КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу з доповненнями представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 24 квітня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 24.04.2025 задоволено клопотання слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_9 та накладено арешт на майно, яке виявлено та вилучено під час проведення обшуку за місцем здійснення діяльності ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: мобільний телефон марки «iPhone 14 PRO Max», s/n НОМЕР_1 з чохлом синього кольору та з сім-карткою оператора ПрАТ «Київстар» з номером мобільного телефону НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_8 ; грошові кошти в сумі 1500 доларів США (15 купюр номіналом по 100 доларів США) з наступними серіями та номерами: CB 58978055F, FC 07003435A, KF 90862879A, HA 74236254A, HB 18593568G, BI 64242929A, FB 30849863A, HL 97878263D, HD 24088577A, HB 23081924H, KB 33449326D, KB 33449324D, KB 33449325D, KB 33449323D, KL 04853752*; грошові кошти в сумі 17 000 гривень (17 купюр номіналом по 1000 гривень) з наступними серіями та номерами: ГМ 3038813, ГМ 2414629, ГМ 1790876, ГМ 4598619, ГМ 4598641, АН 0096022, ГМ _____________________________________________________________________________

Справа № 761/15030/25-к Слідчий суддя - ОСОБА_10

Апеляційне провадження № 11-сс/824/3707/2025 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

2414628, ГМ 1790877, ГМ 4598620, ГМ 4598640, ГМ 2102751, ГМ 2414675, ГМ 1790815, ГМ 2102749, ГМ 2102695, ГМ 1790814, ГМ 1790816; системний блок Intel Core, s/n 007283, який належить ОСОБА_8 ; дозвіл НОМЕР_14 на розміщення рекламного засобу по АДРЕСА_2 , дозвіл № НОМЕР_3 ; дозвіл № НОМЕР_4 ; дозвіл № НОМЕР_5 ; дозвіл № НОМЕР_6 ; дозвіл № НОМЕР_7 ; дозвіл № НОМЕР_8 ; дозвіл № НОМЕР_9 ; дозвіл № НОМЕР_10 ; дозвіл № НОМЕР_11 ; дозвіл № НОМЕР_12 ; печатки ТОВ «Місто світла», ТОВ «ЕЙТОН», ТОВ «М100к», ФОП « ОСОБА_11 », ФОП « ОСОБА_12 », ФОП « ОСОБА_13 »,, ФОП « ОСОБА_14 », ФОП « ОСОБА_15 », ФОП « ОСОБА_16 », ФОП « ОСОБА_7 », ФОП « ОСОБА_17 », ФОП « ОСОБА_18 », ФОП « ОСОБА_8 »; грошові кошти в сумі 250 000 гривень, які належать ОСОБА_8 ; грошові кошти в сумі 234 400 доларів США, які належать ОСОБА_8 ; грошові кошти в сумі 3 140 російських рублів, які належать ОСОБА_8 ; 2 аркуші паперу з написом « ОСОБА_19 ».

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на вилучене майно.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що під час розгляду клопотання слідчим суддею не було належним чином проаналізовано доводи власників майна, викладені в поданих до суду запереченнях та безпосередньо під час судового засідання, та не надано належної оцінки доказам, наданим як стороною обвинувачення, так і власниками майна.

13.05.2025 від представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_8 надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких він зазначав, що з викладених в оскаржуваній ухвалі мотивів неможливо встановити, яким саме ознакам речових доказів згідно положень ст. 98 КПК України відповідають вилучені під час обшуку предмети.

Мобільний телефон, на який слідчий просить накласти арешт, було отримано слідством внаслідок істотного порушення прав і свобод людини, оскільки пароль доступу до нього було отримано співробітниками правоохоронних органів перед початком відеофіксації процесу проведення обшуку, а також з використанням грубої сили щодо ОСОБА_8 .

Приміщенням, в якому проведено обшук, на законних підставах користується ТОВ «МІ100К», власниками та керівниками якого є подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_16 . Відтак, грошові кошти, вилучені під час обшуку з сейфу, належали виключно ОСОБА_7 та його дружині ОСОБА_16 і отриманні останніми повністю законним шляхом, що підтверджується договором про відступлення прав та обов`язків № 302 від 20.03.2025 з розпискою-заявою до нього; податковою декларацією ФОП ОСОБА_7 за 2024 рік; податковою декларацією ФОП ОСОБА_16 за 2024 рік; договором купівлі-продажу цінних паперів № ДД150-20 від 28.08.2020; платіжною інструкцією DN14Q5815 про повернення ОСОБА_16 депозиту.

