АНАНЬЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №491/171/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року Ананьївський районний суд Одеської області

в складі: головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ананьїв Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000055, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 лютого 2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Романівка Ананьївського району Одеської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрованого та фактично мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.299 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває справа за обвинувальним актом та угодою про примирення між потерпілим та підозрюваним у кримінальному провадженні №0000055, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 лютого 2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.299 Кримінального кодексу України.

Ухвалою суду від 19 березня 2025 року у справі призначено проведення підготовчого судового засідання.

З матеріалів справи вбачається, що 10 лютого 2025 року близько 00 годин 30 хвилин у ОСОБА_4 , який знаходився в будинку за адресою: АДРЕСА_2 , який належить його брату ОСОБА_6 , з надуманих мотивів виник умисел на жорстоке поводження із твариною, яка належить до хребетних свійською собакою, яка утримувалась та належала ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканці АДРЕСА_1 . В цей же день близько 01 години 00 хвилин ОСОБА_4 , утримуючи при собі два кухонних ножа з руків`ями червоного та помаранчевого кольору, які він заздалегідь заготував як знаряддя вчинення злочину, з метою реалізації свого злочинного умислу, через неогороджену частину зайшов на подвір`я домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де, діючи умисно, нехтуючи існуючими правилами і нормами поведінки в суспільстві, відношення до тварин, в порушення вимог ст.18 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», якою передбачено, що при поводженні з тваринами не допускається нанесення побоїв, травм, отруєння тварин та забороняються інші дії чи бездіяльність, що суперечать принципам захисту тварин від жорстокого поводження, з метою жорстокого поводження з хребетною твариною собакою, з метою вчинення діяння, що завдасть смерті тварині, підійшов до належної ОСОБА_5 свійської собаки по кличці «Багіра» коричневого окрасу, породи «Метіс», віком до одного року, яка утримувалась на прив`язі у дворі домоволодіння, та лезами кухонних ножів, які були при ньому, наніс вказаній тварині не менше 5 (п`яти) ударів в область голови та шиї, чим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді різано-рубаної рани голови з пошкодженням цілісності лобної кістки (медіо-дорсальна частина орбіти правого ока) та 4 (чотирьох) різаних ран шиї, що спричинили гостру масивну крововтрату, та внаслідок яких настала загибель тварини, після чого тіло собаки викинув до колодязя, розташованого на узбіччі проїжджої частини по АДРЕСА_1 , та залишив місце вчинення кримінального правопорушення.

З урахуванням викладеного ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.299 Кримінального кодексу України жорстоке поводження з тваринами, які належать до хребетних, якщо такі дії призвели до загибелі тварини.

З матеріалів справи вбачається, що під час досудового розслідування 28 лютого 2025 року у місті Ананьїв Подільського району Одеської області було укладено угоду про примирення між потерпілою ОСОБА_5 та на той час, підозрюваним ОСОБА_4 , відповідно до якої, враховуючи, що підозрюваний повністю визнає свою вину у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.299 КК України, та зобов`язується повністю визнати обвинувачення в об`ємі підозри в судовому провадженні, у зв`язку з чим сторони узгодили призначення ОСОБА_4 покарання у вигляді обмеження волі на строк 1 рік із звільненням на підставі ст.ст.75, 76 КК України від відбування покарання з випробуванням.

Частинами 1-3 ст.61 КК України визначено, що покарання у виді обмеження волі полягає у триманні особи в кримінально-виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці. Обмеження волі встановлюється на строк від одного до п`яти років. Обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

З наведеного вбачається, що покарання узгоджене сторонами угоди про примирення відповідає положенням загальної та спеціальної частин Кримінального кодексу України.

Угода також містить відомості про те, що її сторонам відомі наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені ст.473 КПК України, наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України.

Угоду скріплено підписами потерпілої ОСОБА_5 та підозрюваного ОСОБА_4 ..

Частиною 1 ст.474 КПК України визначено, що якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою невідкладно надсилається до суду.

У відповідності до положень ч.2 ст.474 КПК України розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження. Відсутність інших учасників судового провадження не є перешкодою для розгляду.

30 квітня 2025 року у підготовчому судовому засіданні судом було з`ясовано у обвинуваченого ОСОБА_4 , чи цілком він розуміє, що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь;

На зазначене обвинувачений ОСОБА_4 повідомив, що він беззастережно визнає свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.299 КПК України, його позиція щодо визнання вини та укладення угоди є добровільною, йому зрозуміло, що він має право на справедливий судовий розгляд, проте не бажає скористатися цим правом.

