КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/4730/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 12 червня 2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000019 від 29.04.2025 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

власника майна ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 12 червня 2025 року частково задоволено клопотання прокурора третього відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000019 від 29.04.2025 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.

Накладено арешт на тимчасово вилучене 14.05.2025 року у ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , під час якої виявлено та вилучено:

- грошові кошти в сумі 15 424 600 (п`ятнадцять мільйонів чотириста двадцять чотири тисячі шістсот) у національній валюті України - гривня (сума складається з - 4 823 купюр номіналом по 1 000 грн., 20 537 купюр номіналом по 500 грн., 1 230 купюр номіналом по 200 грн., 871 купюра номіналом по 100 грн.).

В іншій частині у задоволенні клопотання - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 12 червня 2025 року в частині часткового задоволення клопотання про арешт майна ОСОБА_6 , а саме: грошові кошти у сумі 15 424 600 грн. та постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про арешт майна ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах здійснення досудового розслідування по кримінальному провадженню №0000019 від 29.04.2025 року, - залишити без задоволення.

В апеляційній скарзі представник зазначає, що із зазначеним судовим рішенням слідчого судді в частині часткового задоволення клопотання про арешт майна не погоджується у зв`язку із його незаконністю та необґрунтованістю в цій частині, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону і норм Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод.

Зокрема, представник власника майна посилається на те, що 14.05.2025 року, детективом БЕБ України, з численними грубими порушеннями норм КПК України, було проведено обшук в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_6 . В результаті зазначеного обшуку було вилучено речі та документи, серед іншого грошові кошти у сумі 15 424 600 грн., 200 000 доларів США та 21 950 євро, які мають законне джерело походження.

Апелянт стверджує, що слідчий суддя, попри доводи сторони захисту, не врахував перелік грубих процесуальних порушень, вчинених стороною обвинувачення під час проведення обшуку 14.05.2025 року.

Також вказує, що слідчий суддя не врахував, що вищезазначене майно було вилучено незаконно та повинно бути повернуто законному володільцю.

Крім цього, апелянт посилається на те, що слідчий суддя не врахував положення статті 100 КПК України, яка надає чітку вказівку слідчому, що вилучене майно під час обшуку, незалежно від підстав вилучення, має бути якнайшвидше повернуте володільцю. Зазначає, що така позиція узгоджується з принципом, передбаченим статтею 16 КПК України, та відповідає вимогам закону щодо тимчасово вилученого майна.

Апелянт стверджує, що слідчий суддя не врахував, що тимчасово вилучене у ОСОБА_6 майно жодним чином не має ніякого відношення до кримінального провадження.

Також звертає увагу на те, що слідчий суддя не взяв до уваги, що речі, вилучені під час обшуку 14.05.2025 року, не можуть бути речовими доказами в розумінні статті 98 КПК України, оскільки не є знаряддям вчинення злочину, не зберегли на собі його слідів або інших відомостей про кримінальне правопорушення та не були набуті протиправним шляхом.

Стверджує, що жодній з ознак, передбачених статтею 98 КПК України, вилучене майно не відповідає, тому підстав для застосування спеціальної конфіскації не існує.

Апелянт вказує, що підстави для тимчасового вилучення майна, як і для накладення арешту на нього, відсутні.

В апеляційній скарзі представник також посилається на те, що слідчий суддя не врахував, що клопотання та додані до нього документи не містять доказів, які підтверджують, що вилучені грошові кошти були набуті протиправним шляхом. Натомість до матеріалів справи долучено копії документів, що підтверджують легальне походження вилучених коштів та повністю спростовують доводи сторони обвинувачення.

Представник звертає увагу на те, що статті 170-173 КПК України передбачають вичерпний перелік осіб, на майно яких може бути накладено арешт в межах кримінального провадження, та відповідну сукупність визначених підстав та обставин, за наявності та доведеності яких законодавець визначає можливість тимчасового обмеження права власності.

