Справа № 739/1737/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/480/25
Категорія - ч. 4 ст. 296 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Чернігові в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000260 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 18 березня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новгород-Сіверський Чернігівської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 88, 89 КК України, раніше не судимого,

визнано винуватим визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України та призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 263 КК України 3 (три) роки позбавлення волі;

- за ч. 4 ст. 296 КК України 3 (три) роки 1 місяць позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 3 (три) місяці.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з дня його фактичного затримання та зараховано у строк відбуття покарання період його попереднього ув`язнення з 02.06.2024 року по 04.06.2024 року за правилами ч. 5 ст. 72 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 18174 (вісімнадцять тисяч сто сімдесят чотири) гривні 70 копійок процесуальних витрат на залучення експертів для проведення судових експертиз.

Долю речових доказів вирішено у порядку ст. 100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено наступне. У невстановлений досудовим розслідуванням день та час, однак не пізніше 01.06.2024, у невстановленому місці, в порушення приписів, передбачених ст. 178 Цивільного Кодексу України, п. 1 Додатку № І (Перелік видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України), затвердженого Постановою Верховної Ради країни «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992, п.п. 2, 3, 9 положення про дозвільну систему, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992, п.п. 2.1, 2.3 Розділу 2 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, без передбаченого законом дозволу у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб, придбав ручну осколкову гранату Ф-1, підривник УЗРГМ до ручних гранат Ф-1, РГД-5 та корпус гранатометного пострілу ВОГ-17М калібру 30 мм, які обернув у власне протиправне володіння чим фактично вчинив їх незаконне придбання без передбаченого законом дозволу.

У подальшому, у невстановлений досудовим розслідуванням день та час, однак не пізніше 01.06.2024, підривник УЗРГМ до ручних гранат Ф-1, РГД-5 ОСОБА_8 переніс до приміщення квартири, за місцем свого проживання, за адресою; АДРЕСА_1 , де зберігав по 03.06.2024.

Ручну осколкову гранату Ф-1 та корпус гранатометного пострілу ВОГ- 7М калібру 30 мм 01.06.2024 близько 22 год. 00 хв. ОСОБА_8 зберігаючи при собі, переніс до ділянки місцевості поблизу кафе «Квадрат», що розташоване за адресою: вул. Шевченка, 23Ж, м. Новгород-Сіверський, Чернігівської області.

В той же дань та час 01.06.2024 близько 22 год. 28 хв. ОСОБА_8 находячись поблизу кафе «Квадрат», що розташоване за адресою: вул. Шевченка, 23Ж, м. Новгород-Сіверський Чернігівської області тримаючи у руках ручну осколкову гранату Ф-1, привів її до бойового застосування, витягнувши запобіжну чеку, та кинув у бік проїжджої частини дороги по вул. Шевченка, 23Ж, м. Новгород-Сіверський Чернігівської області внаслідок чого відбувся вибух розривного заряду та розрив вказаної гранати на уламки.

Відповідно до висновку судової вибухово-технічної експертизи №СЕ-19/125-24/6974-ВТХ від 11.06.2024 вилучені, в ході проведення оглядів місця події на ділянці місцевості поблизу кафе «Квадрат», що розташоване за адресою: вул. Шевченка, 23Ж, м. Новгород-Сіверський Чернігівської області, спусковий важіль підривника УЗРГМ, транспортна пробка (заглушка) від корпусу гранати Ф-1, кільце з чекою та уламки корпусу гранати Ф-1, до вибуху були частинами ручної осколкової гранати Ф-1, яка є вибуховим пристроєм промислового виготовлення та відноситься до категорії боєприпасів.

02.06.2024 о 00 год. 20 хв. ОСОБА_8 затримано працівниками поліції. Під час особистого обшуку у останнього було виявлено та вилучено корпус гранатометного пострілу ВОГ-17М калібру 30 мм, який ОСОБА_8 зберігав при собі та переносив перебуваючи у м. Новгород-Сіверський Чернігівської області.

Відповідно до висновку комплексної судово-технічної експертизи №СЕ-19/125-24/6973-ВТХ від 13.06.2024 вилучений у ОСОБА_8 корпус гранатометного пострілу ВОГ-17М калібру 30 мм. Наданий на дослідження корпус гранатометного пострілу ВОГ-17М містить заряд вибухової речовини на основі гексогену масою 34 г.

У подальшому в період часу з 16 год. 38 хв. по 18 год. 19 хв. 03.06.2024, під час проведення обшуку у приміщенні квартири, розташованої за адресою: за дресою; АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_8 , працівниками поліції виявлено та вилучено підривник УЗРГМ до ручних гранат Ф-1 та РГД-5, що згідно висновку судової вибухово-технічної експертизи №СЕ-19/125-24/7018-ВТХ від 10.06.2024, відноситься до категорії вибухових пристроїв та придатний до вибуху.

Окрім того, 01.06.2024 близько 22 год. 28 хв. ОСОБА_8 , знаходячись поблизу кафе «Квадрат», що розташоване за адресою: вул. Шевченка, 23Ж, м. Новгород-Сіверський, Чернігівської області діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки бажаючи їх настання, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось у зневажному ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, демонструючи байдуже ставлення до суспільних відносин, які забезпечують спокій та відпочинок громадян, що супроводжувалось особливою зухвалістю, з метою самоутвердитись в очах інших громадян, присутніх поблизу кафе «Квадрат», що розташоване за адресою: вул. Шевченка, 23Ж, м. Новгород-Сіверський Чернігівської області, демонстративно використав заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень предмет - ручну осколкову гранату Ф-1, а саме, тримаючи її у руках, привів до бойового застосування, витягнувши запобіжну чеку, та кинув у бік проїжджої частини дороги по вул. Шевченка у м. Новгород-Сіверський Чернігівської області. Після цього, внаслідок зазначених дій ОСОБА_8 , відбувся вибух розривного заряду вказаної гранати, чим створено реальну загрозу для життя і здоров`я людей, які знаходились поблизу місця вибуху.

