ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2012/25 Справа № 183/6653/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора Самарівської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_10 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001313, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного йому покарання з випробуванням строком 3 (три) роки.

На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.

Органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, за наступних обставин.

ОСОБА_7 спільно з неповнолітньою особою, справу відносно якої зупинено в зв`язку з мобілізацією, 20 жовтня 2020 року приблизно о 20 годині 40 хвилин, знаходячись у розрахунково-касовій зоні приміщення магазину «АТБ», розташованого за адресою: вул. Гетьманська, 44, м. Новомосковськ Дніпропетровської області, де побачив у руках у раніше невідомого ОСОБА_10 гаманець з грошовими коштами. В цей момент у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, а саме грошових коштів, які знаходилися у ОСОБА_10 , поєднаного з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).

В цей момент ОСОБА_11 запропонував неповнолітній особа, справу відносно якої зупинено в зв`язку з мобілізацією, вчинити напад з метою заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами, які знаходилися у ОСОБА_10 , поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), на що неповнолітня особа, справу відносно якої зупинено в зв`язку з мобілізацією, дав свою згоду, тобто вони вступили в злочинну змову, направлену на відкрите викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою спільно з неповнолітньою особою, справу відносно якої зупинено в зв`язку з мобілізацією, 20 жовтня 2020 року о 21 годині 15 хвилин наздогнали ОСОБА_10 поблизу будинку № 158 по вул. Гетьманській в м. Новомосковську, Дніпропетровської області, де усвідомлюючи відкритий характер своїх протиправних дій, діючи умисно, з корисливих мотивів, передбачаючи та бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, керуючись єдиним умислом на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, а саме грошових коштів, які знаходилися у ОСОБА_10 , з метою подолання опору та припинення супротиву потерпілого, застосовуючи насильство, небезпечне для життя та здоров?я потерпілого, неповнолітня особа, справу відносно якої зупинено в зв`язку з мобілізацією, наніс один удар кулаком в обличчя ОСОБА_10 , від якого той втратив свідомість та впав на землю, після чого наніс йому ще два удари ногою в обличчя. В цей момент ОСОБА_7 наніс один удар ногою по тулубу ОСОБА_10 , після чого ОСОБА_7 викрав з рук ОСОБА_10 пакет, в якому знаходилось наступне майно:

- гаманець, у якому знаходилися грошові кошти у сумі 800 гривень;

- мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 7A» корпус чорно - синього кольору, вартістю 2 474 гривні;

- мобільний телефон «Nomi 504» корпус чорного кольору, вартістю 250 гривень.

Після чого ОСОБА_7 та неповнолітня особа, справу відносно якої зупинено в зв`язку з мобілізацією, відкрито, утримуючи при собі викрадене майно, з місця злочину втекли та в подальшому розпорядились ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 3 524 гривні.

Судом першої інстанції перекваліфіковано дії ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 187 КК України на ч.2 ст.186 КК України, так як він вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2025 року та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, та призначити йому покарання у виді 7 років позбавлення волі із конфіскацією усього майна.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що суд не надав оцінки протоколу з фототаблицями слідчого експерименту від 13.11.2020 року за участю обвинуваченого ОСОБА_12 та не взяв до уваги, що обвинувачений ОСОБА_12 розказав, та показав про спричинення ним удару по обличчю та втраті свідомості потерпілим та не врахував позицію ВС, викладену під час розгляду у постанові у справі № 761/10306/15-к про те, що якщо відомості повідомлено обвинуваченим під час проведення процесуальних дій, то вони є складовим компонентом змісту документа як окремого процесуального джерела доказів, зокрема протоколу слідчого експерименту, де фіксуються його хід та результати. Також вказав, що показання потерпілого ОСОБА_10 послідовні, як в ході досудового розслідування, так і в судовому засіданні потерпілий повідомляв про втрату свідомості після отриманих 20.10.2020 року ним тілесних ушкоджень, що підтверджується також протоколом проведення слідчого експерименту за його участю від 12.11.2020 року, який залишився без належної оцінки суду. Зазначив, що слідчі експерименти за участю потерпілого ОСОБА_10 та неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_12 проведено із дотриманням норм кримінального процесуального законодавства щодо порядку їх проведення, є належними та допустимими, проте в частині втрати свідомості потерпілим залишились поза увагою суду. Окрім того вказав, що судово-медичний експерт ОСОБА_13 в судовому засіданні показав, що будь-які удари, які спричиняються в область голови, можуть призвести до струсу головного мозку, тобто ймовірність втрати свідомості існує. Таким чином, прокурор вважає, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. Крім того, зауважив, що судом першої інстанцій допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, які є істотними, оскільки перешкодили йому ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення, оскільки суд першої інстанції дійшовши висновку, що вина обвинуваченого в інкримінованому йому злочині за ч. 2 ст. 187 КК не доведена, кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб. Разом з тим прокурор вказав, що всупереч вимогам абз. 1 п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК місцевий суд не навів у вироку нового (зміненого) формулювання обвинувачення за ч. 2 ст. 186 КК, яке визнав доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення. До того ж зазначив, що у порушення вимог абз. 3 п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК суд першої інстанції залишив поза увагою та не навів мотивів неврахування протоколів з фототаблицями слідчих експериментів від 13.11.2020 року за участю обвинуваченого ОСОБА_12 та потерпілого ОСОБА_10 від 12.11.2020 року, в яких повідомлено про втрату потерпілим свідомості після отримання удару.

