильність кваліфікації дій підозрюваного. Слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Так, наведені в апеляційній скарзі захисника доводи, не спростовують доводів обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та кваліфікації його дій.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, адже слідчий суддя обґрунтовано застосував до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту із покладенням на нього обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що слідчим суддею постановлено законне та обґрунтоване рішення, у зв`язку з чим оскаржувану ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 09 травня 2025 року, про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: