Справа № 466/4925/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/449/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.191, ч.3 ст.369 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.191, ч.3 ст.369 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого, військовослужбовця ЗСУ, загиблого 05 квітня 2022 року, кримінальне провадження щодо якого здійснюється з метою його реабілітації,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.191 КК України,

з участю: прокурора ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_10

за апеляційною скаргою прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_11 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 26 лютого 2025 року стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 за ч.3 ст. 191, ч.3 ст. 369 КК України, ОСОБА_8 за ч.3 ст. 191 КК України,-

встановила:

цим вироком ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.191 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення злочину.

ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.369 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення злочину.

ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.191 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення злочину.

ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.369 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення злочину.

ОСОБА_8 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.191 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення злочину.

Скасовано запобіжний захід щодо ОСОБА_6 у виді особистого зобов`язання, застосований ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 02.06.2021 року.

Вирішено питання з речовими доками та судовими витратами.

Згідно вироку, органом досудового розслідування Відповідно до обвинувального акту, затвердженого прокурором 30.06.2020 року, ОСОБА_6 , обіймаючи посаду директора Яворівського ДЛГП «Галсільліс», будучи службовою особою, маючи адміністративно-господарські та організаційно-розпорядчі функції, діючи за попередньою змовою групою осіб з лісничим Івано-Франкового лісництва Яворівського ДЛГП «Галсільліс» ОСОБА_7 , який будучи службовою особою наділений адміністративно-господарськими та організаційно-розпорядчими функціями і ніс матеріальну відповідальність за належне збереження лісопродукції на території ввіреного йому лісництва, та лісником Івано-Франкового лісництва Яворівського ДЛГП ОСОБА_8 , вчинили розтрату лісоматеріалів Яворівського ДЛГП «Галсільліс» на суму 4459 гривень 20 копійок, шляхом зловживання ОСОБА_6 , ОСОБА_7 своїм службовим становищем.

Так, впродовж жовтня - грудня 2019 року ОСОБА_12 (матеріали стосовно якого виділені в окреме провадження) перебуваючи на посаді керівника обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства схиляв директора Яворівського ДЛГП «Галсільліс» ОСОБА_6 до систематичного (щомісячного) надання йому неправомірної вигоди, із визначення її розміру у кожному випадку з прив`язкою до кількості реалізованої Яворівським ДЛГП «Галсільліс» лісопродукції.

Виконання вказаних вимог ОСОБА_6 мало б наслідком подальше перебування його на займаній посаді, лояльне ставлення із боку керівника ОСОБА_12 та невжиття заходів службового та дисциплінарного характеру за наявності на це підстав.

В той же час, ОСОБА_6 усвідомлюючи, що лише ОСОБА_12 , завдяки займаній посаді, може сприяти йому у здійсненні службової діяльності та не створювати штучних перешкод, будучи поставленим в такі умови, за яких відмова від надання ОСОБА_12 неправомірної вигоди могла потягнути порушення його законних прав та інтересів, а саме перешкоджання у здійсненні професійної діяльності та подальше звільнення із займаної посади, упродовж жовтня - грудня 2019 року вживав заходів щодо налагодження механізму із збору коштів, що у подальшому мали бути передані як неправомірна вигода ОСОБА_12 .

Зокрема, впродовж жовтня-листопада 2019 року ОСОБА_6 перебуваючи на посаді директора Яворівського ДЛГП «Галсільліс» з метою отримання грошових коштів, з подальшою передачею їх частини генеральному директору ОКС ЛГП «Галсільліс» ОСОБА_12 , використовуючи своє службове становище та надані повноваження, надав вказівку підпорядкованим працівникам, зокрема лісничому Івано-Франкового лісництва Яворівського ДЛГП «Галсільліс» ОСОБА_7 , а той в свою чергу ліснику Івано-Франкового лісництва Яворівського ДЛГП ОСОБА_8 , щоб вони, використовуючи займані посади, у відповідності до закріплених ділянок роботи, реалізовували не обліковану лісопродукцію за готівкові кошти фізичним та юридичним особам та частину із одержаних коштів надавали йому.

Таким чином, між директором Яворівського ДЛГП «Галсільліс» ОСОБА_6 , лісничим Івано-Франкового лісництва Яворівського ДЛГП «Галсільліс» ОСОБА_7 та лісником Івано-Франкового лісництва Яворівського ДЛГП ОСОБА_8 виникла попередня змова на вчинення розтрати лісопродукції Яворівського ДЛГП «Галсільліс».

Так, ОСОБА_8 , обіймаючи посаду лісника Івано-Франкового лісництва Яворівського ДЛГП «Галсільліс», будучи матеріально відповідальною особою, зокрема, за належне збереження лісопродукції на ввіреній йому території лісництва, діючи за вказівкою своїх керівників ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , яка надана внаслідок зловживання ними службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, реалізовуючи спільний із ОСОБА_7 та ОСОБА_6 злочинний умисел, 30.10.2019р. приблизно о 16:00год. повідомив ОСОБА_13 , який попередньо звернувся у Яворівське ДЛГП «Галсільліс» з метою придбання лісопродукції, про те, що за 5000грн. він зможе придбати лісопродукцію об`ємом 5 кубічних метрів дров`яної сортності із доставкою у вказане ним місце, з яких 4000грн. це вартість лісопродукції, 1000грн. вартість перевезення.

У подальшому, ОСОБА_8 , 31.10.2019 приблизно о 15:00 год. реалізовуючи спільний злочинний умисел спрямований на розтрату майна Яворівського ДЛГП «Галсільліс», яке перебуває у його віданні, усвідомлюючи наслідки своїх дій, діючи умисно та з корисливих мотивів, за попередньою змовою із директором Яворівського ДЛГП «Галсільліс» ОСОБА_6 та лісничим Івано- Франкового лісництва Яворівського ДЛГП «Галсільліс» ОСОБА_7 , знаючи що ОСОБА_13 буде перевозити вищевказану лісопродукцію без документів, всупереч Наказу ОКС ЛГП «Галсільліс» № 74 від 26.12.2017 «Про заборону з 01.01.2018 реалізації (відпуску) переміщення необробленої деревини без використання реєстраційних бирок та електронного обліку», виданого на підставі рішення Львівської обласної ради №77 від 16.02.2016 «Про запровадження механізмів громадського контролю за використанням та відтворенням лісових ресурсів області» та розпорядження Кабінету Міністрів України від 16.09.2009 №1090-р «Про схвалення Концепції створення єдиної державної системи електронного обліку деревини», не вніс до електронного обліку відомостей про відпуск лісопродукції ОСОБА_13 та не виписуючи для ОСОБА_13 товарно-транспортної накладної форми №1-ТН здійснив необлікований відпуск лісоматеріалів, а саме деревини дров`яної породи «ГРАБ» у вигляді полін (круглі тонкі товщиною 3-10 см включно) довжиною 1 метр, об`ємом 5,574 метри кубічних, вартістю 4459 гривень 20 копійок.

ОСОБА_13 31.10.2019 приблизно о 14 год. 00 хв. в с. Буда Яворівського району Львівської області на проїжджій частині дороги зустрівся з ОСОБА_8 та передав йому грошові кошти в сумі 5000грн., з яких 4000грн. це вартість лісопродукції, а 1000 грн. вартість перевезення.

У подальшому, вказані 4000 гривень були розподілені між директором Яворівського ДЛГП «Галсільліс» ОСОБА_6 , лісничим Івано-Франкового лісництва Яворівського ДЛГП «Галсільліс» ОСОБА_7 та лісником Івано- Франкового лісництва Яворівського ДЛГП ОСОБА_8 .

Внаслідок вчинення вищевказаного кримінального правопорушення, Яворівському ДЛГП «Галсільліс» заподіяно матеріальної шкоди на суму 4459 гривень 20 копійок.

Окрім цього, директор Яворівського ДЛГП «Галсільліс» ОСОБА_6 , будучи службовою особою, маючи адміністративно-господарські та організаційно-розпорядчі функції, лісничий Івано-Франкового лісництва Яворівського ДЛГП «Галсільліс» ОСОБА_7 , будучи службовою особою, наділений адміністративно-господарськими та організаційно-розпорядчими функціями і ніс матеріальну відповідальність за належне збереження лісопродукції на території ввіреного йому лісництва, та лісник Івано-Франкового лісництва Яворівського ДЛГП ОСОБА_8 , діючи повторно та за попередньою змовою між собою вчинили розтрату лісоматеріалів Яворівського ДЛГП «Галсільліс» на суму 6581 гривень 18 копійок, шляхом зловживання ОСОБА_6 , ОСОБА_7 своїм службовим становищем.

Так, ОСОБА_8 , обіймаючи посаду лісника Івано-Франкового лісництва Яворівського ДЛГП «Галсільліс», будучи матеріально відповідальною особою, несучи матеріальну відповідальність за належне збереження лісопродукції на ввіреній йому території лісництва, діючи за вказівкою своїх керівників ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , яка надана внаслідок зловживання ними службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, реалізовуючи спільний злочинний умисел, 02.11.2019 приблизно об 11:00 год. повідомив ОСОБА_13 , який попередньо звернувся у Яворівське ДЛГП «Галсільліс» з метою придбання лісопродукції, про те, що за 7000грн. він зможе придбати лісопродукцію об`ємом 5 кубічних метрів дров`яної сортності із доставкою у вказане ним місце, з яких 6000грн. це вартість лісопродукції, 1000грн. вартість перевезення.

У подальшому, ОСОБА_8 04.11.2019 приблизно о 15:00 год. реалізовуючи спільний злочинний умисел спрямований на розтрату майна Яворівського ДЛГП «Галсільліс», яке перебуває у його віданні, усвідомлюючи наслідки своїх дій, діючи умисно, за попередньою змовою із директором Яворівського ДЛГП «Галсільліс» ОСОБА_6 та лісничим Івано-Франкового лісництва Яворівського ДЛГП «Галсільліс» ОСОБА_7 , знаючи що ОСОБА_13 буде перевозити вищевказану лісопродукцію без документів, всупереч Наказу ОКС ЛГП «Галсільліс» №74 від 26.12.2017 «Про заборону з 01.01.2018 реалізації (відпуску) переміщення необробленої деревини без використання реєстраційних бирок та електронного обліку», виданого на підставі рішення Львівської обласної ради №77 від 16.02.2016 «Про запровадження механізмів громадського контролю за використанням та відтворенням лісових ресурсів області» та розпорядження Кабінету Міністрів України від 16.09.2009 №1090-р «Про схвалення Концепції створення єдиної державної системи електронного обліку деревини», не вніс до електронного обліку відомостей про відпуск лісопродукції ОСОБА_13 та не виписуючи для ОСОБА_13 товарно-транспортної накладної форми №1-ТН здійснив необлікований відпуск лісоматеріалів, а саме деревини дров`яної породи «ГРАБ» у вигляді полін (суміш круглих та розколотих) довжиною 25-40 см, об`ємом 7,050 метрів кубічних, вартістю 6581 гривень 18 копійок.

ОСОБА_13 04.11.2019р. приблизно о 17год. 00хв. в с.Буда Яворівського району Львівської області на проїжджій частині дороги зустрівся з ОСОБА_8 та передав йому грошові кошти в сумі 7000грн., з яких 6000грн. це вартість лісопродукції, а 1000грн. - вартість перевезення.

Вказані 6000грн. у подальшому були розподілені між директором Яворівського ДЛГП «Галсільліс» ОСОБА_6 , лісничим Івано-Франкового лісництва Яворівського ДЛГП «Галсільліс» ОСОБА_7 та лісником Івано- Франкового лісництва Яворівського ДЛГП ОСОБА_8 .

Внаслідок вчинення вищевказаного злочину Яворівському ДЛГП «Галсільліс» заподіяно матеріальної шкоди на суму 6581 гривень 18 копійок.

Таким чином, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 обвинувачуються у розтраті чужого майна, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, та у розтраті чужого майна, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, повторно, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.191 КК України.

Крім того, директор Яворівського дочірнього лісогосподарського підприємства «Галсільліс» ОСОБА_6 та лісничий Івано-Франкового лісництва Яворівського ДЛГП «Галсільліс» ОСОБА_7 , діючи умисно та за попередньою змовою між собою, 13.01.2020р. надали службовій особі - генеральному директору обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Галсільліс» ОСОБА_12 неправомірну вигоду у розмірі 17800 гривень та 300 доларів США, за вчинення ним дій з використанням свого службового становища, а саме подальше перебування ОСОБА_6 на займаній посаді, лояльне ставлення з боку керівника - ОСОБА_12 та невжиття ним негативних заходів службового та дисциплінарного характеру за наявності на це підстав.

Так, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше вересня 2019 року, у ОСОБА_12 , який перебував на посаді керівника генерального директора обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Галсільліс» та мав адміністративно- господарські та організаційно-розпорядчі функції був службовою особою, виник злочинний умисел, спрямований на вимагання та одержання неправомірної вигоди від підпорядкованого йому працівника - директора дочірнього підприємства Яворівського ДЛГП «Галсільліс» ОСОБА_6 , із використання свого службового становища та наданих повноважень.

Впродовж жовтня - грудня 2019 року ОСОБА_12 , перебуваючи на посаді керівника обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства, своїми діями та висловлюваннями схиляв директора Яворівського ДЛГП «Галсільліс» ОСОБА_6 до систематичного (щомісячного) надання йому неправомірної вигоди, із визначення її розміру у кожному випадку з прив`язкою до кількості реалізованої Яворівським ДЛГП «Галсільліс» лісопродукції.

Виконання вказаних вимог ОСОБА_6 мало б наслідком подальше перебування його на займаній посаді, лояльне ставлення із боку керівника - ОСОБА_12 та невжиття заходів службового та дисциплінарного характеру за наявності на це підстав.

В той же час, ОСОБА_6 усвідомлюючи, що лише ОСОБА_12 , завдяки займаній посаді, може сприяти йому у здійсненні службової діяльності та не створювати штучних перешкод, будучи поставленим в такі умови, за яких відмова від надання ОСОБА_12 неправомірної вигоди могла потягнути порушення його законних прав та інтересів, а саме перешкоджання у здійсненні професійної діяльності та подальше звільнення із займаної посади, упродовж жовтня - грудня 2019 року вживав заходів щодо налагодження механізму із збору коштів, що у подальшому мали бути передані як неправомірна вигода ОСОБА_12 .

Зокрема, в жовтні-листопадіа 2019 року ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді директора Яворівського ДЛГП «Галсільліс», з метою отримання грошових коштів, з подальшою передачею їх частини генеральному директору ОКС ЛГП «Галсільліс» ОСОБА_12 , надав вказівку підпорядкованому працівнику, а саме лісничому Івано-Франкового лісництва Яворівського ДЛГП «Галсільліс» ОСОБА_7 , про те, щоб він, використовуючи займану посаду, залучав підлеглих лісників до розтрати лісопродукції Яворівського ДЛГП «Галсільліс», а ті в свою чергу, у відповідності до закріплених ділянок роботи, реалізовували необліковану лісопродукцію за готівкові кошти фізичним та юридичним особам та частину із одержаних коштів надавали ОСОБА_7 , а той в свою чергу ОСОБА_6 для подальшої передачі ОСОБА_12 .

Діючи за вказівкою ОСОБА_6 , лісничий Івано-Франкового лісництва Яворівського ДЛГП «Галсільліс» ОСОБА_7 , використовуючи своє службове становище, до вказаного механізму реалізації необлікованої лісопродукції за готівкові кошти, залучив лісника обходу №4 цього ж лісництва ОСОБА_8 .

У подальшому, лісник обходу №4 Івано-Франкового лісництва Яворівського ДЛГП «Галсільліс» ОСОБА_8 , не обліковуючи заготовлену на території обслуговування лісопродукцію, 31.10.2019р. та 04.11.2019р. реалізував її ОСОБА_13 за готівкові кошти, частину з яких передав ОСОБА_7 .

В свою чергу ОСОБА_7 , будучи обізнаним про необхідність надання ОСОБА_6 неправомірної вигоди ОСОБА_12 , діючи з ОСОБА_6 за попередньою змовою групою осіб, передав частину грошових коштів, здобутих внаслідок реалізації необлікованої лісопродукції, ОСОБА_6 для подальшої передачі ним цих коштів ОСОБА_12 ..

У подальшому, 13.01.2020р. ОСОБА_6 , діючи умисно, з метою надання неправомірної вигоди, в першій половині дня прибув у службовий кабінет генерального директора ОКС ЛГП «Галсільліс» ОСОБА_12 у приміщені адміністративної будівлі за адресою: м. Львів, вул. Промислова, 9 «Б».

Після розмови з ОСОБА_12 , за вказівкою останнього, який вживав заходи щодо уникнення викриття його незаконної діяльності та маскування факту одержання неправомірної вигоди, ОСОБА_6 вийшов з адміністративного приміщення ОКС ЛГП «Галсільліс» за адресою: м. Львів, вул. Промислова, 9 «Б», підійшов до службового автомобіля ОКС ЛГП «Галсільліс» марки «Nissan X-Trail», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , та поклав туди грошові кошти в сумі 17800 гривень та 300 доларів США для ОСОБА_12 за вчинення ним дій з використанням свого службового становища, а саме подальше перебування ОСОБА_6 на займаній посаді, лояльне ставлення з боку керівника - ОСОБА_12 та невжиття ним негативних заходів службового та дисциплінарного характеру за наявності на це підстав. ОСОБА_12 згодом вийшовши із вказаного приміщення, особисто розпочав рух на вказаному автомобілі до моменту проведення у ньому обшуку та вилучення вказаних грошових коштів.

Діючи в такий спосіб, ОСОБА_6 за попередньою змовою із ОСОБА_7 , умисно надали ОСОБА_12 неправомірну вигоду у розмірі 17800 гривень та 300 доларів США, що згідно курсу Національного банку України становить 7190 гривень 31 копійку.

Таким чином, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.369 КК України, а саме у наданні службовій особі, неправомірної вигоди за вчинення службовою особою, в інтересах того хто пропонує, обіцяє чи надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням службового становища, за попередньою змовою групою осіб.

У вироку судом першої інстанції, зокрема вказано, що постановляючи вирок у даній справі, суд при всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, вважав, що під час судового провадження не здобуто та не надано суду безсумнівних доказів, які б поза розумним сумнівом свідчили про те що мало місце вчинення злочинів, в яких обвинувачуються ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

На даний вирок апеляційну скаргу подав прокурор Львівської обласної прокуратури ОСОБА_11 , просить оскаржуваний вирок скасувати у зв`язку із невідповідністю висновків суду першої інстанції, викладеним у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, ухвалити новий вирок, яким:

визнати винним і засудити ОСОБА_6 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 3 ст. 369 КК України та призначити покарання:

за ч. 3 ст. 191 КК України - у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права обіймати посади в лісогосподарських підприємствах чи установах на строк 2 роки;

за ч. 3 ст. 369 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з конфіскацією майна;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання ОСОБА_6 за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з конфіскацією майна та позбавленням права обіймати посади в лісогосподарських підприємствах чи установах на строк 2 роки;

визнати винним і засудити ОСОБА_7 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 3 ст. 369 КК України та призначити покарання:

за ч. 3 ст. 191 КК України - у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права обіймати посади в лісогосподарських підприємствах чи установах на строк 2 роки;

за ч. 3 ст. 369 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з конфіскацією майна;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання ОСОБА_7 за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з конфіскацією майна та позбавленням права обіймати посади в лісогосподарських підприємствах чи установах на строк 2 роки;

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 191 КК України, яке здійснюється у зв`язку з його реабілітацією - закрити за відсутності підстав реабілітації, у зв`язку з його смертю, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Апелянт вказує, що з вказаними висновками суду сторона обвинувачення не погоджується та вважає, що вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 26.02.2025 є незаконним, необгрунтованим та належним чином невмотивованим, ухваленим з порушенням вимог кримінального процесуального закону, а висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Як вбачається із мотивувальної частини вироку будучи допитаним в якості свідка ОСОБА_14 , який перебуває на посаді головного лісничого Яворівського ДЛГП «Галсільліс» повідомив про те, що при заготівлі деревини допускаються нормативні похибки близько 10%, а відповідальність за правильність даних щодо об`єму та якості несе лісничий. При цьому у звітах ОСОБА_8 недостач чи залишків лісу не було.

При цьому, в ході огляду предметів від 11.11.2019, а саме лісопродукції придбаної ОСОБА_15 у ОСОБА_8 в ході проведення контролю за вчиненням злочину у формі контрольованих закупок, що мали місце 31.10.2019 та 04.11.2019 жодних бирок маркування на деревині виявлено не було. Крім того, жодних накладних, що свідчили б про походження деревини та законність її придбання ОСОБА_8 надано не було.

Водночас, судом не було належно оцінено вказані обставини та не враховано такі належно при винесенні вироку у провадженні.

Крім того, судом досліджено докази в частині щодо передачі грошових коштів за необлікований відпуск лісоматеріалів та їх подальшого виявлення у керівництва Яворівського ДЛГП «Галсільліс» та ОКС ЛГП «Галсільліс», водночас не надано цим фактам належної оцінки.

Так, будучи допитаним в ході судового розгляду ОСОБА_8 зазначав, що з отриманих від ОСОБА_16 коштів нічого ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не передавав. Та яким чином «помічені» грошові кошти були виявлені у ОСОБА_6 та ОСОБА_12 йому не відомо. Крім того, зазначав, про те, що із ОСОБА_7 мав нормальні службові стосунки, а з ОСОБА_6 спілкувався лише як з керівником. Жодних випадків позаслужбових відносин пов`язаних із позичанням грошових коштів у колег не зазначав.

Крім того, як вбачається із показів ОСОБА_7 останній грошові кошти від ОСОБА_8 за продаж деревини ОСОБА_17 не отримував та про жодні інші випадки отримання грошових коштів від ОСОБА_8 не зазначав. Водночас, зазначав, що неодноразово передавав грошові кошти ОСОБА_6 у вигляді позики з огляду на їх дружні відносини.

Водночас, як вбачається із протоколу та відеозапису обшуку проведеного 13.01.2020 у приміщенні Яворівського ДЛГП «Галсільліс» в ході обшуку в кабінеті директора ОСОБА_6 виявлено грошові кошти (6 купюр по 200 гривень), та згідно протоколу огляду предметів від 15.04.2020 серії та номінали таких купюр повністю співпадають із купюрами, які були використані в ході проведення контролю за вчиненням злочину у формі контрольованих закупок, що мали місце 31.10.2019 та 04.11.2019 та були передані ОСОБА_8 .

Окрім того, в ході обшуку службового автомобіля Nissan X-Trail д.н.з. НОМЕР_1 , яким користувався директор ОКС ЛГП «Галсільліс» ОСОБА_12 виявлено грошові кошти на суму 17800 грн та 300 доларів США, та згідно протоколу огляду від 15.04.2020 серії та номінали 22 купюри номіналом 200 гривень та 2 купюри номіналом 500 гривень повністю співпадають із купюрами, які були використані в ході проведення контролю за вчиненням злочину у формі контрольованих закупок, що мали місце 31.10.2019 та 04.11.2019 та були передані ОСОБА_8 .

Водночас, будучи допитаним в якості свідка ОСОБА_18 , останній повідомив, що працював на посаді водія генерального директора ОКС ЛГП «Галсільліс» та напередодні обшуку 13.01.2020 прибирав службовий автомобіль Nissan X-Trail д.н.з. НОМЕР_1 та жодних сторонніх предметів в ньому не було. Ключі від автомобіля від самого ранку були в нього, однак в подальшому він віддав їх ОСОБА_12 , який часом їздив по робочих питаннях службовим автомобілем самостійно. Крім того, зазначив, що зранку 13.01.2020 бачив ОСОБА_6 на території ОКС ЛГП «Галсільліс», однак ОСОБА_6 доступу до автомобіля не мав.

Вказане у сукупності із дослідженими протоколами негласних слідчих розшукових дій свідчить про те, що грошові кошти передані ОСОБА_8 в ході проведення контролю за вчиненням злочину у формі контрольованих закупок, що мали місце 31.10.2019 та 04.11.2019 були в подальшому передані директору Яворівського ДЛГП «Галсільліс» ОСОБА_6 , який в свою чергу передав такі грошові кошти генеральному директору OKC ЛГП «Галсільліс» ОСОБА_12 .

Однак, суд першої інстанції, приймаючи рішення, не проаналізував вищевказані докази, що підтверджують винуватість ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 та не навів мотивів, з яких вони не взяті до уваги при ухваленні вироку, не надав оцінки на предмет їх допустимості.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції прокурор підтримав подану апеляційну скаргу, обвинувачені та захисник подану апеляційну скаргу заперечили, просили оскаржуваний вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідача, позицію сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, зібраних сторонами обвинувачення та захисту, в тому числі і поданих у судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.

В силу вимог ч. 3 ст. 62 Конституції України, положень ст. 17 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Колегія суддів вважає, що ухвалюючи виправдувальний вирок щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , суд дотримався зазначених вимог закону.

Так, ухвалюючи виправдувальний вирок, суд під час розгляду провадження, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, забезпечивши принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч. 2 ст. 22 КПК України, згідно з яким сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, ретельно перевірив представлені сторонами докази, у тому числі й ті, на підставі яких ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , було пред`явлено обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них і їх сукупності у взаємозв`язку, а тому апеляційна скарга прокурора є безпідставною.

Згідно з вимогами ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

При цьому, відповідно до ст. 94 КПК України жоден доказ не має наперед встановленої сили, а слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції обгрунтовано дійшов до висновку, що сукупність зібраних на досудовому слідстві доказів не дає підстав для визнання ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , винними у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень.

Посилання прокурора на незаконність вироку суду є безпідставними і необґрунтованими, оскільки суд при ухваленні вироку в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального закону.

Доводи прокурора про незаконність вироку суду у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, є безпідставними.

З оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, повно і всебічно дослідив докази, надані сторонами та дав їм належну оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності й достатності для прийняття відповідного процесуального рішення відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

Так, у мотивувальній частині вироку зазначено формулювання обвинувачення, яке пред`явлено особі і визнане судом недоведеним, підстави для виправдання обвинуваченої з зазначенням мотивів, з яких суд відкинув докази обвинувачення, а тому доводи апеляційної скарги прокурора про те, що при ухваленні оскаржуваного вироку суду не були виконані вимоги ч.3 ст. 374 КПК України є безпідставними.

Органом досудового розслідування, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 191, ч.3 ст.369 КК України, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 191 КК України.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що сторона обвинувачення в суді за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів не довела, що встановлена в суді сукупність обставин виключає будь-яке інше розумне пояснення подій, які є предметом цього судового розгляду, крім того, що інкриміновані злочини були вчинені і обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є винуватими у їх вчиненні.

Відповідно до вимог ст. 62 Конституції України, виходячи з презумпції невинуватості, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини обвинувачених, суд відносить і тлумачить на їх користь.

Так, суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуваний вирок, відповідно до ст. 94 КПК України оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Суд першої інстанції дослідив подані стороною захисту докази, які вважав належними, допустимими та достовірними і такими, що підтверджують недоведеність факту вчинення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 191, ч.3 ст.369 КК України, ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 191 КК України.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, оскільки доводи, викладені в ній, не спростовують висновків суду першої інстанції та ґрунтуються переважно на суб`єктивному тлумаченні доказів, яким вже надано належну оцінку у вироку.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки показанням свідка ОСОБА_14 , відсутності бирок на деревині та накладних, які б підтверджували її законне походження, то такі є необґрунтованим та не спростовують висновків суду першої інстанції, які ґрунтуються на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні матеріалів кримінального провадження.

Як убачається з матеріалів справи, свідок ОСОБА_14 , який обіймає посаду головного лісничого ДЛГП «Галсільліс», у судовому засіданні повідомив, що при заготівлі деревини допускаються нормативні похибки в межах до 10 %, а відповідальність за правильність даних щодо обсягу та якості заготовленої продукції покладається на лісничого. Зазначені показання не свідчать про наявність конкретної нестачі деревини у звітах лісника ОСОБА_8 або про те, що реалізована ним деревина мала незаконне походження. Навпаки, згідно з установленими судом першої інстанції обставинами, у звітній документації ОСОБА_8 нестач лісоматеріалів не виявлено, що підтверджується як письмовими доказами, так і показаннями свідків.

Посилання прокурора на те, що під час огляду лісопродукції, реалізованої ОСОБА_8 у межах контрольованих закупок, не було виявлено бирок маркування та супровідних накладних, не свідчить про протиправність походження цієї деревини. Згідно з установленим у судовому засіданні, реалізована Єзерським деревина була придбана ним особисто на законних підставах, що підтверджується письмовими доказами, у тому числі заявами на відпуск деревини, накладними та документами про оплату.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що вимога щодо наявності бирок маркування застосовується лише до деревини, яка перебуває на балансі підприємства. Натомість лісопродукція, що вибула у приватну власність працівника, не підлягає маркуванню бірками згідно з внутрішніми нормативними документами підприємства. Це підтверджується, зокрема, Положенням про реалізацію деревини, затвердженим наказом ОКС ЛГП «Галсільліс» №74 від 26.12.2017 року.

Додатково, суд першої інстанції встановив, що обсяги придбаної ОСОБА_8 деревини перекривали ту кількість, яка була реалізована ОСОБА_13 у межах контрольованої закупки (зокрема, згідно з матеріалами справи, 09.08.2019 10,5 м?, 25.09.2019 5 м?, 21.10.2019 4 м?).

Таким чином, відсутність бирок або пред`явлення супровідних накладних під час закупки не є доказом незаконного походження деревини, тим більше з огляду на підтверджену раніше її офіційну закупівлю. Зазначене свідчить про безпідставність висновків сторони обвинувачення про наявність у діях ОСОБА_19 , а тим паче ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ознак розтрати або сприяння в її вчиненні.

Висновки суду першої інстанції у цій частині відповідають також практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якою: «Визнання особи винною може ґрунтуватися лише на доведених фактах, а не на припущеннях або логічних узагальненнях, якщо вони не підкріплені належними доказами» (Чонка проти Бельгії, 2002 р., § 55); «Судові органи зобов`язані вказати, чому вони вважають одні докази достовірними, а інші ні, та чому вони доходять відповідного висновку. Інакше рішення буде свавільним» (Нечипорук і Йонкало проти України, 2011, § 280).

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки виявленим грошовим коштам, які, за твердженням сторони обвинувачення, були передані у межах контрольованих закупок та згодом знайдені у службових приміщеннях та автомобілях службових осіб, є безпідставними та не підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Суд першої інстанції, дослідивши в судовому засіданні всі докази у сукупності, включно з протоколами обшуків, огляду предметів, показаннями свідків, результатами негласних слідчих (розшукових) дій, а також поясненнями обвинувачених, обґрунтовано дійшов висновку про відсутність доказів, які б беззаперечно підтверджували вчинення інкримінованого злочину та наявність причинно-наслідкового зв`язку між реалізацією лісопродукції ОСОБА_8 та виявленням грошових коштів у ОСОБА_6 чи ОСОБА_12 .