В апеляційній скарзі з доповненнями потерпілий ОСОБА_10 просить скасувати вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2025 року та призначити покарання за ч.2 ст. 187 КК України.

Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що злочинці мали можливість в темному безлюдному місці вирвати ззаду в нього з рук пакет з речами і втекти не наносячи йому ударів, та замість цього ОСОБА_7 наніс йому удар кулаком по потилиці, шиї по вул. Гетьманській. Вказав, що такі показання він надав на досудовому розслідуванні і в суді і обвинувачені проти них не заперечували. Зазначив, що другий удар кулаком по потилиці, шиї, вже по вул. Перерваній, йому наніс мабуть ОСОБА_14 , та він втратив свідомість і впав на землю на спину, коли почав приходити до тями, побачив, що його пакет в руках нападників. Наголосив, що замість того, щоб втекти, ОСОБА_14 наніс йому, лежачому на землі, удар ногою в праву щоку, а ОСОБА_7 наніс йому удар ногою в ліву щоку. Вказав, що в лікарні зафіксовано погіршення зору на ліве око та з часом в нього стався крововилив в мозок, він став інвалідом 1 групи. Вказав, що йому нічого не відшкодовано, не повернуто і не було пропозицій щодо відшкодування збитків.

Захисник ОСОБА_8 подала заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких просила вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Самарівської окружної прокуратури без задоволення.

Вказала, що в діях обвинуваченого відсутній склад правопорушення за ч.2 ст. 187 КК України, а правопорушення правильно кваліфіковано судом за ч.2 ст. 186 КК України, враховуючи докази, надані стороною обвинувачення, показання обвинуваченого ОСОБА_7 та висновок комісійної експертизи, що була призначена судом за клопотанням сторони захисту та проти якої не заперечувала сторона обвинувачення. Вказала, що посилання сторони обвинувачення на протокол слідчого експерименту за участі іншого неповнолітнього обвинуваченого є безпідставними, так як вказана особа не допитувалась в судовому засіданні та не підтвердила чи не спростувала обставини, викладені в слідчому експерименті, проведеному за його участі. Захисниця вважає, що враховуючи послідовну позицію обвинуваченого ОСОБА_7 у своїх показаннях на досудовому розслідуванні та в суді першої інстанції щодо визнання вини, співпрацю з правоохоронними органами, активне сприяння розкриттю злочину, щире розкаяння, добровільне відшкодування шкоди, критичне ставлення до вчиненого, готовність нести покарання, характеризуючі дані, його поведінку в суді, молодий вік, тяжкі життєві обставини, суд вірно призначив покарання, яке не пов`язане з позбавленням волі.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор у судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення та потерпілого.

Обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілого.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 94 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно зі ст.374 КПК України та роз`яснень, які містяться в пп. 15-18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», зі змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму Верховного Суду України № 3 від 04.06.93; № 12 від 03.12.97; № 6 від 30.05.2008 р. - мотивувальна частина обвинувального вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів. У цій частині вироку наводяться обставини, які визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, та докази, на яких ґрунтується висновок суду щодо кожного підсудного, з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає інші докази; обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви зміни обвинувачення; у разі визнання частини обвинувачення необґрунтованою підстави для цього.

Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Мотивування у вироку висновків щодо кваліфікації злочину полягає у співставленні ознак установленого судом злочинного діяння та ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність.

Додержуючи вимог ст. 338 КПК України суд повинен навести у вироку мотиви зміни в суді пред`явленого підсудному обвинувачення. За наявності підстав для застосування закону про менш тяжкий злочин, ніж той, за яким було пред`явлено обвинувачення, суду належить обґрунтувати у вироку висновок про перекваліфікацію дій підсудного на закон, що передбачає відповідальність за менш тяжкий злочин, не виправдовуючи підсудного за тим обвинуваченням, яке йому було пред`явлено.

Зазначених вимог закону судом першої інстанції дотримано не було.

Як убачається з матеріалів справи органом досудового розслідування ОСОБА_7 було пред`явлено обвинувачення за ч.2 ст.187 КК України, а саме в нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого за попередньою змовою групою осіб

Як убачається зі змісту вироку, дійшовши висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, при цьому суд першої інстанції не сформулював обвинувачення, визнаного судом доведеним, яке кваліфіковано як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України.

Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у вчиненні злочину в мотивувальній частині вироку зазначаються, зокрема, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним із зазначенням місця, часу та способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини та мотивів кримінального правопорушення, а також мотиви зміни обвинувачення.

Тобто, мотивувальна частина вироку має містити чітке формулювання обвинувачення.

Водночас зі змісту вироку вбачається, що всупереч зазначених вимогам закону суд у мотивувальній частині обвинувального вироку зазначив обвинувачення, яке органом досудового розслідування в обвинувальному акті було пред`явлено ОСОБА_7 за ч.2 ст. 187 КК України, а не формулювання обвинувачення, яке встановлено та визнане судом доведеним, та не виклав його спочатку в мотивувальній частині вироку, чим допустив порушення вимог ст. 374 КПК України.

Зі змісту вироку випливає, що в мотивувальній частині вироку суд фактично не сформулював чітке обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 cт.186 КК України, встановлене та визнане судом доведеним, відповідно до вимог ст. 374 КПК України, що є недопустимим.

Отже, із фабули обвинувачення, викладеної судом у вироку, неможливо з`ясувати обставини вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, яке інкримінується ОСОБА_7 , що ставить під сумнів законність та обґрунтованість вироку щодо неї.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд не має можливості з`ясувати, за вчинення якого кримінального правопорушення визнано винуватим та засуджено ОСОБА_7 , а також перевірити доводи сторони обвинувачення щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, оскільки мотивувальна частина вироку не містить чіткого формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним. Доводи щодо кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 187 КК України підлягають перевірці при новому розгляді в суді першої інстанції.

Допущені судом першої інстанції порушення вимог ст.ст. 370, 374 КПК України є істотними, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що є безумовною підставою для скасування вироку щодо ОСОБА_7 та призначення нового розгляду в суді першої інстанції згідно зі ст. 415 КПК України.

При новому судовому розгляді суду першої інстанції необхідно усунути зазначені порушення закону, дослідити обставини, зазначені в цій ухвалі, дати належну оцінку доказам з урахуванням позиції сторін з точки зору їх допустимості, достовірності та достатності, із зазначенням мотивів, з яких суд приймає до уваги одні докази та відкидає інші, і в залежності від установлених обставин, ухвалити законне, обґрунтоване та належним чином умотивоване рішення. Викласти у вироку те обвинувачення, яке в повній мірі відображає спосіб вчинення злочину, форму вини, мотиви та наслідки.

Якщо під час нового розгляду кримінального провадження буде доведена винуватість ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, то покарання, що було визначено за вироком суду від 27 березня 2025 року, слід вважати м`яким.

За наведених обставин вирок суду не може бути визнаний законним і підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст.404,405,407,412, 415,419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги прокурора Самарівської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2025 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4