КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/482/25 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 405/7529/24 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
Категорія - ст. 392 ч. 2 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2025 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді у складі колегії суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі :

прокурора ОСОБА_6 ,

адвокатки ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 , ухвалу Подільського районного суду м. Кропивницького від 02.06.2025 про продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тримання під вартою на 60 днів до 31.07.2025 включно, без визначення застави.

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Подільського районного суду м. Кропивницького перебуває судова справа (обвинувальний акт) про обвинувачення ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст 307 КК України, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 255 КК України /ЄУН 405/7529/24, кримінальне провадження №00000261 від 01.04.2022/.

У межах даного кримінального провадження ОСОБА_9 обвинувачується у створенні ним як особою, яка здійснює злочинний вплив, під час відбування покарання у ДУ «Кропивницька виправна колонія (№6)» злочинної організації у складі семи осіб та керуванні нею, з метою вчинення злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, а саме вчинення незаконного придбання, зберігання з метою збуту, передачі наркотичних засобів у колонію..

У число осіб, які входили до складу злочинної організації, входив й ОСОБА_8 .

Досудовим розслідуванням виявлено дев`ять епізодів злочинної діяльності даної злочинної організації, пов`язаної із незаконним придбанням, зберіганням з метою збуту, передачею наркотичних засобів у місця позбавлення волі,

У межах даного кримінального провадження, за клопотанням прокурора, судом першої інстанції розглянуто питання доцільності продовження строку тримання під вартою зокрема обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , клопотання прокурора задоволене.

Судом встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати і не зменшились у тому обсязі, як їх раніше встановлено.

Враховано судом тяжкість інкримінованих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, які відноситься до категорії умисних особливо тяжких, покарання за які передбачає позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, та до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна, особу обвинувачених, негативно характеризованих, без міцних соціальних зв`язків, безробітних, багаторазово судимих.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 , просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і постановити нову, якою змінити йому запобіжний захід із тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово або визначити йому заставу.

Свої вимоги мотивує такими доводами.

Судом своє рішення не обґрунтоване, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України не встановлена. Прокурором у клопотанні також не наведено доказів на підтвердження заявлених ризиків.

Залишено поза увагою обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Він має батьків похилого віку, які мають хронічні захворювання, є інвалідами.

Доповнив свою апеляційну скаргу тим, що судом залишено поза увагою наявність міцних соціальних зв`язків у нього.

Крім того, вказує, що судом безпідставно зазначено про його минулі судимості, які, як вказує обвинувачений, вже є неіснуючими.

Обвинувачений ОСОБА_8 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нове рішення, яким застосувати щодо нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, також просить надати йому можливість сплатити заставу.

Вважає, що клопотання прокурора про продовження тримання його під вартою не підлягає задоволенню.

Ухвала суду не умотивована, висновки суду не ґрунтуються на досліджених обставинах та доказах, не встановлено наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що надали б підстав для подальшого тримання під вартою.

Залишено поза увагою наявність у нього міцних соціальних зв`язків як: наявність сім`ї (батьків похилого віку), його батьки потребують допомоги та мають незадовільний стан здоров`я; матір хворіє на цукровий діабет, перенесла інсульт.

Також, вказує, що до нього можливо визначити заставу.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку сторони захисту (адвокатки ОСОБА_7 , яка здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ), які підтримали подані апеляційні скарги, думку прокурора, який заперечив задоволення апеляційних скарг, дослідивши виділені матеріали, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до таких висновків.

Щодо підозри та виду запобіжного заходу.

Як вбачається з матеріалів, в провадженні місцевого суду перебуває судова справа за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст 307 КК України, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 255 КК України /ЄУН 405/7529/24, кримінальне провадження №00000261 від 01.04.2022/.

Відповідно до ст. 5 п. 1. Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Як встановлено ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та роз`яснень Пленуму ВСУ (Постанова №4 від 25.04.2003р. «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства»), тримання під вартою направлено на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків та його належної поведінки.

Оцінка ризику втечі обвинуваченого має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Врахування тяжкості злочину має раціональний зміст, оскільки тяжкість свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризики ухилення підозрюваного від слідства, суду (рішення ЄСПЛ «W проти Швейцарії»).

У справі «Москаленко проти України» ЄСПЛ зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Аналогічно у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Вимог закону місцевий суд дотримався.

Суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 30.09.2022, тобто, строк тримання під вартою обвинувачених становить більше двох років, але у справі триває судове провадження, кримінальне провадження є складним, об`ємним багатоепізодним, налічує декілька обвинувачених, судове слідство потребує дослідження значної кількості доказів та проведення допитів.

При цьому, слід зважати, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою.

Зокрема, обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 пред`явлено вчинення особливо тяжких умисних злочинів, багатоепізодного протиправного діяння, у складі злочинної організації, під час відбування покарання за попереднім вироком, в умовах виправної колонії.

Тяжкість інкримінованих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 кримінальних правопорушень: злочини відноситься до категорії умисних особливо тяжких, покарання за які передбачає позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, та до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна.

Обвинувачений ОСОБА_9 у минулому багаторазово судимий (п`ять разів: 2001, 2003, 2008, 2009, 2013, 2014, 2020, 2022, 2023), в тому числі за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності (крадіжки, грабежі, шахрайство), зокрема тяжких, судимості не зняті й не погашені.