Крім того, в ході обшуку було вилучено грошові кошти, на вилучення яких не надавався дозвіл ухвалою слідчого судді, а саме грошові кошти в сумі 1 500 доларів США та грошові кошти в сумі 17 000 гривень. Ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук містить перелік купюр, дозвіл на вилучення яких надано, відмінний від вилучених купюр. Купюри, зазначені в згадані ухвалі не були віднайдені під час обшуку та не вилучались.

Все інше майно, на яке просить накласти арешт слідчий, не має жодного відношення до кримінального провадження, отримано законним шляхом, не має ознак речових доказів, не зберігає на собі жодної цінної для кримінального провадження інформації, не було ні знаряддям вчинення злочину, ні його об`єктом.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , який підтримав подану апеляційну скаргу з доповненнями, думку прокурора ОСОБА_5 , який в режимі відеоконференцзв`язку заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга з доповненнями не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, у провадженні слідчого відділу Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000024 від 12.02.2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні здійснює Шевченківська окружна прокуратура міста Києва.

Згідно даних клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що 10.04.2025 року приблизно о 12 год. 10 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 8-А, а саме на 3-му поверсі вказаної будівлі в офісному приміщенні № НОМЕР_13, реалізовуючи власний злочинний умисел, спрямований на одержання неправомірної вигоди для себе, за вплив на прийняття рішення уповноваженими особами Департаменту містобудування та архітектури Київської міської державної адміністрації, поєднаному з вимаганням такої вигоди, діючи умисно, з корисливого мотиву, одержав від ОСОБА_20 грошові кошти у сумі 1 500 доларів США, в якості авансового платежу у розмірі 50% від загальної суми, за погодження та видачу співробітниками Департаменту містобудування та архітектури Київської міської державної адміністрації паспорту опорядження фасадів будівлі щодо об`єкту розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , тобто одержав неправомірну вигоду для себе, за вплив на прийняття рішення співробітниками Департаменту містобудування та архітектури Київської міської державної адміністрації, уповноваженими на прийняття такого рішення, довівши таким чином свій злочинний умисел до кінця.

Крім того, 10.04.2025 року приблизно о 12 год. 10 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 8-А, а саме на 3-му поверсі вказаної будівлі в офісному приміщенні № НОМЕР_13, реалізовуючи злочинний умисел, спрямований на одержання неправомірної вигоди для себе, за вплив на прийняття рішення уповноваженими особами комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київреклама», поєднаному з вимаганням такої вигоди, діючи умисно, з корисливого мотиву, одержав від ОСОБА_20 грошові кошти у сумі 17 000 грн., в якості щомісячного платежу за безперешкодне розміщення трьох рекламних засобів розташованих за адресами: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_2 та АДРЕСА_4 та нездійснення їх демонтажу співробітниками КП «Київреклама», тобто одержав неправомірну вигоду для себе, за вплив на прийняття рішення співробітниками комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київреклама», уповноваженими на прийняття такого рішення, довівши таким чином свій злочинний умисел до кінця.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_21 від 08.04.2025 року надано дозвіл на проведення обшуку в приміщенні офісу № НОМЕР_13 ТОВ "М світла", який розташований на третьому поверсі будинку АДРЕСА_5 , в якому здійснює свою діяльність ОСОБА_8 .

