ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

представника

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченог ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду міста Дніпра, кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000647 від 29.11.2022, у відношенні:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ Дніпропетровської області, громадянина України, який не працює, з вищою освітою, неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою:

АДРЕСА_2 , раніше не судимий, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

28 листопада 2022 року, приблизно о 19 годині 05 хвилин, водій ОСОБА_9 , керуючи технічно справним автомобілем «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який, згідно зі свідоцтвом про реєстрацію НОМЕР_2 від 26.11.2022, належить йому на праві власності, рухався у темний час доби, без зовнішнього електроосвітлення, по сухому дорожньому покриттю проїжджої частини вул. Дніпросталівської, яка має по дві смуги для руху у кожному напрямку з дорожніми знаками 5.38.1. та 5.38.2., та дорожньою розміткою 1.14.1., з боку вул. Курсантської у напрямку вул. Осінньої м. Дніпро, Дніпропетровської області.

Під час свого руху 28 листопада 2022 року, приблизно о 19 годині 05 хвилин, водій ОСОБА_9 , порушуючи Правила безпеки дорожнього руху України, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки, виявляючи кримінальну протиправну недбалість, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити перешкоду для руху у вигляді пішохода ОСОБА_11 , який лежав на смузі для руху керованого ним автомобіля, не зменшив швидкість руху, аж до зупинки транспортного засобу, або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, чим не виконав покладені на нього обов`язки, як на водія транспортного засобу, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, та, як наслідок, на відстані не більше ніж 3,7 м від розмітки нерегульованого пішохідного переходу скоїв наїзд передніми колесами керованого ним автомобіля «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_1 , з подальшим переїздом тіла ОСОБА_11 .

Своїми діями водій ОСОБА_9 порушив вимоги

п.п. 1.3., 1.5., 2.3 б) та 12.3. Правил дорожнього руху України.

Порушення вимог п. 12.3. Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_9 знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної події, внаслідок якої пішохід ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_5 о 19 годині 05 хвилин загинув на місці дорожньо-транспортної події.

Вказаними діями ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, і він їх у повному обсязі підтверджує та пояснив, що та пояснив, що у ІНФОРМАЦІЯ_5 року о 19 годині 05 хвилин він керуючи транспортним засобом «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по сухому дорожньому покриттю проїжджої частини вул. Дніпросталівської м. Дніпро. На той час він мав невеликий водійський стаж та придбав зазначений транспортний засіб за три дні до подій, викладених в обвинувальному акті. Рухаючись по вказаній дорозі, через те, що вказана ділянка дороги була без зовнішнього освітлення, а потерпілий лежав на проїжджій частині дороги та він його не помітив та скоїв на нього наїзд. У вчиненому щиро кається, засуджує свою поведінку. Разом з тим просив врахувати те, що на його думку потерпілий також порушив вимоги ПДР України, оскільки лежав на проїжджій частині перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, а тому його дії також знаходяться у причинному зв`язку із настанням події ДТП. Також вказав, що цивільний позов про стягнення матеріальної шкоди визнає в повному обсязі, а також частково визнає позови потерпілих про стягнення моральної шкоди у сумі по 200 000 грн. на кожного з позивачів. Крім того зазначив, що він під час досудового розслідування сплатив потерпілій ОСОБА_5 120 тисяч грн. в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні вказала, що потерпілий є її сином, події що викладені в обвинувальному акті їй не відомі. 29.11.2022 їй зателефонували та повідомили, що син загинув внаслідок ДТП. Цивільний позов підтримує в повному обсязі, просила призначити обвинуваченому суворе покарання у вигляді позбавлення волі. Факт отримання нею суми в розмірі 120 тисяч гривень від обвинуваченого в рахунок відшкодування моральної шкоди підтвердила. Додатково пояснила, що ОСОБА_6 отримала страхове відшкодування в розмірі 320 тисяч гривень. Сума цивільного позову складається з витрат на спорудження пам`ятника та облаштування місця поховання загиблого.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що загиблий ОСОБА_11 є батьком її малолітнього сина. В день його загибелі вона його не бачила, а лише пізніше дізналася про його загибель. Обставини, щодо подій, які викладені в обвинувальному акті їй не відомі. Цивільний позов підтримує в повному обсязі, просила призначити обвинуваченому суворе покарання, пов`язане з позбавленням волі пов`язане з реальним його відбуттям. Повідомила, що не перебувала у шлюбі з загиблим, однак він є батьком їх спільної дитини - ОСОБА_12 . Факт отримання страхового відшкодування в розмірі 320 тисяч гривень підтвердила. Доказів на обґрунтування своїх позовних вимог, які б підтверджували факт її спільного проживання з загиблим, підтримання приязних відносин, спільного дозвілля, взаємної турботи один про одного не надала, не надала також і доводів про це.