Зокрема, ОСОБА_8 під час допиту в судовому засіданні однозначно заперечив передачу будь-яких грошових коштів ОСОБА_7 чи ОСОБА_6 . Зазначив, що грошові кошти, отримані ним у межах контрольованої закупки від ОСОБА_13 , залишалися у його розпорядженні. При цьому не зміг пояснити, яким чином частина «помічених» купюр опинилася в кабінеті директора ДЛГП «Галсільліс» або в автомобілі ОСОБА_12 .

Так само, ОСОБА_7 заперечив будь-які факти передачі грошових коштів від ОСОБА_8 . Щодо передачі коштів ОСОБА_6 , то він підтвердив, що передавав останньому гроші виключно у формі особистих позик, з огляду на давні приятельські стосунки, не пов`язані зі службовою діяльністю.

Щодо виявлення купюр під час обшуків 13.01.2020 в кабінеті ОСОБА_6 (6 купюр по 200 грн) та в автомобілі Nissan X-Trail, яким користувався ОСОБА_12 (22 купюри по 200 грн та 2 по 500 грн), то суд першої інстанції надав цим доказам належну оцінку, виходячи з наступного: по-перше, відсутні будь-які докази фактичної передачі зазначених коштів ОСОБА_8 ОСОБА_7 або безпосередньо ОСОБА_6 ; по-друге, жодне з відео контрольованої закупки не містить моментів передачі коштів третім особам, окрім ОСОБА_8 ; по-третє, свідок ОСОБА_18 , який був водієм ОСОБА_12 , підтвердив, що напередодні обшуку прибрав автомобіль, сторонніх предметів не виявив, а ключі в день обшуку зранку передав ОСОБА_12 , якому авто було доступне. Водночас він зазначив, що ОСОБА_6 до автомобіля доступу не мав.

Таким чином, сам лише факт збігу серій і номіналів частини купюр, виявлених під час обшуку, з купюрами, які використовувалися під час контрольованих закупок, не є достатнім доказом вини, якщо він не підтверджений іншими об`єктивними даними про шляхи їх переміщення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини: «Гавула проти України» (заява № 52652/07, § 87): припущення про вчинення особою кримінального правопорушення не можуть замінити обов`язок обвинувачення довести вину за допомогою переконливих доказів, що ґрунтуються на фактах. «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04, § 280): визнання особи винною у відсутність чіткої оцінки доказів, зокрема показань свідків та протоколів, без зазначення причин, чому певним доказам надано перевагу над іншими є порушенням справедливого суду.

Ураховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що предметом доказування у даному кримінальному провадженні не є сам по собі факт фізичного виявлення грошових коштів, а те, звідки вони надійшли, за яких обставин та з якою метою були передані, що обвинувачення не змогло довести в установленому законом порядку.

Отже, твердження прокурора про те, що судом не було надано оцінки вказаним доказам або така оцінка є поверховою, не відповідає змісту вироку, який містить достатню мотивацію щодо невизнання вини обвинувачених та ґрунтується на аналізі допустимих, достовірних і належних доказів у їх сукупності.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, та матеріали кримінального провадження не містять покликань на порушення судом першої інстанції при розгляді провадження норм кримінального процесуального закону, які би ставили під сумнів обґрунтованість прийнятого рішення.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції при здійснені правосуддя», визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.

Згідно зі ст. 62 Конституції України, положень ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності винності особи тлумачаться на її користь.

Колегія суддів дійшла висновку, що в апеляційній скарзі прокурора не наведено достатніх доказів для підтвердження обвинувачення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень. В них зазначені лише докази, які вже були предметом дослідження суду першої інстанції та отримали його вірну оцінку, однак вказані докази не є об`єктивними доказами вчинення обвинуваченими кримінальних правопорушень, у вчиненні яких вони обвинувачувались, і на їх підставі неможливо постановити обвинувальний вирок щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , про який просить апелянт.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу на позицію, Європейського суду з прав людини, який неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

За таких обставин, у задоволенні апеляційної скарги прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_11 належить відмовити, істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли скасування вироку, колегією суддів не встановлено, відтак такий є законним та обґрунтованим, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 26 лютого 2025 року стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 за ч.3 ст. 191, ч.3 ст. 369 КК України, ОСОБА_8 за ч.3 ст. 191 КК України залишити без змін, апеляційну скаргу прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_11 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4