Згідно даних протоколу обшуку від 10.04.2025, в період часу з 12:20 по 17:04 проведено обшук в приміщенні офісу № НОМЕР_13 , який розташований на третьому поверсі будинку АДРЕСА_5 , в якому здійснює свою діяльність ОСОБА_8 , в ході якого виявлено та вилучено речі та документи, серед яких мобільний телефон марки «iPhone 14 PRO Max», s/n НОМЕР_1 з чохлом синього кольору та з сім-карткою оператора ПрАТ «Київстар» з номером мобільного телефону НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_8 ; грошові кошти в сумі 1500 доларів США (15 купюр номіналом по 100 доларів США) з наступними серіями та номерами: CB 58978055F, FC 07003435A, KF 90862879A, HA 74236254A, HB 18593568G, BI 64242929A, FB 30849863A, HL 97878263D, HD 24088577A, HB 23081924H, KB 33449326D, KB 33449324D, KB 33449325D, KB 33449323D, KL 04853752*; грошові кошти в сумі 17 000 гривень (17 купюр номіналом по 1000 гривень) з наступними серіями та номерами: ГМ 3038813, ГМ 2414629, ГМ 1790876, ГМ 4598619, ГМ 4598641, АН 0096022, ГМ 2414628, ГМ 1790877, ГМ 4598620, ГМ 4598640, ГМ 2102751, ГМ 2414675, ГМ 1790815, ГМ 2102749, ГМ 2102695, ГМ 1790814, ГМ 1790816; системний блок Intel Core, s/n 007283, який належить ОСОБА_8 ; дозвіл НОМЕР_14 на розміщення рекламного засобу по АДРЕСА_2 , дозвіл № НОМЕР_3 ; дозвіл № НОМЕР_4 ; дозвіл № НОМЕР_5 ; дозвіл № НОМЕР_6 ; дозвіл № НОМЕР_7 ; дозвіл № НОМЕР_8 ; дозвіл № НОМЕР_9 ; дозвіл № НОМЕР_10 ; дозвіл № НОМЕР_11 ; дозвіл № НОМЕР_12 ; печатки ТОВ «Місто світла», ТОВ «ЕЙТОН», ТОВ «М100к», ФОП « ОСОБА_11 », ФОП « ОСОБА_12 », ФОП « ОСОБА_13 », ФОП « ОСОБА_14 », ФОП « ОСОБА_15 », ФОП « ОСОБА_16 », ФОП « ОСОБА_7 », ФОП « ОСОБА_17 », ФОП « ОСОБА_18 », ФОП « ОСОБА_8 »; грошові кошти в сумі 250 000 гривень, які належать ОСОБА_8 ; грошові кошти в сумі 234 400 доларів США, які належать ОСОБА_8 ; грошові кошти в сумі 3 140 російських рублів, які належать ОСОБА_8 ; 2 аркуші паперу з написом « ОСОБА_19 ».

Постановою слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 від 10.04.2025 вищевказане майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000024.

11.04.2025 ОСОБА_8 вручено повідомлення про підозру у межах кримінального провадження №0000024, в одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій місцевого самоврядування, поєднаному з вимаганням такої вигоди, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 3 ст. 369-2 КК України.

11.04.2025 слідчий СВ Шевченківського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва із клопотанням про накладення арешту на майно, яке виявлено та вилучено під час проведення обшуку за місцем здійснення діяльності ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: мобільний телефон марки «iPhone 14 PRO Max», s/n НОМЕР_1 з чохлом синього кольору та з сім-карткою оператора ПрАТ «Київстар» з номером мобільного телефону НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_8 ; грошові кошти в сумі 1500 доларів США (15 купюр номіналом по 100 доларів США) з наступними серіями та номерами: CB 58978055F, FC 07003435A, KF 90862879A, HA 74236254A, HB 18593568G, BI 64242929A, FB 30849863A, HL 97878263D, HD 24088577A, HB 23081924H, KB 33449326D, KB 33449324D, KB 33449325D, KB 33449323D, KL 04853752*; грошові кошти в сумі 17 000 гривень (17 купюр номіналом по 1000 гривень) з наступними серіями та номерами: ГМ 3038813, ГМ 2414629, ГМ 1790876, ГМ 4598619, ГМ 4598641, АН 0096022, ГМ 2414628, ГМ 1790877, ГМ 4598620, ГМ 4598640, ГМ 2102751, ГМ 2414675, ГМ 1790815, ГМ 2102749, ГМ 2102695, ГМ 1790814, ГМ 1790816; системний блок Intel Core, s/n 007283, який належить ОСОБА_8 ; дозвіл НОМЕР_14 на розміщення рекламного засобу по АДРЕСА_2 , дозвіл № НОМЕР_3 ; дозвіл № НОМЕР_4 ; дозвіл № НОМЕР_5 ; дозвіл № НОМЕР_6 ; дозвіл № НОМЕР_7 ; дозвіл № НОМЕР_8 ; дозвіл № НОМЕР_9 ; дозвіл № НОМЕР_10 ; дозвіл № НОМЕР_11 ; дозвіл № НОМЕР_12 ; печатки ТОВ «Місто світла», ТОВ «ЕЙТОН», ТОВ «М100к», ФОП « ОСОБА_11 », ФОП « ОСОБА_12 », ФОП « ОСОБА_13 »,, ФОП « ОСОБА_14 », ФОП « ОСОБА_15 », ФОП « ОСОБА_16 », ФОП « ОСОБА_7 », ФОП « ОСОБА_17 », ФОП « ОСОБА_18 », ФОП « ОСОБА_8 »; грошові кошти в сумі 250 000 гривень, які належать ОСОБА_8 ; грошові кошти в сумі 234 400 доларів США, які належать ОСОБА_8 ; грошові кошти в сумі 3 140 російських рублів, які належать ОСОБА_8 ; 2 аркуші паперу з написом « ОСОБА_19 ».