Представник потерпілих ОСОБА_7 підтримав позицію потерпілих як у частині доведеності вини обвинуваченого, виду покарання, яке йому слід призначити так і обґрунтованості їх цивільних позовів, також підтвердивши інформацію про отримання ОСОБА_6 суми страхового відшкодування в розмірі 320 тисяч гривень.

Крім вищевказаних пояснень обвинуваченого, вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчинені кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, підтверджується нижченаведеними доказами, які були судом досліджені, оголошені та перевірені на предмет їх достовірності в судовому засіданні.

Так, відповідно до рапорту інспектора чергової частини Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, ІНФОРМАЦІЯ_5 року о 19 годині 02 хвилин надійшло повідомлення із служби 102 про те, що ІНФОРМАЦІЯ_5 року о 19 годині 01 хвилин за адресою: Самарський район м. Дніпро, вул. Курсантська, біля АЗС БРСМ на дорозі лежить невідомий чоловік на вигляд близько 25 років, на животі крові поруч стоїть розбите авто «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від ІНФОРМАЦІЯ_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 року було проведено огляд місця події по вул. Курсантській в м. Дніпро, в ході якого виявлено транспортний засіб «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_1 , з пошкодженнями на передній лівій частині в районі лівої частини бамперу та нижньої декоративної решітки, повністю розтрощений передній бампер з лівої сторони, крім того виявлено труп чоловічої статі.

Згідно висновку судової технічної експертизи № СЕ-19/104-22/38938-ІТ від 23.12.2022 року, робоча гальмівна система та рульове керування автомобіля «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент експертного огляду, знаходиться в працездатному стані.

Відповідно до судово-медичної експертизи трупа № 7204 від 29.12.2022, при судово-медичному дослідженні трупа виявлено наступні тіл ушкодження: Садно в потиличній ділянці, численні садна задньої поверхні тулуба, пра сідниці, правої нижньої кінцівки, обличчя, правої вушної раковини, правого пл поверхневі рани правої кисті та основних фаланг 4,5 пальців, синець зовнішньої повер правої кисті, крововиливи у м?які тканини, перелом кісток склепіння та основи черепу, крововиливи під м?які мозкові оболонки, крововиливи під плеврою легень, перелом 4,5 ребер без ушкодження пристінкової плеври (розповсюджені інфільтруючі крововилив г слабкою лейкоцитарною реакцією, набряк у м?яких тканинах з ділянки переломів ребер зліва), косо-горизонтальний перелом лівої стегнової кістки (вогнищеві інфільтри шкодження, слабка лейкоцитарна реакція, набряк строми, прояви дистрофічних змін посмугованих м?язевих волокон у маркуванні м?яких тканин з ділянки перелому стегнової кістки), крововилив по задній поверхні тулуба справа на рівні 9 ребра біляхребтовій лінії, крововилив у м?які тканини в центрі поперекової ділянки, крововили товші м?яких тканин в середній третині правого стегна, правої та лівої гомілок, розтроще підшкірно-жирової клітковини та підлеглих м?язів в ділянці правого плеча та ліктьой суглобу. Виявлені ушкодження виникли незадовго до настання смерті, від дії ту предметів, та являють собою єдиний комплекс травми та стосовно до живих осіб, у сукупності, мають ознаки тілесних ушкоджень тяжкого ступеню тяжкості як небезпечні для життя в момент їх заподіяння та призвели до настання смерті.

Відповідно до копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть, ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно висновку КП «ДБКЛПД» ДОР щодо результатів огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 04.01.2023 року, на момент огляду ІНФОРМАЦІЯ_5 року о 20 годині 50 хвилин, у ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ознак сп`яніння не виявлено.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи трупа № 161 від 10.04.2023 року, характер, локалізація та механізм виявлених ушкоджень трупа ОСОБА_11 свідчать про те, що вони могли утворитися в умовах автомобільної травми, як зазначено в постанові про призначення судово-медичної експертизи від ІНФОРМАЦІЯ_5 року. Його смерть настала внаслідок сумісної тупої травми тіла з переломом кісток черепа, ребер та лівого стегна, яка ускладнилась розвитком шоку. При судово-токсилогічному дослідженні крові з трапа ОСОБА_11 виявлено етиловий спирт у концентрації 3, 43 % у крові 3,83 % у сечі, що стосовно до живих осіб могло відповідати сильному ступеню алкогольного сп`яніння.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 22.12.2023 року, старший слідчий відділу розслідування злочинів в сфері транспорту СУ ГУНП в Дніпропетровській області, провів слідчий експеримент, в ході якого ОСОБА_9 розповів та показав на місці обставини скоєння ним ДТП, зокрема, 28 листопада 2022 року, приблизно о 19 годині 05 хвилин, він керуючи технічно справним автомобілем «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по сухому дорожньому покриттю проїжджої частини вул. Дніпросталівської, з боку вул. Курсантської у напрямку вул. Осінньої м. Дніпро, Дніпропетровської області. Під час свого руху він скоїв наїзд на потерпілого, який лежав на дорозі.