Також судом було роз`яснено обвинуваченому наслідки укладення та затвердження угод, передбачені ст.473, 394, 424 КПК України та з`ясовано чи розуміє він їх.

На зазначене обвинувачений повідомив суду, що наслідки укладення та затвердження угоди йому були роз`яснені та зрозумілі.

Крім того, судом було з`ясовано у обвинуваченого чи зрозуміло йому характер обвинувачення.

На вказане запитання обвинувачений повідомив, що він розуміє, що він обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.299 КК України, а саме у тому, що 10 лютого 2025 року близько 01 години 00 хвилин, перебуваючи на подвір`ї домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_5 , він, діючи умисно, нехтуючи існуючими правилами і нормами поведінки в суспільстві, відношення до тварин, в порушення вимог ст.18 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», з метою вчинення діяння, що завдасть смерті тварині, підійшов до належної ОСОБА_5 свійської собаки по кличці «Багіра» коричневого окрасу, породи «Метіс», віком до одного року, яка утримувалась на прив`язі у дворі домоволодіння, та лезами кухонних ножів, які були при ньому, наніс вказаній тварині не менше 5 (п`яти) ударів в область голови та шиї, чим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді різано-рубаної рани голови з пошкодженням цілісності лобної кістки (медіо-дорсальна частина орбіти правого ока) та 4 (чотирьох) різаних ран шиї, що спричинили гостру масивну крововтрату, та внаслідок яких настала загибель тварини, після чого тіло собаки викинув до колодязя, розташованого на узбіччі проїжджої частини по вул. Набережна, с. Романівка Подільського району Одеської області навпроти домоволодіння №23. Вину у вчиненні цього злочину він визнає.

Також, судом було з`ясовано чи цілком обвинувачений розуміє, що в разі затвердження судом угоди про примирення до нього буде застосовано покарання у вигляді обмеження волі на строк 1 рік з іспитовим строком відповідно до вимог ст.ст.75, 76 КК України, на що обвинувачений зазначив, що вид та розмір покарання йому зрозумілі, це покарання є узгодженим між ним та потерпілою, він не заперечує проти застосування до нього цього покарання.

Також, під час проведення підготовчого судового засідання судом було роз`яснено потерпілій положення 473, 394, 424 КПК України про наслідки укладення та затвердження угоди, зокрема обмеження у оскарженні вироку суду, та з`ясовано чи цілком вона їх розуміє.

Потерпіла повідомила суду, що наслідки укладення та затвердження угоди про примирення їй зрозумілі, її позиція щодо укладення угоди є добровільною, нею з обвинуваченим узгоджено покарання, яке буде призначено обвинуваченому, будь-яких претензій до обвинуваченого вона не має та бажає щоб суд затвердив угоду.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні зазначила, що право на укладення угоди про примирення надане потерпілій та підозрюваному Кримінальним процесуальним кодексом України, вони вільні скористатися ним у будь-який час до виходу суду до нарадчої кімнати, як вбачається з угоди про примирення, потерпіла ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_4 зазначеним правом скористалися. Як зазначила прокурор, на її думку позиція сторін щодо укладення та затвердження угоди є добровільною, кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_4 є нетяжким злочином та може бути укладено угоду про примирення, сторонами узгоджено покарання, яке відповідає санкції ч.1 ст.299 КК України, у зв`язку з чим прокурор не заперечує проти затвердження угоди.

В подальшому за погодженням учасників підготовчого засідання прокурором було оголошено та надано суду для долучення до матеріалів справи матеріали, що характеризують обвинуваченого, а саме:

-копія паспорта громадянина України № НОМЕР_1 , виданого 17 листопада 2022 року органом 5123 на ім`я ОСОБА_4 ;

-копія витягу з реєстру територіальної громади №2022/001944509 від 09 грудня 2022 року про зареєстроване місце проживання ОСОБА_4 ;

-запит слідчого №66.3-1/822 від 14 лютого 2025 року до Ананьївської міської ради про надання характеризуючих даних на ОСОБА_4 ;

-лист Ананьївської міської ради №04-32/608 від 24 лютого 2025 року, відповідно до якого ОСОБА_4 не є депутатом Ананьївської міської ради;

-характеристику №42 від 20 лютого 2025 року, видану старостою Шимківського старостинського округу Ананьївської міської територіальної громади, відповідно до якої ОСОБА_4 за місцем мешкання характеризується задовільно;

