КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/3989/2025 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

12 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 08 квітня 2025 року,-

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08 квітня 2025 року клопотання прокурора задоволено, продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, тобто до 06.06.2025 року включно, з утримуванням його у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Визначено обвинуваченому ОСОБА_7 розмір застави, який здатний забезпечити виконання покладених на нього обов`язків, а саме 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покладено на обвинуваченого ОСОБА_7 , у разі внесення застави строком на два місяці з моменту внесення застави, наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи, утримуватися від спілкування з потерпілими, здати на зберігання до відповідних органів Державної міграційної служби свій паспорт для виїзду закордон, інші документи, що дають право на виїзд і в`їзд в Україну.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував, що він обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, що мають високу суспільну небезпечність, суворість можливого вироку, розмір передбаченого законом покарання, у випадку визнання його винуватим, особу винного та дійшов висновку, що він може умисно ухилитись від суду, не виконати його процесуальні рішення, перешкодити кримінальному провадженню (ризик переховування), незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, які на даному етапі судового розгляду не допитані, то ризик впливу на них існує до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків, потерпілих та їх дослідження. Суд вважав, що розмір застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб буде достатнім засобом для запобігання порушення обвинуваченим його процесуальних обов`язків.

Не погоджуючись з рішенням суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 08 квітня 2025 року, змінити ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою з можливістю внесення застави на більш м`який запобіжний захід (нічний домашній арешт або особисте зобов`язання) або зменшити розмір застави до 80 розмірів прожиткового мінімуму.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, захисник вказує, що ухвалу від 08.04.2025 прийнято неналежним складом суду, оскільки все кримінальне провадження, а, відповідно, і клопотання стосовно ОСОБА_7 надійшло до Святошинського районного суду м. Києва з порушенням вимог п. 1 ч. 2 ст. 132 КПК України та підлягало направленню до Київського апеляційного суду для вирішення питання про його направлення до Саксаганського районного суду м. Кривий Ріг або до Шевченківського районного суду м. Києва.

Також апелянт зазначає, що копію клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання, яке було предметом розгляду 08.04.2025 ОСОБА_7 до 08.04.2025 взагалі не вручено, як не було вручено і стороні захисту до 14.04.2025 новий обвинувальний акт, який стороною обвинувачення вручено суду 08.04.2025.

Крім того, апелянт звертає увагу, що ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 263 КК України, які він фактично не вчиняв.

Апелянт вказує, що ОСОБА_7 до затримання працював, мав постійне місце мешкання, мав соціальні зв`язки - дочку та цивільну дружину, хворіє гіпертонічною хворобою, ВІЛ, гепатитом С і в умовах установи виконання покарання захворювання загострились.

Захисник стверджує, що стороною обвинувачення при поданні клопотання про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не доведено жодного з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

При цьому апелянт вказує, що практика Європейського Суду у справах людини зазначає, що навіть за наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, при обранні запобіжного заходу, з часом такі ризики зменшується. Сторона захисту вважає, що такі ризики були відсутні і під час обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу, а зараз їх взагалі не існує.

Крім того, апелянт зазначає, що в порушення вимог п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, при винесенні спірної ухвали ані прокурором, ані судом взагалі не мотивовано причини хоча і зменшення, проте, визначення суми застави більшої за встановлену законом, а саме від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Апелянт вважає, що є всі підстави для більш значного зменшення розміру суми застави.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу з підстав наведених у ній, думку прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду, вивчивши надані судом першої інстанції матеріали провадження, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, в провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000476 від 01.11.2022 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 190, ч.1 ст. 263 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини, за яких таке продовження можливе.

Так, судом першої інстанції, були заслухані пояснення прокурора, обвинуваченого та його захисника для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

