Кагарлицький районний суд Київської області
Справа № 368/836/25
номер провадження 1-кп/368/166/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.06.2025 року Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області в режимі відео конференції кримінальне провадження № 0000593 від 11.03.2025 року щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кагарлик Київської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 громадянина України, освіта професійно-технічна, неодруженого, військовослужбовця ЗСУ, в силу ст.. 89 КК України вважається таким що не має судимостей,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.. ст.. 263 ч. 1, 309 ч. 2 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

- сторони обвинувачення прокурора Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури ОСОБА_4

- сторони захисту

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3 , -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 в один з днів вересня 2024 року, точну дату та час судовим слідством не встановлено, перебуваючи в лісі розташованому неподалік вулиці Євгенія Лісового в м. Кагарлик Обухівського району Київської області, побачив дикоростучі рослини коноплі. В цей час у нього виник умисел на незаконне придбання наркотичних засобів, а саме канабісу, для власного використання, без мети збуту.

Реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на незаконне придбання наркотичних засобів, діючи умисно, з метою власного використання, без мети збуту, він відразу ж підійшов до вказаних рослин коноплі і зірвав з рослин гілки з листям і верхівками, тим самим придбав наркотичний засіб, обіг якого обмежено - канабіс для власного використання, без мети збуту.

Вказані частини рослин коноплі ОСОБА_3 в той же день на автомобілі перевіз до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , помістив їх у гаражне приміщення чим здійснив перевезення наркотичного засобу та почав зберігати особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс для власного використання, без мети збуту.

Перебуваючи за місцем свого проживання, з метою подальшого власного вживання, відділив від вищевказаних висушених рослин листя і суцвіття та шляхом перетирання руками та за допомогою сита довів їх до придатного для вживання шляхом куріння стану, тим самим незаконно виготовив особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого обмежений - канабіс та продовжив його незаконне зберігання для особистого вживання без мети збуту до 03 квітня 2025 року.

03.04.2025 в період часу з 07:27 год. до 11:59 год. під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , у спальній кімнаті будинку та гаражному приміщенні було виявлено і вилучено висушені та подрібнені рослини, схожу на рослини конопель.

Згідно висновків експертиз матеріалів, речовин та виробів за експертною спеціалізацією «Дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів»: № СЕ-19/111-25/21245-НЗПРАП від 10.04.2025, надані на дослідження речовини рослинного походження зелено-коричневого кольору є наркотичним засобом, обіг якого обмежено - канабісом. Загальна маса канабісу в перерахунку на суху речовину - 901,07 грама; № СЕ-19/111-25/21114-НЗПРАП від 10.04.2025, надані на дослідження речовини рослинного походження зелено-коричневого кольору є наркотичним засобом, обіг якого обмежено - канабісом. Загальна маса канабісу в перерахунку на суху речовину - 112,44 грама. Загальна маса виявленого та вилученого канабісу в перерахунку на суху речовину 1013,51 грама, які ОСОБА_3 незаконно придбав, перевозив, виготовив та зберігав для власного використання, без мети збуту.

Канабіс, згідно зі Списком №1 «Наркотичні засоби та рослини, обіг яких обмежено» в Таблиці II «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженим постановою Кабінетом Міністрів України від06.05.2000 №770 (із змінами, внесеними згідно з Постановами Кабінету Міністрів України), є наркотичним засобом, обіг якого обмежено.

Згідно з Таблицею №1 затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України №188 від 01.08.2000 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» (із змінами, внесеними згідно з наказами Міністерства охорони здоров`я), маса канабісу в перерахунку на суху речовину до 5 г є невеликими розмірами, від 500 до 2500 грам - великими розмірами.

Крім того, ОСОБА_3 весною 2022 року, точної дати та час судовим слідством не встановлено, перебував в Кагарлицькому парку де в невстановленому досудовим розслідуванням місці, при невідомих обставинах, придбав одну гранату «Ф-1» та переніс їх до місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Після чого, ОСОБА_3 достовірно знаючи, що незаконно придбана ним граната «Ф-1» являються бойовим припасом, маючи злочинний умисел направлений на незаконне зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу, в порушення вимог постанови ВРУ N 2471-ХІІ від 17.06.92 "Про право власності на окремі види майна" з послідуючими змінами та доповненнями, Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою КМУ N 576 від 12.10.92 та Інструкції "Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів", затвердженої наказом МВС України N 622 від 21.08.98 з послідуючими змінами та доповненнями та незаконно зберігав.

03.04.2025 в період часу з 07:27 год. до 11:59 год. під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , у спальній кімнаті ОСОБА_3 виявлено та вилучено корпус ручної гранати «Ф-1» з маркуванням в задній частині «1074583 Т» та один підривач до ручної гранати «УЗРГМ-2» з маркуванням на зовнішній стороні важеля «53-83 УЗРГМ-2»УЗЧП та на внутрішній «386-112-83».

Згідно висновку експерта від 18.04.2025 № СЕ-19/1 11-25/20980-ВТХ надані на дослідження предмети є одним промислово виготовленим уніфікованим запалом дистанційної дії УЗРГМ-2 та одним промислово виготовленим, спорядженим вибуховою речовиною корпусом оборонної осколкової гранати Ф-1. При конструктивному поєднанні наданого на дослідження промислово виготовленого уніфікованого запалу дистанційної дії УЗРГМ-2 із наданим на дослідження промислово виготовленим, спорядженим вибуховою речовиною, корпусом оборонної осколкової ручної гранати Ф-1 в єдину конструкцію, що передбачено їх конструктивними особливостями і призначенням, вони утворюють оборонну осколкову ручну гранату Ф-1, яка є придатним для вибуху вибуховим пристроєм промислового виготовлення та бойовим припасом.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.. ст.. 263 ч. 1, 309 ч. 2 КК України визнав повністю та пояснив, що, перебуваючи в лісі, що неподалік вул.. Лісового ним були зірвано рослини коноплі, які в подальшому хотів вживати. Він їх переніс до свого житла, висушив та подрібнив та зберігав для власного вживання. Мети збуту рослин конопель не мав. Окрім того, на початку повномасштабного вторгнення на територію України він в парку знайшов гранату та запал до гранати, які переніс до свого житлового будинку. Просить врахувати, що він є військовослужбовцем, що добровільно пішов на захист Батьківщини, кається про вчинене та наміру продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення не має.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 , повністю визнав свою винність у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 263 ч. 1, 309 ч. 2 КК України, та у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України при дослідженні доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюється, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин, встановивши чи не має сумніву у добровільності їх позицій, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч. 3 ст. 349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 .

Це повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Таким чином, суд допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого в їх сукупності, вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.. ст.. 263 ч. 1, 309 ч. 2 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному акті, повністю доведеною.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності суд приходить висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України, а саме:

ч. 1 ст. 263 КК України - як незаконне придбання та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу;

ч. 2 ст. 309 КК України як незаконне виготовлення, придбання, зберігання та перевезення наркотичних засобів без мети збуту, у великих розмірах.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що мали місця діяння, у вчиненні яких обвинувачується, обвинувачений винний та підлягає покаранню.

Обставини, які характеризують особу обвинуваченого.

Згідно паспорта НОМЕР_1 , виданого 14.12.2018 року обвинувачений ОСОБА_3 народився 14.12.1983 року в м. Кагарлику Кагарлицького району Київської області, відповідно, на момент вчинення злочину був повнолітнім та є громадянином України.

Згідно вимоги про судимість № 1684/109/1603/02-25 від 09.04.2025 р. станом на 11.04.2025 року ОСОБА_3 в силу ст.. 89 КК України вважається таким що не має судимостей.

Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства Кагарлицької міської ради «Кагарлицька багатопрофільна лікарня» обвинувачений ОСОБА_3 за наркологічною допомогою не звертався та на обліку в лікаря - нарколога не перебуває.

Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства Кагарлицької міської ради «Кагарлицька багатопрофільна лікарня» обвинувачений ОСОБА_3 за психіатричною допомогою не звертався та на обліку в лікаря - психіатра не перебуває.

Згідно характеристики, виданої Кагарлицькою міською радою на гр. ОСОБА_3 про те, що згідно інформації завідувача сектору реєстрації місця проживання відділу ЦНАП гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований в АДРЕСА_1 . Скарг на ОСОБА_3 від сусідів та інших жителів міста до Кагарлицької міської ради не надходило. Участі у суспільному житті громади ОСОБА_3 не приймав. При виконавчому комітеті міської ради відсутні будь-які інші дані відносно гр. ОСОБА_3 .

Обгрунтування судом призначення обвинуваченому ОСОБА_3 міри та виду покарання.

Так, санкція ч. 1 ст. 263 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років санкція, а ч. 2 ст. 309 КК України передбачає покарання у виді штрафу від двох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років.

Згідно ч. 4 ст. 12 КК України - нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а ч. 5 ст. 12 КК України - тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Відповідно до ч. 4 та ч. 5 ст. 12 КК України вчинене обвинуваченим ОСОБА_3 , є нетяжким та тяжким злочинами.

При призначенні обвинуваченому покарання суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" із змінами та доповненнями та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, врахуванні ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 згідно ст. 66 КК України (в редакції 2001 року), суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно ст. 67 КК України (в редакції 2001 року), суд не вбачає.