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/104-24/597-ІТ від 09.01.2024, в даній дорожній обстановці водій автомобіля «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 повинен був діяти відповідно до п.п. 12.2 та 12.3 Правил дорожньої руху України. В даній дорожній обстановці дії водія автомобіля «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 не відповідали п. 12.3 ПДР, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з даною ДТП. В даній дорожній обстановці дії водія автомобіля «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_1 , не суперечили вимогам п. 12.2 ПДР України. В даній дорожній обстановці водій автомобіля «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_1 , мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода своєчасним застосуванням екстренного гальмування.

Також, за клопотанням сторони захисту на підставі ухвали суду було проведено судової інженерно-технічну експертизу, відповідно до висновку якої № СЕ-19/113-25/77-ІТ від 08.01.2025, з технічної точки зору необхідною умовою виникнення події дорожньо-транспортної пригоди були дії пішохода ОСОБА_11 , оскільки наступ дорожньо-транпортної пригоди був можливий лише за умови дій пішохода, який створив небезпеку для руху водію автомобіля «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_1 . Також у вказаному висновку зазначено, що аналіз дій пішохода не вимагає спеціальних знань в області судово-технічної експертизи і може бути виконаний безпосередньо судом, відповідно до вимог розділу 4 ПДР України.

Так, відповідно до п.4.4. ПДР України, у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості пішоходи, які рухаються проїзною частиною чи узбіччям, повинні використовувати світлоповертальні елементи (стрічку, наклейку, жилет тощо) або бути в одязі, який має світлоповертальні елементи, для своєчасного їх виявлення іншими учасниками дорожнього руху.

Згідно п. 4.14 ПДР України, пішоходам забороняється: а) виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; б) раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід; в) допускати самостійний, без нагляду дорослих, вихід дітей дошкільного віку на проїзну частину; г) переходити проїзну частину поза пішохідним переходом, якщо є розділювальна смуга або дорога має чотири і більше смуг для руху в обох напрямках, а також у місцях, де встановлено огородження; ґ) затримуватися і зупинятися на проїзній частині, якщо це не пов`язано із забезпеченням безпеки дорожнього руху; д) рухатися по автомагістралі чи дорозі для автомобілів, за винятком пішохідних доріжок, місць стоянки і відпочинку.

Всі вище перелічені докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.

Таким чином, суд врахувавши встановлені об`єктивно існуючи обставини по справі, а саме: перебування потерпілого ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_5 року в стані сильного алкогольного сп`яніння у лежачому положенні на проїжджій частині у темну пору доби на неосвітленій ділянці шляху у темному одязі, приходить до висновку про порушення ним вимог п. 4.4., 4.14 ПДР України й, відповідно, перебуванням цих порушень у причинному зв`язку із настанням події ДТП, оскільки наявність вказаного причинного зв`язку прямо випливає з висновку судової інженерно-технічну експертизу, відповідно до висновку якої № СЕ-19/113-25/77-ІТ від 08.01.2025.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що своїми діями ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, порушення правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог пунктів 1.3., 1.5., 2.3 б) та 12.3. Правил дорожнього руху України, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Дії ОСОБА_9 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог пунктів 1.3., 1.5., 2.3 б) та 12.3 Правил дорожнього руху України, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, не працює, неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше не судимий, особою з інвалідністю не являється, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, характеризується за місцем проживання позитивно, вину визнав, щиро розкаявся.

Також суд враховує й свої вищевказані висновки щодо наявності порушень вимог ПДР України в діях самого потерпілого, оскільки вони перебувають з причинному зв`язку з подією ДТП. Не може залишитися поза увагою суду й факт зовсім незначного (фактично кілька днів) водійського стажу обвинуваченого.

В якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та передбачені ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, та часткове відшкодування шкоди потерпілій.

При цьому, суд враховує, що щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся та вибачився за вчинене, висловлював жаль з приводу вчиненого, критично оцінив свої дії, зауважив на тому, що готовий нести відповідальність за вчинене, що також свідчить про те, що особа розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро кається, дійсно бажає виправити ситуацію, що склалася з його вини.

Відповідно до постанови Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.11.2018 активне сприяння розкриттю злочину є окремою обставиною, що пом`якшує покарання, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України. Тобто, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття і активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, є альтернативними, незалежними та можуть існувати відокремлено одна від одної.

Активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, наданні допомоги в їх затриманні, видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Під активним сприянням розкриттю кримінального правопорушення слід вважати надання особою органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи, при цьому таке сприяння має бути активним. ОСОБА_9 надав активну допомогу слідству, яка полягала в тому, що він розповів про всі суттєві обставини вчиненого ним злочину, брав участь в усіх слідчих діях, зокрема, у проведенні слідчого експерименту.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся, неодноразово вибачався за вчинене та висловлював жаль з цього приводу, критично оцінив свої дії, зауважив на тому, що готовий нести відповідальність за вчинене, добровільно частково відшкодував завдані збитки потерпілій, а також частково визнав позовні вимоги про стягнення моральної шкоди у досить суттєвому розмірі, що також свідчить про те, що особа розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро кається, дійсно бажає виправити ситуацію, що склалася з його вини.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Згідно до п.п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23 грудня 2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за ст.286КК України суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію транспортних засобів, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1, 2 ст.286КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

При вирішенні питання про призначення додаткового покарання обвинуваченому ОСОБА_9 у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує суспільну небезпечність вчиненого злочину, направленого проти безпеки дорожнього руху, а також тяжкі наслідки спричинені ДТП - смерть потерпілого. Так, ОСОБА_9 своїми необережними діями, які виразились в порушенні Правил дорожнього руху України спричинив смерть потерпілого. Тому, при вирішенні питання про призначення додаткового покарання обвинуваченому у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд приходить до висновку про доцільність застосування до винного вказаного додаткового покарання.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а також враховуючи ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, особи обвинуваченого, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортними засобами.

Підстав для застосування ст.ст. 69, 69-1 КК України до обвинуваченого суд не вбачає.

Водночас, кримінальний закон передбачає, що згідно з ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24.05.2018 справа №167/341/16-к цей суд указав, що загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

На переконання суду, призначення обвинуваченому реальної міри покарання є недоцільним, оскільки не сприятиме досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства з огляду на встановлені в ході судового розгляду конкретні обставини вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та даних про його особу, який вперше вчинив необережний злочин. Також на переконання суду за вказане кримінальне правопорушення, за його обставинами не може бути справедливим покарання пов`язане з реальним позбавленням волі водієві, який маючи мізерний водійський стаж перебуваючи у тверезому стані не перевищуючи швидкість допустив неуважність наслідком якої стало смерть пішохода - особи, яка в стані алкогольного сп`яніння перебувала у лежачому положенні на проїзній частині дороги у неосвітленому місці. Окрім того, на переконання суду не є справедливим покарання у вигляді реального позбавлення волі за необережний злочин, навіть незважаючи на його тяжкі наслідки, до раніше не судимої особи молодого віку, яка щиро покаялася у скоєному, активно сприяла розкриттю злочину, частково відшкодувала завдані збитки та виявила готовність їх відшкодовувати збитки після вироку суду та нести справедливе призначене судом покарання.

Таким чином, відсутні будь-які об`єктивні дані щодо неможливості виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_9 без ізоляції від суспільства.

Тому, з урахуванням щирого каяття, повного визнання вини, позитивної посткримінальної поведінки обвинуваченого, а саме усвідомлення протиправності своєї злочинної поведінки та наміру в подальшому суворо дотримуватись закону, що на думку суду, також істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_9 можливо без ізоляції від суспільства, шляхом звільнення від відбування основного покарання з іспитовим строком, на підставі ст. 75 КК України, а також вважає необхідним покласти на обвинуваченого ОСОБА_9 обов`язки у відповідності з п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України.

Враховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Розглядаючи цивільні позови потерпілих суд виходить з наступного.