При розгляді питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання та правильно встановив, що продовжують існувати обґрунтовані ризики, передбачені п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, які на даний час виключають можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, то на переконання колегії суддів вони є безпідставними з огляду на наступне.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Як правильно встановив суд першої інстанції, характер висунутого ОСОБА_7 обвинувачення,у вчиненні, у тому числі тяжкого злочину, що має високу суспільну небезпечність, суворість можливого покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується, а також враховуючи всі наявні в матеріалах провадження дані про особу обвинувачено, його вік, стан здоров`я, щодо якого на час розгляду клопотання в розпорядженні суду відсутні об`єктивні медичні застереження щодо неможливості перебування обвинуваченого під вартою та відсутність міцних соціальних зв`язків, дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 , з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від суду, такий ризик не зменшився і виправдовує подальше його тримання під вартою.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Що стосується доводів захисника про те, що обвинувачений до затримання працював, мав постійне місце мешкання, а також соціальні зв`язки - дочку та цивільну дружину, то колегія суддів вважає такі доводи непереконливими, оскільки жодних даних про наявність у обвинуваченого дружини, дитини, місця роботи, тобто міцних соціальних зв`язків надані до суду матеріали не містять, не долучено їх і захисником до апеляційної скарги, а також не було встановлено таких обставин судом першої інстанції. Натомість, з наявного в матеріалах справи клопотання прокурора вбачається, що стороною обвинувачення встановлено, що ОСОБА_7 не одружений, малолітніх чи неповнолітніх дітей на утримані не має та щодо останнього направлено інші обвинувальні акти і доказів про зворотнє стороною захисту до апеляційної інстанції не надано.

Те, що обвинувачений має місце проживання в Дніпропетровській області не спростовує обґрунтованість ризику та доцільність продовження строку тримання під вартою, а також ж не дає достатніх підстав вважати, що обвинувачений не зможе здійснити дії, передбачені п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Що стосується ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливості обвинуваченого ОСОБА_7 впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, то на переконання колегії суддів, з урахуванням конкретних обставин кримінального правопорушення, яке інкриміноване обвинуваченому, на даному етапі провадження, яке наразі триває, свідки та потерпілі судом не допитані, існує висока вірогідність вчинення з боку обвинуваченого впливу на свідків, з метою надання ними показів на свою користь.

З приводу посилань захисника в апеляційній скарзі на те, що його підзахисний інкриміновані йому кримінальні правопорушення не вчиняв, то зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного перегляду судового рішення даної категорії справ, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доводам захисника в цій частині. У даному кримінальному провадженні досудове розслідування завершено, прокурором визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, ОСОБА_7 висунуте обвинувачення та обвинувальний акт спрямовано до суду, і обґрунтованість висунутого щодо нього обвинувачення перевіряється судом першої інстанції на підставі обвинувального акту, шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, та яким за результатами судового розгляду суд надасть оцінку, як кожному окремо, так і в сукупності, в нарадчій кімнаті, шляхом ухвалення остаточного рішення у кримінальному провадженні.

Щодо посилань захисника на невчасність вручення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу, то колегія суддів зауважує, що сторона захисту не була позбавлена права заявити клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні з метою надання можливості ознайомлення з клопотанням.

Водночас, як слідує з наявного в електронному судді журналу судового засідання від 08.04.2025, при розгляді клопотання прокурора, сторона захисту та обвинувачений не заперечували щодо розгляду такого клопотання у зв`язку з тим, що воно було невчасно вручено стороні захисту. Жодних відомостей про те, що обвинувачений та захисник просили відкласти судове засідання із цього приводу та надати їм час для ознайомлення з клопотанням, матеріали провадження не містять.

Що ж до доводів захисника про наявність у обвинуваченого хвороб, які загострились під час перебування останнього під вартою, то як вбачається з оскаржуваної ухвали, стороною захисту в судовому засіданні суду першої інстанції не було надано доказів, які б свідчили про неможливість перебування ОСОБА_7 в умовах тримання під вартою через незадовільний стан здоров`я. Під час апеляційного розгляду таких документів також надано не було.

Посилання захисника на те, що розгляд справи, в тому числі і питання щодо продовження строку тримання обвинуваченого під вартою здійснюється незаконним складом суду, оскільки дане кримінальне провадження надійшло до Святошинського районного суду м. Києва з порушенням підсудності, а тому підлягало направленню до Київського апеляційного суду для вирішення питання про його направлення до Саксаганського районного суду м. Кривий Ріг або до Шевченківського районного суду м. Києва, колегія суддів вважає неспроможними з огляду на наступне.

Відповідно до Закону України «Про доступ до судових рішень» від 22 грудня 2005 року судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для доступу до судових рішень існує Реєстр, який являє собою автоматизовану систему збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Відповідно до ст. 4 Закону судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Реєстру, в тому числі до інформації, визначеної статтею 7 цього Закону. При цьому суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Як вбачається з Реєстру питання щодо підсудності даного кримінального провадження №000476 від 01.11.2022 було предметом розгляду як Київського апеляційного суду, так і Касаційного кримінального суду Верховного Суду.

