Дата документу 30.06.2025 Справа № 317/2863/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №317/2863/23 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/674/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 30 червня 2025 року в м.Запоріжжя в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Запорізького районного суду Запорізької області від 06 травня 2025 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кіровокан Вірменія, особою без громадянства, не працює, не одружений, неповнолітніх дітей не має, має базову загальну середню освіту, постійного місця проживання та реєстрації не має, тимчасово проживає у притулку для внутрішньо переміщених осіб за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257; ч.2 ст.15, п.п. 1, 5, 11, 12, 13 ч.2 ст.115 КК України,

за участю захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 - в режимі відео конференції EASYCON.

Обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 06 травня 2025 року якою задоволене клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останнього у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів тобто до 04 липня 2025 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та тим, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою обрати стосовно нього інший більш м`який запобіжний захід.

В обґрунтування своєї скарги зазначає про тривале перебування його під вартою ( з 01 грудня 2022 року).

Посилається на недоведеність стороною обвинувачення ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Також, вказує, що стороною обвинувачення не було доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам на які вказує прокурор.

Згідно з ухвалою суду, в провадженні Запорізького районного суду Запорізької області перебуває справа за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст.257, ч.2 ст.15, п.п.1, 2, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_9 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст.257, ч.2 ст.15, п.п.1, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст.257, ч.2 ст.15, п.п.1, 5, 11, 12, 13 ч.2 ст.115 КК України.

Під час досудового розслідування обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому було продовжено судом до 12 травня 2025 року включно.

В судовому засіданні прокурор клопотав про продовження запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, мотивуючи клопотання тим, що ризики, які були підставою для обрання запобіжних заходів обвинуваченим, збереглись. ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачене покарання у вигляді довічного позбавлення волі. Вони можуть переховуватись від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення. На переконання прокурора жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання обвинуваченими їх процесуальних обов`язків та не нівелює вказані ризики.

Потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в судовому засіданні клопотання прокурора підтримали та просили задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 проти задоволення клопотання прокурора заперечували. Захисник обвинуваченого підтримав доводи колег про відсутність доказів неможливості обрати стосовно обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, та вважає можливим застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Прокурор у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання.

Обвинувачений ОСОБА_6 був повідомленим про дату, час та місце судового засідання. Як було повідомлено співробітником ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», обвинувачений ОСОБА_6 відмовився виходити на відео конференцію без пояснення причин такої відмови.

Таку поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 колегія суддів розцінює як небажання брати участь в апеляційному розгляді.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 вважав за можливе здійснювати розгляд матеріалів провадження у відсутність обвинуваченого ОСОБА_6 .

За наведених вище обставин, колегія суддів вважає за можливе здійснювати апеляційний розгляді у відсутність обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора, що не суперечить вимогам ч.4 ст.405, ч.4 ст.422-1 КПК України.

Заслухавши доповідь судді; аргументи захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування (в цьому випадку - судового розгляду) до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).

З наявних матеріалів убачається, що цих вимог закону судом дотримано.

Наведені прокурором підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції. При цьому, у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , доводи його захисника, інших обвинувачених та їх захисників, думка прокурора, потерпілих, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.

Так, із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257; ч.2 ст.15, п.п. 1, 5, 11, 12, 13 ч.2 ст.115 КК України, які є особливо тяжкими злочинами.

На обґрунтування висунутого обвинувачення прокурором надані докази, які судом першої інстанції будуть перевірятися на предмет їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку.

Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, не зменшились та існують на даний час.

Такими ризиками є: ризик переховування від суду, незаконного впливу на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення - з огляду на характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому правопорушень, відомості про особу обвинуваченого, який не працює, не має постійного джерела доходів, в наявних матеріалах провадження відсутні відомості, які б свідчили про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, обвинувачений ОСОБА_6 має тимчасове місце проживання, раніше неодноразово судимий, наразі ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання, пов`язане виключно з ізоляцією від суспільства на тривалий строк, в т.ч. довічне позбавлення волі. Також, з наявних матеріалів провадження убачається, що судовий розгляд кримінального провадження ще не завершений, на час розгляду клопотання всі докази судом першої інстанції ще не досліджені, в тому числі не допитувались потерпілі та свідки та не закінчено дослідження письмових доказів.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і вважає, що викладене в сукупності свідчить про наявність ризиків, на які посилається прокурор, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов правильного висновку про те, що задля забезпечення цього провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Практика ЄСПЛ не убачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

З урахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, тяжкості інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, суворості можливого покарання та відомостей про особу обвинуваченого у сукупності, колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки останнього.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 , та ті, що заявлені при апеляційному розгляді стороною захисту, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Зокрема, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що стороною обвинувачення не було доведено наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, перевірялися судом першої інстанції та спростовані в оскаржуваній ухвалі, яка є належним чином вмотивованою.

Колегія суддів вважає, що прокурором доведено, що вказані ризики на цей час існують та не зменшились, тому суд дійшов правильного висновку про необхідність задоволення поданого клопотання.

В своєму клопотанні прокурор послався на обставини, які на його думку, доводять існування вищевказаних ризиків та вказують на неможливість цим ризикам запобігти шляхом застосування до обвинуваченого іншого ніж тримання під вартою запобіжного заходу.

За змістом клопотання, прокурор обґрунтовував наявність ризиків характером та фактичними обставинами інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, ступенем їх тяжкості та суворістю покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні вищевказаних правопорушень, відомостями про особу обвинуваченого.

В оскаржуваній ухвалі суду також зазначені обставини, з урахуванням яких суд дійшов висновку про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.

Свої висновки про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою суд належним чином вмотивував.

Оцінюючи доводи обвинуваченого ОСОБА_6 щодо тривалого перебування його під вартою, колегія суддів звертає увагу на те, що наявними матеріалами провадження в достатній мірі доведено обставини, які виправдовують подальше утримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання зазначеним вище ризикам, які є високими.

Колегія суддів вважає, що обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються.

Дані про те, що обвинувачений ОСОБА_6 за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні, та при апеляційному розгляді суду апеляційної інстанції таких відомостей не надано.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б були підставою для скасування вказаної ухвали суду, при апеляційному її перегляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 06 травня 2025 року якою задоволене клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останнього у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів тобто до 04 липня 2025 року включно, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3