Номер провадження: 11-кп/813/791/25
Справа № 523/503/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_7 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 27.06.2024 у кримінальному провадженні №0003587 від 21.09.2019 року відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бабчинці, Чернівецького району Вінницької області, громадянина України, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, маючого вищу освіту, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 361 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 361, ч. 2 ст. 289 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 2 ст. 361 КК України у виді 2-х (двох) років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 5-ти (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворих покарань більш суровим, остаточно покарання ОСОБА_8 призначено у виді 5-ти (п?яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання у вигляді 5-ти років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Відповідно до пунктів 1-2 ч. 1 ст.76 КК України зобов?яно ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти даний орган про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_8 у вигляді застави в розмірі 80280 гривень скасовано.

Частину застави, а саме 40140 (сорок тисяч сто сорок гривень) - перераховано на спеціальний рахунок для збору коштів на підтримку Збройних Сил України НБУ, МФО 300001, рахунок №UA0992708, , отримувач: Національний Банк України. Частину застави, а саме 40140 (сорок тисяч сто сорок гривень) - повернуто ОСОБА_9 за належністю.

Вироком також вирішено питання щодо процесуальних витрат та долі речових доказів.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним у тому, що він разом з невстановленою особою при невстановлених обставинах придбали телекомунікаційний комплекс - «кодграбер-ретранслятор» (він же «вудочка», або «довга рука») який складається з передавача, кустарним способом вмонтованого в корпус відео програвача «DVD DEXP DVD-22HР», та приймача, кустарним способом вбудованого в корпус телевізійної приставки «Зфир -НD-515».

Далі, 21.09.2019 року приблизно о 02.40 години, ОСОБА_8 разом з невстановленою особою маючи спільний злочинний умисел спрямований на несанкціоноване втручання в роботу електронно-обчислювальної машини, керуючись корисливим мотивом, з метою подальшого незаконного заволодіння транспортним засобом, прибули до будинку №6 по вулиці Слобідській в місті Одесі, де знаходився автомобіль «HYUNDAI SANTA FE» р.н. НОМЕР_1 , обладнаний системою доступу без ключа «Smart Entry», яка є електронно-обчислювальною машиною.

Після цього, ОСОБА_8 використовуючи приймач телекомунікаційного комплексу, з метою подальшого проникнення до салону зазначеного автомобілю «HYUNDAI» та отримання доступу до систем управління ним, прийняв сигнал від передавача телекомунікаційного комплексу, що знаходився у невстановленої особи, яка перебувала неподалік від ключа автомобілю «HYUNDAI SANTA FE» р.н. НОМЕР_1 , а саме біля будинку №6 по вулиці Слобідській в місті Одесі.

Таким чином, сигнал від ключа автомобіля за допомогою телекомунікаційного комплексу, всупереч волі власника вказаного автомобілю був ретрансльований на систему доступу без ключа «Smart Entry» автомобіля «HYUNDAI SANTA FE» р.н. НОМЕР_1 , що призвело до порушення встановленого порядку маршрутизації інформації вказаної системи.

В результаті спільних дій невстановленої особи та ОСОБА_8 , останній отримав безперешкодний доступ до салону, систем управління та двигуна зазначеного автомобіля.

Після вчинених дій, 21.09.2019 року приблизно о 02.40 годині ОСОБА_8 разом з невстановленою собою діючи відповідно до розроблених ролей, продовжили реалізацію свого умислу, для чого ОСОБА_8 використовуючи невстановлений електронний прилад підійшов до водійської двері вищевказаного автомобілю та почав чекати поки невстановлена особа надішле сигнал від вікна будинку ОСОБА_10 , біля якого остання знаходилась.