В рамках даного кримінального провадження потерпілої ОСОБА_5 до обвинуваченого ОСОБА_9 було подано цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином, в якому просить стягнути з обвинуваченого матеріальну шкоду у розмірі 79 936 грн. та моральну шкоду в розмірі 895 235 грн. В обґрунтування матеріальної шкоди потерпіла ОСОБА_5 , потерпіла зазначає, що нею було замовлено на підставі договору благоустрою місця поховання №2/24 від 05.03.2024 року роботи по спорудженню та встановленню надгробного пам`ятника сину, вартість якого згідно додатку №1 до договору №2/24 від 05.03.2024 та накладної № 05 2024 становить 79936 грн. В обґрунтування моральної шкоди потерпіла зазначає, що внаслідок загибелі сина вони відчуває сильний душевний біль, психічні та психологічні страждання та дискомфорт, які своїми діями спричинив їй обвинувачений, через несподівану загибель її сина, якому на момент ДТП виповнилося 21 рік.

Крім того, в рамках даного кримінального провадження позивач ОСОБА_6 своїх інтересах та інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_12 звернулися з цивільним позовом до ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди, в якому просить стягнути з обвинуваченого на її користь моральну шкоду в розмірі 500 000 грн, а також на користь її малолітнього сина ОСОБА_12 в розмір 500 000 грн., яку вона в зв`язку з смертю її чоловіка вони відчула сильний душевний біль та страждання пов`язані з втратою її чоловіка, якому на момент ДТП виповнилося 21 рік, який знаходився у самому розквіті життєвих сил, був надією та опорою для неї та їх спільного малолітнього сина. Крім того, в психологічному стресі вона перебуває в зв`язку з тим, що їх малолітній син до кінця життя буде жити без батька, позбавлений його опіки та піклування про нього, моральної підтримки та левової частки матеріального забезпечення. В психологічному стресі їх малолітній син постійно питав про свого батька, шукаючи його по оселі.

Згідно частини 5 статті 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

При вирішенні цивільного позову в частині стягнення матеріальної шкоди, пред`явленого ОСОБА_5 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_9 в якості відшкодування матеріальної шкоди, яка складається з витрат на спорудження та встановлення надгробного пам`ятника на підставі договору благоустрою місця поховання № 2/24 від 05.03.2024 року по спорудженню та встановленню надгробного пам`ятнику, вартість чого згідно додатку №1 до договору №2/24 від 05.03.2024 та накладної № 05 2004 становить 79 936 грн., суд виходить з того, що обвинувачений ОСОБА_9 цивільний позов потерпілої визнав, суд керується положеннями ст. 1201 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), відповідно до яких майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, суд приходить до висновку що позовні вимог в цій частині підлягають задоволенню.

Згідно частини 1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому (ч.1 ст. 129 КПК України). При вирішенні цивільного позову суд керується нормами ст.ст. 127-130 КПК України та цивільного законодавства, зокрема, ст.23,1166-1168 ЦК України.

Відповідно до вимог статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті, у т.ч. якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Як визначено у статті 23 Цивільного кодексу України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження встановлено під час судового розгляду моральна шкода спричинена ОСОБА_5 та малолітньому ОСОБА_13 полягає у сильних душевних стражданнях внаслідок втрати сина та батька.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, в повній мірі враховує характер та обсяг фізичних і душевних страждань, яких зазнали потерпілі внаслідок непоправної втрати.

Суд також приймає до уваги і те, що ОСОБА_5 було отримано від обвинуваченого в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 120 тисяч гривень, відповідно вказана сума має бути врахована при визначенні остаточного розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого. Разом з тим, суд у відповідності із вимогами ч. 2 ст. 1193 КПК України, враховує й те, що виникненню шкоди сприяло груба необережність потерпілого ОСОБА_11 , що вбачається з обставин викладених вище стосовно порушення ним п.п. 4.4., 4.14 ПДР України, що відповідно до висновку експерта № СЕ-19/113-25/77-ІТ від 08.01.2025, з технічної точки зору було необхідною умовою виникнення події дорожньо-транспортної пригоди, оскільки ДТП була можлива лише за умови дій пішохода, а також те, що потерпілій ОСОБА_5 в частково відшкодовано моральну шкоду обвинуваченим в розмірі 120 000 грн., з огляду на викладене, враховуючи принцип розумності та справедливості, а також критерій розумної сатисфакції, суд враховує глибину фізичних та душевних страждань потерпілих, часткове відшкодування моральної шкоди обвинуваченим.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, погоджуючись з доводами потерпілої ОСОБА_5 описаних в позові пов`язаних з втратою сина суд вважає, що співмірною, розумною відповідаючою як і вимогам Закону так і справедливості буде сума моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого на користь Катиревої в розмірі 300 (триста) тисяч гривень.