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 24.04.2025 задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на вищевказане майно.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання слідчого про накладення арешту на вилучені за місцем здійснення діяльності ОСОБА_8 грошові кошти, мобільний телефон, системний блок, печатки та документи, з тих підстав, що вилучені грошові кошти можуть бути набутими кримінально протиправним шляхом чи отримані унаслідок вчинення злочину, а решта майна - мобільний телефон, системний блок, печатки та документи можуть містити сліди злочину або інші відомості, які мають значення для встановлення обставин кримінального провадження, у встановленому законом порядку визнані речовими доказами у межах кримінального провадження № 0000024, та відповідають критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вилучене майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути приховане, пошкоджене, зіпсоване, втрачене, знищене, передане, відчужене чи зникнути.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на вилучене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали ретельно перевірялися, проте не знайшли свого підтвердження, оскільки рішення слідчого судді ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтвердженні достатніми даними, дослідженими судом.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що вилучені грошові кошти належать ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та мають законне походження, з посиланням на договір про відступлення прав та обов`язків від 20.03.2025, податкові декларації ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_16 , договір купівлі-продажу цінних паперів від 28.08.2020, платіжну інструкцію про повернення депозиту ОСОБА_16 , не спростовують правильність висновків слідчого судді на даному етапі досудового розслідування кримінального провадження, проте підлягаютьвстановленню і перевірці у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Як убачається із матеріалів судового провадження, органом досудовго розслідування встановлено, що саме за вищевказаною адресою - АДРЕСА_1 здійснює свою діяльність підозрюваний ОСОБА_8 , та у вказаному офісі останній отримав неправомірну вигоду, що дає підстави для висновку про належність йому вилученого майна.

Долучені апелянтом копії договорів та податкових декларацій ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_16 , самі по собі не може бути належним підтвердженням тієї обставини, що саме вказані грошові кошти ОСОБА_7 та ОСОБА_16 у подальшому зберігались за місцем здійснення діяльності підозрюваного ОСОБА_8 .

З огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт вилученого у транспортному засобі майна.

Крім того, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Доводи апелянта про те, ухвалою слідчого судді про надання дозволу на обшук за адресою: АДРЕСА_1 не було надано дозвіл на відшукання саме тих купюр грошових коштів, які у подальшому було вилучено, не є підставою для відмови у задоволенні клопотання слідчого про арешт такого майна, оскільки положеннями ч. 7 ст. 236 КПК України передбачено можливість тимчасового вилучення речей, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та подальшого арешту майна за умови дотримання вимог ч. 5 ст. 171 КПК України.

При цьому, у даному випадку слідчим дотримано вимоги абзацу 2 ч. 5 ст. 171 КПК України, оскільки клопотання про арешт майна подано до суду засобами поштового зв`язку 11.04.2025, тобто протягом 48 годин після тимчасового вилучення майна, проведеного на підставі ухвали слідчого судді.

Доводи апелянта про незаконність вилучення мобільного телефону з тих підстав, що пароль доступу до нього було отримано співробітниками правоохоронних органів перед початком відеофіксації процесу проведення обшуку, а також з використанням грубої сили щодо ОСОБА_8 , фактично зведені до оскарження законності дій органу досудового розслідування в ході проведення обшуку, що не є предметом даного апеляційного розгляду. Натомість оцінка відповідності вимогам закону проведеної слідчої (процесуальної) дії - обшуку, а також належності та допустимості отриманих унаслідок такої слідчої дії відомостей, може бути надана під час розгляду кримінального провадження по суті, а доводи захисника щодо застосування грубої фізичної сили під час проведення обшуку можуть бути перевірені уповноваженими органами у встановленому законом порядку на підставі відповідної заяви ОСОБА_8 або його представника.

Колегією суддів не встановлено недотримання слідчим вимог ст.ст. 171, 172 КПК України при зверненні із клопотанням про арешт майна, які б слугували підставою для відмови у його задоволенні.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 395, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнями представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 24 квітня 2025 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3