В цей же момент, отримавши сигнал від невстановленої особи, ОСОБА_8 , розуміючи злочинний характер своїх дій, за допомогою вказаного електронного приладу отримав доступ до салону, систем управління та двигуна автомобіля «HYUNDAI SANTA FE» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , після чого відчинив водійські двері автомобілю, розмістився за кермом, та запустив двигун автомобілю, при цьому почав рух по власно визначеному маршруту, тим самим незаконно заволодівши зазначеним вище транспортним засобом, а невстановлена особа самостійно залишила місце скоєння злочину.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що вирок підлягає зміні в частині призначення покарання.

Доводи обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував повною мірою всіх наявних у провадженні обставин, які пом`якшують покарання, даних про особу підзахисного и безпідставно ухвалив свій вирок, яким призначив покарання, що є явно несправедливим через суворість. При призначенні покарання суд першої інстанції взагалі не врахував того, що обвинувачений вину в інкримінованому йому злочині визнав у повному обсязі, активно сприяв у розкритті інкримінованого йому злочину, щиро розкаявся у інкримінованому йому злочині.

Потерпілий претензій будь-якого характеру до обвинуваченого не має, з цивільним позовом не звертався. Прокурор у судовому засіданні просив призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Просить вирок змінити та призначити ОСОБА_8 покарання за скоєнні ним кримінальні правопорушення передбачені ч. 2 ст. 361, ч. 2 ст. 289 КК України, із застосуванням ст. 75 КК України, у вигляді 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги. апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Оскільки висновки суду про доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 361, ч. 2 ст. 289 КК України, не оскаржуються, тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

Щодо призначеного ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 361, ч. 2 ст. 289 КК України, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання мають межі, визначені статтями 409, 414, 438 КПК України, які передбачають повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно зі статтею 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Таким чином виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Так, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд врахував характер та ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, конкретні обставини справи, а також дані про особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, офіційно не працює, не одружений, відношення обвинуваченого до вчиненого злочину, провину визнав повністю, щиро покаявся.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , суд відніс щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, під час розгляду справи місцевим судом не встановлено.

Однак дослідивши матеріали кримінального провадження та характеризуючі дані обвинуваченого, апеляційний суд вважає, що призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання судом першої інстанції не в повній мірі враховано усі обставини, передбачені ст. 65 КК України.

Апеляційний суд зазначає, що районний суд не звернув увагу на те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправдання засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень, відповідати вимогам ст.ст. 65-67 КК України.

Колегія суддів вважає, що суд в недостатній мірі врахував те, що обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 є щире каяття, повне визнання своєї провини, бажання виправити наслідки вчиненого, готовність нести покарання та повне відшкодування обвинуваченим майнової шкоди потерпілій стороні, внаслідок чого остання позовних вимог до обвинуваченого не заявляла.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого не встановлено.

Разом з цим, колегія суддів враховує, що обвинувачений ОСОБА_8 має постійне місце проживання та реєстрації, раніше не судимий, за місцем мешкання характеризується виключно позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, частину застави в сумі 40140 перераховано на спеціальний рахунок для збору коштів на підтримку Збройних Сил України.

Також колегія суддів приймає до уваги те, що прокурор вважаючи на конкретні обставини кримінального провадження та особу обвинуваченого у судовому засіданні першої інстанції просив призначити покарання обвинуваченому не пов`язане з позбавленням волі.

Окрім того, апеляційний суд також враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 КК України іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

Тому враховуючи викладене та виходячи з принципів гуманності, колегія суддів враховуючи всі обставини справи в їх сукупності, приходить до висновку про зміну вироку в частині застосування ст. 75 КК України із призначенням покарання на підставі ст. 75 КК та звільненням ОСОБА_8 від відбування покарання у вигляді 5-ти років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 (один) рік, яке буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і в повній мірі буде відповідати вимогам ст.ст. 50, 65-67 КК України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарги захисника підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні в частині застосування ст. 75 КК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 27.06.2024 у кримінальному провадженні №0003587 від 21.09.2019, яким ОСОБА_8 засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 361 КК України змінити в частині застосування ст. 75 КК України.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнити від відбування покарання у вигляді 5-ти років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 (один) рік.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4