-довідку про склад сім`ї ОСОБА_4 №41 від 20 лютого 2025 року, видану старостою Шимківського старостинського округу Ананьївської міської територіальної громади, відповідно до якої ОСОБА_4 зареєстрований в АДРЕСА_1 . Склад сім`ї складає одна особа;

-запит слідчого №66.3-1/823 від 14 лютого 2025 року до КНП «Ананьївська багатопрофільна міська лікарня Ананьївської міської ради» про надання довідки про перебування ОСОБА_4 на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра;

-лист КНП «Ананьївська багатопрофільна міська лікарня Ананьївської міської ради» №56 від 18 лютого 2025 року, відповідно до якого ОСОБА_4 не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра;

-запит слідчого №66.3-1/821 від 14 лютого 2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо перебування ОСОБА_4 на військовому обліку;

-лист ІНФОРМАЦІЯ_3 №509 від 19 лютого 2025 року. відповідно до якого ОСОБА_4 перебуває на обліку призовників у ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

-вимогу на судимість відносно ОСОБА_4 , відповідно до якої станом на 14 лютого 2025 року ОСОБА_4 є раніше не судимою особою;

-запит слідчого №66.3-1/824 від 14 лютого 2025 року до Подільського РС №1 Філії державної установи «Центр пробації» про надання інформації про перебування ОСОБА_4 на обліку у вказаному секторі;

-лист Подільського РС №1 Філії державної установи «Центр пробації» №114/28/1/1-25 від 18 лютого 2025 року, відповідно до якого ОСОБА_4 на обліку у вказаному секторі не перебував та не перебуває.

За згодою учасників судового засідання вказані документи були долучені до матеріалів справи.

В подальшому судом було поставлено питання щодо можливості завершення розгляду угоди, позиції сторін що її уклали та прокурора, щодо можливості її затвердження.

Потерпіла зазначила, що її позиція щодо укладення угоди та її затвердження є добровільною, їй цілком зрозумілі наслідки укладення та затвердження угоди, вона просить суд затвердити угоду про примирення між нею та обвинуваченим.

Обвинувачений зазначив, що свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, за обставин вказаних в угоді про примирення, він беззастережно визнає в повному обсязі, йому зрозумілий вид та розмір узгодженого покарання, його позиція щодо визнання вини, укладення та затвердження угоди є цілком добровільною, він просить суд затвердити угоду.

Прокурор зазначила, що проти затвердження угоди вона не заперечує.

Суд перевіривши угоду про примирення, заслухавши пояснення сторін угоди та прокурора, приходить до висновку, що угоду може бути затверджено з наступних підстав.

Частиною 1 ст.468 КПК України визначено, що угода про примирення може бути укладена за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого. Домовленості стосовно угоди про примирення можуть проводитися самостійно потерпілим і підозрюваним чи обвинуваченим, захисником і представником або за допомогою іншої особи, погодженої сторонами кримінального провадження (крім слідчого, прокурора або судді).

Відповідно до ч.3 ст.468 КПК України Угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Укладення угоди про примирення у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, не допускається.

З угоди про примирення вбачається що її укладено 28 лютого 2025 року в рамках кримінального провадження №0000055, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 лютого 2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.299 Кримінального кодексу України, між потерпілою ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_4 ..

Санкцією ч.1 ст.299 КК України передбачено призначення особі покарання у вигляді обмеження волі на строк від одного до трьох років або позбавлення волі на строк від двох до трьох років з конфіскацією тварини.

Частиною 4 ст.12 КК України визначено, що нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

З наведеного вбачається, що угоду укладено з дотриманням положень ч.ч.1, 3 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні щодо злочину не великої тяжкості між потерпілим та підозрюваним.

Статтею 471 КПК України визначено, що в угоді про примирення зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, строк її відшкодування чи перелік дій, не пов`язаних з відшкодуванням шкоди, які підозрюваний чи обвинувачений зобов`язані вчинити на користь потерпілого, строк їх вчинення, узгоджене покарання та згода сторін на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

При цьому, вивченням угоди встановлено, що її зміст цілком відповідає положенням ст.471 КПК України та містить усі передбачені нею відомості, вона складена 28 лютого 2025 року в місті Ананьїв Подільського району Одеської області, скріплена підписами потерпілої ОСОБА_5 та підозрюваного (обвинуваченого) ОСОБА_4 ..