Так, ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 05.10.2023 обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні було направлено до Київського апеляційного суду для внесення подання в порядку ч. 3 ст. 34 КПК України до Верховного Суду для вирішення питання про направлення кримінального провадження до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16.10.2023 подання голови Святошинського районного суду міста Києва задоволено та кримінальне провадження направлено до Касаційного кримінального суду Верховного Суду для вирішення питання про його направлення до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Ухвалою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 20.10.2023 відмовлено у задоволені подання Київського апеляційного суду про направлення кримінального провадження до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Відмову у направленні даного кримінального провадження до іншого суду Верховний Суд мотивував тим, що місце вчинення більш суворого за санкцією частини першої статті із інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, встановити неможливо, а досудове розслідування у даному кримінальному провадженні закінчено у м. Києві та обвинувачений утримується під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор», тому обвинувальний акт скерований прокурором під час дії воєнного стану у відповідності до норм кримінального процесуального закону до належного суду.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 09.11.2023 обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні було направлено до Київського апеляційного суду для його направлення для розгляду по суті до Шевченківського районного суду міста Києва, оскільки обвинувальний акт складений та підписаний старшим слідчим слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_9 за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 15-А, що територіально відноситься до Шевченківського району міста Києва.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21.11.2023 у задоволенні подання голови Святошинського районного суду міста Києва про направлення кримінального провадження до Шевченківського районного суду міста Києва відмовлено. Відмову у направленні даного кримінального провадження до іншого суду Київський апеляційний суд мотивував тим, що обвинувальний акт складено 18.09.2023 старшим слідчим СУ ГУНП в Київській області, розташованим у місті Києві у приміщенні слідчого управління Головного управління Національної поліції у Київській області, та цього ж дня затверджено прокурором у приміщенні Київської обласної прокуратури у м. Києві. Відповідно до Наказу №12118 від 12.06.2018 Головного управління Національної поліції в Київській області, місцем знаходження відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління визначено: м. Київ, вул. Святошинська, 2-А. Постановою про призначення групи слідчих від 25.11.2022, місцем проведення досудового розслідування кримінального провадження №0000476 визначено місцезнаходження відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП - Святошинський район міста Києва (м. Київ, вул. Святошинська, 2-А).

Отже, згідно вищезазначених судових рішень, підсудність даного кримінального провадження №0000476 від 01.11.2022 чітко визначена за Святошинським районним судом міста Києва.

Відповідно до ч. 5 ст. 34 КПК України спори про підсудність між судами не допускаються.

Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, оскільки прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про особу обвинуваченого, наразі підтверджують потребу в подальшому триманні під вартою. З огляду на викладене, підстав вважати, що інший, менш суворий запобіжний захід, може забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, колегія суддів не вбачає. Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає неспроможними.

Приписи ч. 4 ст. 182 КПК України визначають, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

У рішенні від 13 січня 2022 року у справі «Істоміна проти України» (Istomina V. Ukraine, заява № 23312/15) ЄСПЛ зазначив, що застава має на меті не забезпечення відшкодування шкоди, завданої у справі, а передусім забезпечення явки особи на судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватись залежно від особи, про яку йде мова, із урахуванням його/її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду. Сума шкоди у справі може бути одним із факторів, що виправдовує вищу суму застави, але лише у поєднанні з іншими критеріями серйозністю вчиненого злочину, ризику втечі тощо.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про надмірний розмір застави, то колегія суддів, вважає їх безпідставними, з урахуванням встановлених на даний час ризиків, характеру та обставин інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується, та інших обставин, що мають значення, у даному випадку, а тому на переконання колегії суддів,визначений альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, є цілком достатнім для виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а перспектива втрати такого грошового забезпечення у випадку порушення ним встановлених обов`язків послужить достатнім стримуючим фактором, що виключає з його сторони будь-яке бажання переховуватися від суду або вчинити інші протиправні дії.

Рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

Будь - яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегія суддів, не вбачає.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави, має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргузахисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 08 квітня 2025 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, тобто до 06.06.2025 року включно з визначеним розміром застави - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4