Не погодившись із рішенням суду, захисник подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити вирок суду та призначити ОСОБА_8 покарання із випробуванням, з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність, оскільки приймаючи рішення щодо реальної міри покарання, суд виходив лише з відсутності обставин, що пом`якшують покарання та наявності обставини, що його обтяжує, що вважає не є вирішальним при визначенні чи можливо виправлення обвинуваченого без відбування покарання. Суд мав урахувати, що ОСОБА_8 є діючим військовослужбовцем, тому наявність у нього боєприпасів не має оцінюватися як володіння боєприпасами у мирний час, при цьому суд не врахував, що застосовуючи гранату він не вважав її бойовою, а помилково думав, що вона світло-шумова. Необізнаність про застосування предмета з вагомою вражаючою дією зменшує індивідуальний ступінь тяжкості правопорушення у порівнянні зі свідомим використанням гранати Ф1. Також вважає, що суд мав врахувати, що протиправні дії обвинуваченого не призвели до будь-яких негативних наслідків і не завдали шкоди, потерпілі у справі відсутні. Крім того, просить врахувати особу обвинуваченого, який перебуваючи за кордоном до повномасшабного вторгнення повернувся в Україну з метою вступити до лав ЗСУ, стан здоров`я, а також поведінку невстановлених осіб відносно самого обвинуваченого при вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечив проти поданої апеляційної скарги та просив залишити вирок суду без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України, за обставин, установлених судом, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.

Зокрема, показаннями свідка ОСОБА_9 , наданими суду першої інстанції, який був очевидцем неправомірної поведінки ОСОБА_8 , який, поводячи себе неадекватно, у людному місці, виражався нецензурною лайкою, погрожував «навчити усіх воювати», на зауваження не реагував, при цьому тримав у руці гранату, яку у подальшому кинув і пролунав вибух.

Такі показання свідка у повній мірі узгоджуються із даними відеозапису з камери відео спостереження «Безпечне місце» за період часу з 22-26 год. по 22-28 год.01.06.2024року, де зафіксовано факт вчинення хуліганських дій гр. ОСОБА_8 із застосуванням вибухового предмету.

Даними протоколу огляду місця події від 01.06.2024 з ілюстрованою таблицею та згідно з даними якого під час огляду проїжджої частини за фактом вибуху гранати було виявлено предмети, схожі на чеку до вибухового пристрою, заглушку, предмета округлої форми з металу та інші речі та протоколу додаткового огляду місця події від 04.06.2024 року яким зафіксовано виявлення металевих уламків неправильної форми.

Даними висновку експерта №СЕ-19/125-24/6974-ВТХ від 11.06.2024 року, згідно яких надані на дослідження об`єкти до вибуху були частинами ручної осколкової гранати Ф-1, яка є вибуховим пристроєм промислового виготовлення та відноситься до категорії боєприпасів.

Показаннями, наданими суду першої інстанції експертом ОСОБА_10 , який суду показав, що надані на дослідження об`єкти не можуть відноситись до імітаційної гранати, оскільки, при її застосування корпус не розривається, і вона є багаторазового використання.

Іншими доказами, детально описаними судом першої інстанції у вироку суду, у тому числі, протоколом затримання, під час якого у ОСОБА_8 було виявлено та вилучено предмет циліндричної форми, візуально схожий на вибуховий пристрій; висновками експерта щодо вибухової дії предметів, наданих на дослідження.

Отже, місцевий суд, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши всі вищевказані докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 , що виразились у придбанні, носінні, зберіганні бойових припасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу за ч. 1 ст. 263 КК України та дій, які виразились у порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень за ч. 4 ст. 296 КК України, з чим погоджується і колегія суддів.

Окрім того, обвинувачений не заперечував фактичні обставини справи, та у суді першої інстанції під важелем досліджених доказів, визнав вину у скоєному. В суді апеляційної інстанції також вину визнав та просив визначити покарання з випробуванням. Позицію сторони захисту щодо не усвідомлення обвинуваченим факту того, що він використовував бойову, вважаючи її світло-шумовою, колегія суддів розцінює як захисну версію, спрямовану на бажання зменшити відповідальність та пом`якшити покарання, що суперечить встановленим у провадженні обставинам, підтвердженим доказами.

Згідно положень ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінального правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Призначаючи ОСОБА_8 міру покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, ставлення його до вчиненого, особу обвинуваченого, стан його здоров`я, спосіб життя, те, що він є учасником бойових дій, відсутність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого та наявність такої, що його обтяжує, якою суд визнав вчинення злочину загально небезпечним способом, внаслідок чого дійшов правильного висновку про необхідність призначення покарання саме у виді позбавлення волі в межах санкцій статтей, наближених до мінімального розміру покарання та остаточного на підставі ст. 70 КК України і що таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, з чим погоджується і колегія суддів.

Відтак, всі обставини, які впливають на призначення покарання, судом враховані, у зв`язку з чим, колегія суддів не вбачає підстав для звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, на підставі ст. 75 КК України, оскільки його перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 18 березня 2025 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4