З аналогійних міркувань суд виходить при визначенні розміру моральної шкоди на користь малолітнього ОСОБА_12 та вважає, що співмірною, розумною відповідаючою як і вимогам Закону так і справедливості буде сума моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого на користь ОСОБА_12 в розмірі 300 (триста) тисяч гривень.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди на її користь, суд виходить з наступного.

Так, відповідно до ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, довічно; особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Позивачем ОСОБА_6 в обґрунтування позовних вимог про відшкодування моральної шкоди не надано належних доказів щодо перебування у шлюбних відносинах з загиблим, або спільного проживання, наявність спільних планів та інтересів з загиблим, наявність спілкування з ним та медичних розладів внаслідок його смерті. Крім того, непрямим доказом відсутності родинних зав`язків є той факт, що похованням загиблого опікувалась мати потерпілого. Таким чином фактично на обґрунтування своєї позиції ОСОБА_6 надано доказ лише того факту що загиблий був батьком її малолітнього сина, що само по собі, без сукупності з іншими доказами не може свідчити про спричинення їй моральної шкоди, оскільки для висновку про наявність шкоди необхідна сукупність умов вказаних вище. Окрім того, не може бути залишений поза увагою суду той факт, що ОСОБА_6 була отримана сума страхового відшкодування у досить значному розмірі - більше ніж 300 000 гривень, що не оспорюється нею самою. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в цій частині. Часткове визнання позову потерпілої ОСОБА_6 обвинуваченим ОСОБА_9 у сумі 200 тисяч гривень, не може бути підставою задля стягнення вказаної суми з обвинуваченого, оскільки відповідно до ст. 206 ЦПК України, суд у разі визнання відповідачем позову ухвалює рішення про його задоволення лише за умови наявності для того законних підстав, тобто й серед іншого, обґрунтованості позовних вимог й доведеності їх, чого в даному випадку не відбулося, а відтак вказане часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_9 цивільного позову ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди на її користь суд не приймає.

Згідно ч.4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Так, ухвалою слідчого судді Індустріального районного міського суду м. Дніпропетровська від 28.03.2023 року накладено арешт на автомобіль марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_9 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним транспортним засобом.

Із змісту ухвали встановлено, що цей захід забезпечення кримінального провадження застосовано з метою збереження речових доказів. Мета вказаного заходу досягнута, в зв`язку з чим арешт підлягає скасуванню. Долю процесуальних витрат суд вирішує на підставі ст. 124 КПК України. Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.368-370,ст.373,ст.374КПК України,

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Відповідно до п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_9 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу пробації; повідомляти уповноважений орган пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили - не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матеріальну шкоду в розмірі 79 936 (сімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот тридцять шість) грн. 00 коп., моральну шкоду в розмірі 300 000 (триста тисяч) гривень 00 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_5 - відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_6 в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_12 до ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь малолітнього ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , моральну шкоду в розмірі 300 000 (триста тисяч) гривень 00 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди на користь малолітнього ОСОБА_12 - відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди на її користь - відмовити в повному обсязі.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Індустріального районного міського суду м. Дніпропетровська від 28.03.2023 року на автомобіль марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_9 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним транспортним засобом

Речові докази по справі: автомобіль марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_9 , повернути власнику ОСОБА_9 .

Стягнути з ОСОБА_9 процесуальні витрати на залучення експертів, у зв`язку із проведенням експертиз, в розмірі 7 568 гривень 48 копійок, а саме: за залучення судового експерта Дніпропетровського НДЕКЦ для проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу, витрати складають - 1510 гривень 24 копійок (висновок експерта № СЕ-19/104-22/38938-ІТ від 23.12.2022); за залучення судового експерта Дніпропетровського НДЕКЦ для проведення судової автотехнічної експертизи, витрати складають - 3029 гривень 12 копійок (висновок експерта № СЕ-19/104-24/597-ІТ від 09.01.2024); за залучення судового експерта Дніпропетровського НДЕКЦ для проведення додаткової судової автотехнічної експертизи, витрати складають - 3029 гривень 12 копійок (висновок експерта № СЕ-19/104-24/7562-ІТ від 21.02.2024) на користь держави.

На вирок суду протягом 30 днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Індустріальний районний суд м. Дніпра.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст.395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після проголошення вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику в порядку, передбаченому ч. 15 ст. 615 КПК України протягом дня.

Головуючий суддя ОСОБА_1