Апелянт наголошує, що слідчий суддя не врахував, що арешт майна накладається лише у разі наявності достатніх підстав, а ухвала повинна бути обґрунтованою, з викладенням обставин, встановлених судом, та мотивів врахування або неврахування доказів.

На переконання апелянта, суд першої інстанції, порушивши вимоги КПК України, дійшов помилкового висновку про обґрунтованість, необхідність та законність арешту майна.

Адвокат стверджує, що накладений арешт порушує права та законні інтереси власника майна.

Підкреслює, що суд першої інстанції не врахував, що клопотання слідчого не підлягає задоволенню в повному обсязі, а вилучене майно повинно бути негайно повернуто володільцю.

Таким чином, апелянт вважає, що ухвала слідчого судді в частині задоволення клопотання прокурора повинна бути скасована через невідповідність викладених у ній висновків фактичним обставинам кримінального провадження, а також через істотне порушення вимог КПК України, що призвело до необґрунтованого арешту майна.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення власника майна ОСОБА_6 та його представника - адвоката ОСОБА_7 , які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки вищевказана ухвала слідчого судді оскаржена лише в частині накладення арешту на тимчасово вилучене 14.05.2025 року у ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: грошові кошти в сумі 15 424 600 (п`ятнадцять мільйонів чотириста двадцять чотири тисячі шістсот) у національній валюті України - гривня (сума складається з - 4 823 купюр номіналом по 1 000 грн., 20 537 купюр номіналом по 500 грн., 1 230 купюр номіналом по 200 грн., 871 купюра номіналом по 100 грн.), то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах апеляційної скарги, та лише щодо накладення арешту на вищевказане майно.

Ухвала слідчого судді в частині питання законності та обґрунтованості відмови у задоволенні вимог клопотання прокурора щодо накладення арешту на інше майно, колегією суддів не перевіряється.

Як вбачається з матеріалів, які надійшли до суду апеляційної інстанції, Офісом Генерального прокурора забезпечується нагляд за додержанням законів у формі процесуального керівництва під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000019 від 29.04.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, досудове розслідування в якому здійснюється детективами Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України.

В рамках даного кримінального провадження, 14.05.2025 року, на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09.05.2025 року проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено:

- грошові кошти в сумі 15 424 600 (п`ятнадцять мільйонів чотириста двадцять чотири тисячі шістсот) у національній валюті України - гривня (сума складається з - 4823 купюр номіналом по 1000 грн., 20537 купюр номіналом по 500 грн., 1230 купюр номіналом по 200 грн., 871 купюра номіналом по 100 грн.);

- грошові кошти в сумі 200 000 (двісті тисяч) доларів США (сума складається з 2 000 купюр номіналом по 100 доларів США);

- грошові кошти в сумі 21 950 (двадцять одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят) євро (сума складається з 122 купюр номіналом по 100 євро та 195 купюр номіналом по 50 євро).

Постановою заступника керівника відділу детективів Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України ОСОБА_10 від 15.05.2025 року виявлені та вилучені 14.05.2025 року у ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , грошові кошти визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

16.05.2025 року (клопотання датоване 15.05.2025 року) прокурор третього відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000019 від 29.04.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.

Клопотання прокурор обґрунтовував тим, що згідно наявних матеріалів досудового розслідування встановлено, що службові особи ТОВ «Контраст ЛТД» (), ТОВ «Харекспоторг» (), ТОВ «Укрбудстрой ЛТД» (), ТОВ «Фастбудукрінвест» (), в період з 01.01.2023 по 31.03.2025 запровадили протиправну схему направлену на ухилення від сплати податку на додану вартість, під час виконання будівельних робіт, що призвело до нанесення державному бюджету збитків на загальну суму 59 848 632,60 грн., що є особливо великим розміром.