Також, стосовно ОСОБА_9 на розгляді інших місцевих судів перебувають й інші кримінальні провадження про його обвинувачення за ч. 4 ст. 190 КК України, та за ст. 255-2 КК України; у 2023 році до місцевого суду також скерований обвинувальний акт про його обвинувачення за ч. 5 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_8 у минулому неодноразово судимий, тричі, у тому числі за вчинення умисних корисливих злочинів, проти власності (крадіжки, незаконне заволодіння транспортним засобом, хуліганство), зокрема тяжких і особливо тяжкого, судимості не зняті й не погашені.

Стосовно ОСОБА_8 іншими місцевими судами здійснюється судовий розгляд у межах інших обвинувачень (як от за ч. 4 ст. 190 КК України, також за ч. 5 ст. 185 КК України).

Відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються й наступні обставини, встановлені наданими матеріалами.

Обвинувачений ОСОБА_9 у минулому мешканець м. Бахмут Донецької області, не одружений, без утриманців, безробітний, суспільно-корисною працею не займався, не має сталого джерела доходу до існування, не має міцних соціальних зв`язків.

Обвинувачений ОСОБА_8 не одружений, без утриманців, безробітний, не має сталого джерела доходу до існування, не має міцних соціальних зв`язків.

Як зазначалось, обидва обвинувачені раніше неодноразово судимі.

Відтак, зважаючи на зазначене, можливо стверджувати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати.

У разі застосування щодо обвинувачених запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, є ризики, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , будучи обізнаними про суворість можливого покарання, переховуватимуться від суду (в тому числі на тимчасово окупованих територіях).

З метою уникнення кримінальної відповідальності, зміни показань, відмови від надання показань або надання показань на користь обвинувачених, вони можуть впливати на свідків у кримінальному провадженні, або ж інших обвинувачених, тим більше вказаний вплив можливий на тих осіб, які тримаються під вартою разом із обвинуваченими в одній установі, або відбувають покарання в одній виправній колонії, - шляхом погроз з боку обвинувачених, залякування тощо.

При цьому, зауважується, що при встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілих слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, потерпілими у кримінальному провадженні, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України, а отже ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду.

Береться до уваги й наявність кримінальної історії минулого обвинуваченого ОСОБА_9 , а також й обвинуваченого ОСОБА_8 (зокрема вчинення умисних корисливих, в тому числі тяжких, кримінальних правопорушень), є підстави вважати, що існує достатньо високий ризик вчинення обвинуваченими нових кримінальних правопорушень (зокрема корисливих) у разі застосування стосовно них більш м`якого запобіжного заходу або не застосування запобіжного заходу.

Таким чином, як свідчать наведені обставини, більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити належне виконання обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 процесуальних обов`язків, також запобігти встановленим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Доводи апеляційних скарг з приводу відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та того, що судом неналежно взято до уваги всі обставини, - свого підтвердження не знайшли та спростовуються наведеним вище.

Щодо визначення застави.

Колегія суддів вважає за необхідне визначити обвинуваченим заставу як альтернативний запобіжний захід.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Однак, згідно із вказаними положеннями кримінального процесуального закону, суд наділений дискреційними повноваженнями в аспекті визначення застави, а відтак має можливість самостійно визначати доцільність застосування положень ч. 4 ст. 183 КПК України.

Згідно із ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Як встановлено ст. 182 КПК України, а саме ч. 5. даної норми закону, розмір застави визначається у таких межах: п. 3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У конкретному випадку, беручи до уваги вимоги ч. 4, ч. 5 ст. 182 КПК України, колегія суддів вважає, що обвинуваченим слід визначити розмір застави у межах п. 3) ч. 5 ст. 182 КПК України, у мінімальному її розмірі.

Як визначає ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: п. 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Отже, за наведених вище обставин, оскільки суд апеляційної інстанції вважає можливим визначення застави, й апеляційні скарги захисту з цих підстав підлягають задоволенню частково, то оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 194, 376, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 , задовольнити частково.

Ухвалу Подільського районного суду м. Кропивницького від 02.06.2025 про продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тримання під вартою на 60 днів до 31.07.2025 включно, без визначення застави, скасувати.

Клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_14 про продовження стосовно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 тримання під вартою на строк 60 днів задовольнити частково.

Продовжити стосовно обвинувачених ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тримання під вартою на строк 60 днів кожному до 31.07.2025 включно.

Визначити обвинуваченим ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заставу кожному у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 гривень.

Реквізити депозитних рахунків для зарахування коштів, внесених у вигляді застави: Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 42265404 Банк отримувача Держказначейська Служба України м. Київ Код банку отримувача (МФО) 820172 Рахунок отримувача UA0086310.

Роз`яснити, що згідно із ч. 6 ст. 182 КПК України підозрюваний, обвинувачений, який не тримається під вартою, не пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави зобов`язаний внести кошти на відповідний рахунок або забезпечити їх внесення заставодавцем та надати документ, що це підтверджує, слідчому, прокурору, суду. Зазначені дії можуть бути здійснені пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави, якщо на момент їх здійснення не буде прийнято рішення про зміну запобіжного заходу. З моменту обрання запобіжного заходу у вигляді застави щодо особи, яка не тримається під вартою, в тому числі до фактичного внесення коштів на відповідний рахунок, а також з моменту звільнення підозрюваного, обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрюваний, обвинувачений, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Покласти на ОСОБА_9 , ОСОБА_8 наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України: 1) прибувати до слідчого у кримінальному провадженні, прокурора у кримінальному провадженні та слідчого судді, суду за першою вимогою; 2) не відлучатися з населеного пункту місця проживання кожного обвинуваченого без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 4) утримуватись від спілкування з іншими учасниками кримінального провадження; 5) здати на зберігання паспорти для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Обов`язки, передбачені частинами п`ятою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 Кримінального процесуального кодексу України.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4