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами) звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При цьому, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Основної частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 Рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Судом, враховуються вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

При призначенні обвинуваченому покарання суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого, які відповідно до ст. 12 КК України є злочинами нетяжким та тяжким; дані про особу обвинуваченого, а саме: визнання вини, де його позиція є добровільною та не є наслідком будь-якого примусу, має місце постійного проживання, бере участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, тобто є військовослужбовцем ЗСУ, позитивно характеризується, наявності обставин, що пом`якшують покарання, за відсутності обставин, що обтяжують покарання та думку прокурора щодо міри покарання обвинуваченому, а саме: призначення у виді позбавлення волі із застосуванням ст..ст. 70 ч. 1, 75 та 76 КК України, а тому суд вважає, що належним та достатнім є призначення обвинуваченому покарання за ст.ст. 309 ч. 2, 263 ч. 1 КК України у виді позбавлення волі, так як вважає, що дане покарання є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, оскільки більш м`які види покарання не зможуть забезпечити досягнення його мети, виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах без ізоляції останнього від суспільства і саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

У зв`язку з тим, що обвинувачений ОСОБА_3 скоїв два злочини, то при призначенні останньому покарання, суд вважає за необхідне застосувати вимоги ст. 70 ч. 1 КК України, призначивши обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, за сукупністю злочинів, застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим та із застосуванням ст.. 75 КК України, та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк. При цьому, з метою контролю за поведінкою обвинуваченого в період іспитового строку, на нього мають бути покладені обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України, оскільки таке покарання, на думку суду, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Відповідно до ч. 4 ст. 76 КК України нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого, а щодо засуджених військовослужбовців - командирами військових частин.

Що стосується початку відбування покарання, то суд в даному випадку керується п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року, згідно з яким іспитовий строк обчислюється з дня постановлення вироку незалежно від того, судом якої інстанції застосовано ст.. 75 КК України (2001 року).

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року, «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 року).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається, як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають, як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Призначаючи покарання, суд також враховує і принцип гуманізації відповідальності при призначенні покарання, який повинен бути застосований виходячи із засад визначених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Тобто, визначене покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень і відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Відповідно до ст.124 КПК України всі судові витрати покладаються на обвинуваченого та підлягають стягненню з нього.

Долю речових доказів вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 369, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 263 ч. 1 та 309 ч. 2 КК України та призначити йому покарання:

за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі,

за ч. 2 ст. 309 КК України у вигляді 2 (двох) року позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.

У відповідності до ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком два роки, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності до ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_6 обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання

Відповідно до ч. 4 ст. 76 КК України, нагляд щодо засуджених військовослужбовців, звільнених від відбування покарання з випробуванням, здійснюється командирами військових частин.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирався.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , процесуальні витрати на користь держави вартість проведеної судової експертизи № СЕ-19/111-25/20980-ВТХ від 18.04.2025 р. в сумі 5348 грн. 40 коп., вартість проведеної судової експертизи № СЕ-19/111-25/21245-НЗПРАП від 10.04.2025 р. в сумі 2387 грн. 70 коп., вартість проведеної судової експертизи № СЕ-19/111-25/21114-НЗПРАП від 10.04.2025 р. в сумі 3979 грн. 50 коп., вартість проведеної судової експертизи № СЕ-19/111-25/21110- НЗПРАП від 10.04.2025 р. в сумі 3183 грн. 60 коп., вартість проведеної судової експертизи № СЕ-19/111-25/20988-БЛ від 09.04.2025 р. в сумі 2387 грн. 70 коп., а всього 17 286 (сімнадцять тисяч двісті вісімдесят шість) грн. 90 коп.

Речові докази по кримінальному провадженню: два прозорих пакети з вмістом речовини зеленого кольору рослинного походження, які поміщено спеціального пакету № INZ 1007038; паперовий згорток з вмістом речовини зеленого кольору рослинного походження, які поміщено спеціального пакету 2955416; речовина рослинного походження зеленого кольору, виявлена в двох дипломатах, поміщена до спеціально пакету WAR 1720892; три поліетиленові пакети з вмістом речовини рослинного походження зеленого кольору, поміщена до спеціально пакету WAR 1720893; три прозорі пакети з вмістом речовини рослинного походження зеленого кольору та вміст двох пластикових коробок, поміщена до спеціально пакету № INZ 3028590; ваги в кількості двох штук, поміщено до спеціального пакету № INZ 3028591; предмети схожі на засоби для вживання наркотичних засобів з нашаруваннями, поміщено до спеціального пакету № INZ 3028584; два предмети схожі на пристрої для куріння, поміщено до спеціального пакету № INZ 3028585; зіп пакети поміщено до спеціального пакету № 2955414; два сита з нашаруваннями речовини зеленого кольору, поміщено до спеціального пакету № PSP 4083221; записник поміщено до спецпакету № INZ 3028593, які передано на зберігання до кімнати речових доказів Обухівського РУП ГУ НП в Київській області, після набрання вироком законної сили знищити.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою - з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили. Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1