Справа № 574/52/25
Провадження № 1-кп/574/84/2025
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2025 року м. Буринь

Буринський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Буринського районного суду Сумської області кримінальне провадження №0000675 від 19.12.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Буринь, Сумської області, із середньою освітою, не працюючого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 згідно рішення Буринського районного суду Сумської області від 11.02.2019 року зобов`язаний сплачувати ОСОБА_5 аліменти на утримання їх доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 03.09.2018 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до 21.12.2030 року.

Державним виконавцем Буринського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області ОСОБА_7 на підставі виконавчого листа по справі від 22.03.2019 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №58699900 про стягнення з ОСОБА_3 аліментів.

Однак, ОСОБА_3 , будучи обізнаним про наявність відкритого виконавчого провадження щодо стягнення коштів на утримання дитини (аліментів), достовірно знаючи про необхідність сплачувати грошові кошти на утримання малолітньої дитини (аліменти), розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, грубо порушуючи вимоги чинного законодавства України та обов`язок утримання своєї доньки, що покладається на батьків відповідно до ст. 21, ч. 3 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України, відповідно до положень яких батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття, являючись безпосереднім батьком своєї малолітньої доньки ОСОБА_6 , з метою злісного ухилення від сплати аліментів, не маючи обмежень до фізичної праці та протипоказань по стану здоров`я, будучи працездатним, не перебував та не звертався до центру зайнятості як такий, що шукає роботу, що свідчить про його бездіяльність, самостійно офіційну роботу не шукав, починаючи з травня 2024 року про суму тимчасових заробітків та інших джерел доходів державного виконавця не повідомляв, регулярних відрахувань та іншої матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав, коштів з випадкових заробітків в добровільному порядку не сплачував, чим свідомо вчиняв дії, спрямовані на умисне злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), внаслідок чого станом на 22.01.2025 року утворилася заборгованість на суму 50208,00 гривень, що сукупно складає суму виплат більше як за три місяці відповідних платежів.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за обставин, викладених в описовій частині вироку, визнав повністю, пояснивши, що був обізнаний про свій обов`язок сплачувати аліменти на утримання дочки ОСОБА_6 , оскільки приймав участь в судовому засіданні під час ухвалення судом рішення про стягнення з нього аліментів, а також неодноразово викликався до державного виконавця, який попереджав його про наслідки ухилення від сплати аліментів. Під час проходження військової служби за мобілізацією з вересня 2023 року по березень 2024 року аліменти стягувались із його заробітної плати, а після звільнення з військової служби аліменти в добровільному порядку він не сплачував та не надавав жодної матеріальної допомоги своїй дочці поки кримінальне провадження відносно нього за ухилення від сплати аліментів не було передано до суду. На даний час розмір його заборгованості по аліментах становить більше 50000 грн. При цьому, він ніколи офіційно не працював, до центру зайнятості в пошуках роботи звертався ще в 1994 році, однак постійно отримував дохід від тимчасових заробітків до 5000 грн. на місяць, які витрачав на власні потреби. Також, ОСОБА_3 щиро розкаявся у скоєному, вказав, що на даний час почав виплачувати аліменти у визначеному йому розмірі та буде намагатись їх сплачувати в майбутньому.

Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив їм процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч.2 ст.394 КПК України. З урахуванням думки всіх учасників судового провадження, на підставі ч.3 ст.349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого та дослідженням документів, що стосуються його особи.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення доведеною повністю та його дії кваліфікує за ч.1 ст.164 КК України - як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

При призначенні покарання для обвинуваченого суд, у відповідності до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його особу, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також положення ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так суд, призначаючи покарання ОСОБА_3 , враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України є кримінальним проступком.

Також суд враховує дані про особу обвинуваченого, який не працює, неодружений, має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання є щире каяття обвинуваченого та активне сприяння ним розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

За таких обставин, з урахуванням особи винного, характеру і тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що його обтяжують, суд вважає, що ОСОБА_3 необхідно призначити передбачене Законом покарання у виді пробаційного нагляду, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого в межах даного кримінального провадження не обирався та клопотання про його обрання до суду не надходило.

Речові докази та процесуальні витрати у справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 368 - 371, 373 - 374 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду строком на 2 (два) роки.

Покласти на ОСОБА_3 обов`язки, передбачені ст. 59-1 КК України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою,

- працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано посаду (роботу).

Строк покарання у виді пробаційного нагляду ОСОБА_3 обчислювати з дня постановки на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Буринський районний суд на протязі 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1