Прокурор зазначив, що 14.05.2025 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09.05.2025 року проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_6 , який являється організатором злочинної схеми, пов`язаної із ухиленням від сплати податків та фактично контролює діяльність ТОВ «Контраст ЛТД», ТОВ «Харекспоторг», ТОВ «Укрбудстрой ЛТД», ТОВ «Фастбудукрінест», а саме, за адресою: АДРЕСА_1, під час якого виявлено та вилучено:

- грошові кошти в сумі 15 424 600 (п`ятнадцять мільйонів чотириста двадцять чотири тисячі шістсот) у національній валюті України - гривня (сума складається з - 4823 купюр номіналом по 1000 грн., 20537 купюр номіналом по 500 грн., 1230 купюр номіналом по 200 грн., 871 купюра номіналом по 100 грн.);

- грошові кошти в сумі 200 000 (двісті тисяч) доларів США (сума складається з 2000 купюр номіналом по 100 доларів США);

- грошові кошти в сумі 21 950 (двадцять одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят) євро (сума складається з 122 купюр номіналом по 100 євро та 195 купюр номіналом по 50 євро).

Вилучені в ході обшуку документи, майно та грошові кошти містять в собі дані, які підлягають встановленню, а факт вилучення даних речей відноситься до однієї з обставин, що складають подію злочину, а відтак підлягають доказуванню відповідно до ст. 91 КПК України.

Також вказав, що за вилученими під час обшуку грошовими коштами виникла необхідність встановлення джерела та предмету їхнього походження, а також подальшого дослідження в сукупності з обставинами вчиненого злочину.

Постановою слідчого від 15.05.2025 року вилучені в ході обшуку грошові кошти були визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Таким чином, у органу досудового розслідування є достатньо підстав вважати, що вилучені 14.05.2025 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09 травня 2025 року грошові кошти являються речовим доказом, а також предметом вчиненого кримінального правопорушення, оскільки вказане майно відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України та є ознакою складу злочину, і тому, з метою їх збереження виникла необхідність звернутися до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на них.

На думку прокурора в інший спосіб, ніж накласти арешт на документи, предмети та майно, вилучені 14.05.2025 року на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09 травня 2025 року, що мають доказове значення в провадженні, неможливо досягти завдань кримінального провадження.

Незастосування даного виду заходу забезпечення суттєво зашкодить кримінальному провадженню і призведе до втрати та зникнення речових доказів.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 12 червня 2025 року частково задоволено клопотання прокурора третього відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000019 від 29.04.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.

Накладено арешт на тимчасово вилучене 14.05.2025 року у ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , під час якої виявлено та вилучено:

- грошові кошти в сумі 15 424 600 (п`ятнадцять мільйонів чотириста двадцять чотири тисячі шістсот) у національній валюті України - гривня (сума складається з - 4 823 купюр номіналом по 1 000 грн., 20 537 купюр номіналом по 500 грн., 1 230 купюр номіналом по 200 грн., 871 купюра номіналом по 100 грн.).

В іншій частині у задоволенні клопотання - відмовлено.

Задовольняючи дане клопотання в частині накладення арешту на грошові кошти у сумі 15 424 600 (п`ятнадцять мільйонів чотириста двадцять чотири тисячі шістсот) грн. (сума складається з - 4 823 купюр номіналом по 1 000 грн., 20 537 купюр номіналом по 500 грн., 1 230 купюр номіналом по 200 грн., 871 купюра номіналом по 100 грн.), подане в межах кримінального провадження № 0000019 від 29.04.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, слідчий суддя виходив з наявності передбачених ст.ст. 170-173 КПК України підстав для накладення арешту на вказане майно, з метою збереження речових доказів, задля запобігання можливості приховування, перетворення та відчуження майна, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України та визнане речовими доказами у кримінальному провадженні.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

У відповідності до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено у встановленому цим КПК порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

На переконання колегії суддів, частково задовольняючи дане клопотання, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для накладення арешту на тимчасово вилучене 14.05.2025 року у ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме - грошові кошти у сумі 15 424 600 (п`ятнадцять мільйонів чотириста двадцять чотири тисячі шістсот) грн. (сума складається з - 4 823 купюр номіналом по 1 000 грн., 20 537 купюр номіналом по 500 грн., 1 230 купюр номіналом по 200 грн., 871 купюра номіналом по 100 грн.), оскільки вказане майно в даному кримінальному провадженні відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України та визнане речовими доказами у даному кримінальному провадженні постановою слідчого від 15.05.2025 року.