Судом під час підготовчого судового засідання, у відповідності до вимог ч.5 ст.474 КПК України, перед прийняттям рішення про затвердження угоди з`ясовано в обвинуваченого, чи цілком він розуміє: 1) що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права:мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; 2) наслідки укладення та затвердження угод, передбачені статтею 473 цього Кодексу;3) характер кожного обвинувачення; 4) вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

При цьому, обвинувачений зазначив, що його право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, йому зрозуміле, проте скористатися ним він не бажає, свою вину він визнає, йому роз`яснені та зрозумілі наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення та вид узгодженого при укладенні угоди покарання, яке буде застосовано до нього в разі укладення угоди, його позиція є добровільною.

Потерпіла у судовому засіданні також зазначила, що їй роз`яснені та зрозумілі наслідки укладення та затвердження угоди, її позиція є добровільною.

У відповідності до положень ч.7 ст.474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

При цьому, під час проведення підготовчого судового засідання встановлено, що умови угоди відповідають положенням Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

Суд вважає, що дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч.1 ст.299 КК України, а саме, жорстоке поводження з тваринами, які належать до хребетних, якщо такі дії призвели до загибелі тварини.

З п.3 угоди вбачається, що сторони угоди узгодили призначення підозрюваному (обвинуваченому) покарання у вигляді обмеження волі на строк 1 рік зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.ст.75, 76 КК України, що відповідає санкції ч.1 ст.299 КК України.

Відповідно до частини 1 статті 1 КК України цей кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам.

Частиною 1 статті 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до частини 2 статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Частиною 5 статті 65 КК України визначено, що у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Відповідно до ч.1 ст.61 КК України покарання у виді обмеження волі полягає у триманні особи в кримінально-виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці.

Частиною 2 ст.61 КК України визначено, що обмеження волі встановлюється на строк від одного до п`яти років.

Відповідно до ч.3 ст.61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Частиною 3 статті 75 КК України визначено, що у випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.

Відповідно до ч.1 ст.76 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Частиною 3 статті 76 КК України визначено, що на осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, суд може додатково покласти такі обов`язки: 1) попросити публічно або в іншій формі пробачення у потерпілого; 2) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; 3) працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу); 4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою; 5) пройти курс лікування від розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб; 6) дотримуватися встановлених судом вимог щодо вчинення певних дій, обмеження спілкування, пересування та проведення дозвілля.

При цьому, в судовому засіданні обставин, які б унеможливлювали призначення обвинуваченому покарання у вигляді обмеження волі та його виконання ним не встановлено.

Умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Під час судового засідання було встановлено, що позиція сторін угоди щодо укладення та затвердження угоди є добровільною, сторони дійсно примирилися.

Відповідно до умов угоди обвинувачений не бере на себе будь-яких обов`язків виконання яких є очевидно неможливим.

Підстав вважати, що відсутні фактичні підстави для визнання винуватості, при розгляді угоди судом не встановлено.

Враховуючи викладене суд вважає за можливе затвердити угоду про примирення між потерпілою ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_4 , призначивши обвинуваченому покарання, узгоджене сторонами угоди.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 під час судового розгляду кримінального провадження не обирався.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не застосовувались.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов потерпілою та прокурором під час досудового розслідування та судового розгляду не пред`явлено.

Згідно ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 349, 366-371, 373, 374, 376, 395, 468-469, 471, 473-475, 532 КПК України,

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про примирення між потерпілим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованою та мешканкою АДРЕСА_1 , та обвинуваченим (на момент укладення угоди підозрюваним) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованим та фактично мешканцем АДРЕСА_1 , укладену у кримінальному провадженні №0000055, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 лютого 2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.299 Кримінального кодексу України.

Визнати ОСОБА_4 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.299 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч.ч.1, 3 ст.75 КК України засудженого ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 (один) рік.

У відповідності із п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України на ОСОБА_4 покласти наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В силу положень ст.165 Кримінально-виконавчого кодексу України іспитовий строк засудженому, обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 30 квітня 2025 року.

Цивільний позов потерпілою та прокурором під час досудового розслідування та судового розгляду не пред`явлено.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 під час судового розгляду кримінального провадження не обирався.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не застосовувались.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Вирок на підставі угоди може бути оскаржений у порядку, передбаченому цим Кодексом, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Одеського апеляційного суду через Ананьївський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілій та прокурору.

У відповідності до ч.15 ст.615 КПК України суд обмежився оголошенням резолютивної частини вироку, копію повного тексту вироку негайно після оголошення вручити учасникам судового провадження.

Суддя: ОСОБА_1