№ 1-кс/756/1969/25
У Х В А Л А

іменем України

27 серпня 2025 року, слідчий суддя Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0002862, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідування 08.08.2023, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України,

в с т а н о в и в:

21 липня 2025 року прокурор поштовим зв`язком звернувся до слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва із клопотанням про накладення арешту на майно.

У клопотанні прокурор зазначає, що у провадженні СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002862 від 08.08.2023, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1, здійснює незаконну діяльність «кол-центр», яка виражається у шахрайському заволодінні грошовими коштами громадян України та Європейського Союзу, шляхом використання інформаційних, електронних комунікаційних мереж.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що до Оболонського УП ГУНП у місті Києві надійшла заява про вчинене кримінальне правопорушення від кореспондента ТОВ «ІА Стоп Корупції ТВ» ОСОБА_4 , з приводу того, що 12.07.2024, близько 12 год. 30 хв., за адресою: АДРЕСА_1, на 4, 10, 11 поверхах, невстановлені особи здійснюють незаконну діяльність «кол-центрів», яка виражається у шахрайському заволодінні грошовими коштами громадян, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки.

Прокурором Оболонської окружної прокуратури м. Києва, 15.07.2025 в період часу з 13 год. 18 хв. по 13 год. 43 хв., проведено огляд речей, а саме: за адресою АДРЕСА_1, у ході якого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , добровільно надав до огляду та вилучення власний мобільний телефон марки Iphone 16 pro max, imei НОМЕР_1 , imei2 НОМЕР_2 . ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , добровільно надав до огляду та вилучення власний мобільний телефон марки Iphone 11, imei НОМЕР_3 , imei2 НОМЕР_4 .

Під час проведення вищевказаного огляду, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 повідомили що перебували в приміщенні «кол-центру» 11 поверху будівлі за адресою АДРЕСА_1.

16.07.2025 постановою прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва визнано речовим доказом у кримінальному провадженні мобільний телефон марки Iphone 16 pro max, imei НОМЕР_1 , imei2 НОМЕР_2 , мобільний телефон марки Iphone 11, imei НОМЕР_3 , imei2 НОМЕР_4 , які вилучено 15.07.2025 в ході проведення огляду речей, а тому, на даний час у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вказане вище майно, з метою забезпечення збереження речового доказу.

На підставі викладеного, з метою забезпечення збереження речових доказів та з метою повного та всебічного проведення досудового розслідування, прокурор просить накласти арешт на майно, а саме мобільний телефон марки Iphone 16 pro max, imei НОМЕР_1 , imei2 НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мобільний телефон марки Iphone 11, imei НОМЕР_3 , imei2 НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування таким майном в межах досудового розслідування.

Прокурор та власники майна в судове засідання не з`явилися, про час та місце його проведення повідомлялися належним чином.

Від представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 надійшли заперечення проти задоволення клопотання, у яких останній наголошує, що вилучені мобільні телефони не містили систем логічного захисту, відтак їх вилучення безпідставне. Також, адвокат вказує, що мобільні телефони не мають ознак речових доказів у даному кримінальному провадженні.

Ураховуючи неявку учасників справи, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду клопотання, слідчий суддя приходить до висновку про можливість розгляду клопотання за наявними в ньому матеріалами.

Дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя встановив наступне.

Так, 15.07.2025 в період часу з 13 год. 18 хв. по 13 год. 43 хв., прокурором Оболонської окружної прокуратури м. Києва проведено огляд речей за адресою АДРЕСА_1, у ході якого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , добровільно надав до огляду та вилучення власний мобільний телефон марки Iphone 16 pro max, imei НОМЕР_1 , imei2 НОМЕР_2 . ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , добровільно надав до огляду та вилучення власний мобільний телефон марки Iphone 11, imei НОМЕР_3 , imei2 НОМЕР_4 .

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

При цьому, приписи ч. 2 вказаної статті передбачають, що забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Як вбачається з постанови прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва від 16.07.2025 вилучені мобільні телефони визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0002862 від 08.08.2023.

Водночас, із матеріалів справи не вбачається будь-яких відомостей, що вилучені мобільні телефони містили системи логічного захисту, що зумовлювало підстави для їх вилучення під час огляду.

Також, слідчий суддя зауважує, що матеріали подані в обґрунтування поданого клопотання не можуть слугувати достатньою підставою для накладення арешту на тимчасово вилучене майно, оскільки прокурор має довести слідчому судді підставу, мету та обґрунтування необхідності накладення арешту на майно.

Разом з цим, з наявних у суду матеріалів, якими прокурор обґрунтовує необхідність накладення арешту на тимчасово вилучене майно, не убачаються підстави вважати, що майно, вилучене під час огляду має ознаки речових доказів саме у даному кримінальному провадженні, зокрема були предметом, знаряддям чи засобом вчинення кримінального правопорушення, здобуті внаслідок вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України.

Винесення постанови про визнання вилученого майна речовими доказами не може слугувати достатньою підставою для накладення арешту, оскільки наявність вказаної постанови не звільняє прокурора від обов`язку доведення підстави та мети накладення арешту.

Так, згідно п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСІ» проти Сполученого Королівства» (AGOSI v. The United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя вважає, що потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у право власності, як арешт майна, а тому не знаходить підстав для задоволення клопотання про накладення арешту на вказане у клопотанні майно.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 132, 170-173, 236, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0002862, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідування 08.08.2023, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України, - відмовити.

Органу досудового розслідування врахувати, що на підставі положення ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Слідчий суддя ОСОБА_1