При постановленні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому слідчим суддею обґрунтовано частково задоволено клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто його власник, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Дослідивши доводи клопотання прокурора та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що встановлені у даному кримінальному провадженні фактичні обставини кримінального правопорушення, за якими здійснюється досудове розслідування, містить сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку про те, що тимчасово вилучене 14.05.2025 року у ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме - грошові кошти у сумі 15 424 600 грн., на які прокурор просив накласти арешт, відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки такі грошові кошти могли бути отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КПК України, тобто могли бути здобуті злочинним шляхом, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для їх арешту, як речового доказу, з метою збереження.

При цьому, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження, при вирішенні питання щодо арешту майна, з підстав визначених ст. 170 КПК України, потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Слід зауважити і на тому, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, а органом досудового розслідування здійснюється збирання доказів та встановлення усіх обставин кримінального правопорушення, у тому числі усіх причетних до вказаного кримінального правопорушення осіб та джерела походження грошових коштів.

Отже, всупереч доводам апелянта, сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

З огляду на наведене та враховуючи, що судом першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, зокрема, збереження речових доказів, та враховано, що для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочину, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вилучені грошові кошти.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, всупереч доводам представника, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно, зокрема з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Беззаперечних доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

При цьому, незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізації мету досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбачені ч. 1 ст. 170 КПК України.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали ретельно перевірялися, проте не знайшли свого підтвердження, оскільки рішення слідчого судді ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом.

Твердження апелянта про те, що арештоване майно не відповідає критеріям ст. 98 КПК України є безпідставними, так як встановлені фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що тимчасово вилучене 14.05.2025 року у ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме - грошові кошти у сумі 15 424 600 грн. могло бути отримане внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КПК України, тобто могло бути здобуте злочинним шляхом, а отже відповідає ознакам, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

При цьому, прокурором при розгляді клопотання було доведено, що вказане майно відповідає критеріям, встановленим ст. 98 КПК України, та є речовим доказом, оскільки може бути набутим кримінально протиправним шляхом, відтак, висновок слідчого судді про накладення арешту на дане майно відповідає вимогам кримінального процесуального закону та прав ОСОБА_6 , як власника арештованого майна, не порушує.

Твердження апелянта про те, що слідчий суддя не врахував, що клопотання та додані до нього документи не містять доказів, які підтверджують, що вилучені грошові кошти були набуті протиправним шляхом, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у даному кримінальному провадженні.

Доводи апелянта про те, що грошові кошти, на які накладено арешт, не мають жодного відношення до обставин кримінального провадження, та отримані законним шляхом колегія суддів оцінює критично, оскільки дані обставини можуть бути підтверджені лише шляхом проведення перевірки під час досудового розслідування для спростування або підтвердження даних доводів.

Досудове розслідування на даний час ще триває і ці обставини також підлягають перевірці при його проведенні, тому в такому випадку, вбачається за можливе застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Посилання апелянта на незаконність проведення обшуку та наявність грубих процесуальних порушень, вчинених стороною обвинувачення під час проведення обшуку, не свідчать про неправильність висновків, викладених слідчим суддею, оскільки вказані посилання апелянта фактично зведені до оскарження законності проведеного обшуку, що не є предметом даного апеляційного розгляду, натомість оцінка законності проведеної такої слідчої (процесуальної) дії, а також належності та допустимості отриманих унаслідок такої слідчої дії відомостей, може бути надана під час розгляду кримінального провадження по суті.

Порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України колегією судів не встановлено. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Інші доводи апеляційної скарги, з урахуванням наведеного, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 12 червня 2025 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4