КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 зі змінами та апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 22 лютого 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 22.02.2025 задоволено клопотання старшого слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_10 , та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 21.04.2025.

Цією ж ухвалою визначено ОСОБА_6 розмір застави у межах 180 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідно становить 545 040 гривень.

У разі внесення застави покладено на підозрюваного такі обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

____________________________________________________________________________________

Справа № 757/8588/25-к Слідчий суддя - ОСОБА_11

Апеляційне провадження № 11-сс/824/2332/2025 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- утримуватися від спілкування з підозрюваними, свідками щодо обставин кримінального провадження;

- здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії обов`язків, покладених судом у разі внесення застави, визначено до 21.04.2025.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 подали апеляційні скарги.

Захисник ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

На думку апелянта, висновки слідчого судді за результатами судового розгляду не відповідають фактичним обставинам.

05.05.2025 від захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 надійшла змінена апеляційна скарга, в якій він просив скасувати ухвалу слідчого судді в частині визначення розміру застави, та постановити в цій частині нову ухвалу, якою визначити підозрюваному ОСОБА_6 заставу у 20 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 гривень.

Захисник зазначав, що слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі не навів будь-яких належних пояснень та переконливих обгрунтувань щодо визначення підозрюваному застави у розмірі 545 040 грн.

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою зменшити визначений підозрюваному ОСОБА_6 розмір застави до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 гривень.

31.03.2025 від захисника ОСОБА_7 надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких останній зазначав, що виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , не містить жодних вказівок на конкретні дії, які міг вчинити чи вчинив останній, що прямо чи опосередковано вказували б на кваліфікацію його дій за ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України.

Натомість, зміст висунутої підозри зводиться до того, що ОСОБА_6 за грошову винагороду надавав консультації стосовно оновлення військово-облікових даних військовозобов`язаних, видачі військово-облікових документів та внесення даних стосовно військовозобов`язаних осіб до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Грошові кошти, які на думку органу досудового розслідування є неправомірною вигодою, передавалися ОСОБА_6 як приватній особі за надання консультацій з питань оновлення військово-облікових даних, а твердження сторони обвинувачення, що в подальшому ОСОБА_6 передав вказані грошові кошти службовим особам ІНФОРМАЦІЯ_1 не підтверджується жодними доказами.

В діях ОСОБА_6 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України, оскільки у провадженні фактично відсутні службові особи з числа співробітників ТЦК та СП, яким нібито призначалися отримані ОСОБА_6 грошові кошти, в пособництві щодо одержання яких він підозрюється, а також відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_6 мав намір чи передав грошові кошти таким службовим особам, а не залишав кошти собі, що унеможливлює кваліфікацію його дій за ст. 368 КК України.

Також апелянт вказував про відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які слідчий суддя визнав доведеними в оскаржуваній ухвалі.

Ризик переховування від органів досудового розслідування та суду відсутній, стороною обвинувачення цей ризик жодним чином не обґрунтований та не доведений, а слідчий суддя дійшов помилкового висновку про можливе переховування ОСОБА_6 , суб`єктивно оцінивши лише суворість можливого покарання, не враховуючи даних про особу підозрюваного.

Так, ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, одружений, офіційно проходить службу в Збройних силах України, що є додатковим стримуючим фактором можливого переховування підозрюваного. Має нагороди, грамоти і подяки.

Також, стороною обвинувачення не доведена наявність достатніх підстав вважати, що підозрюваний буде впливати на свідків в кримінальному провадженні, не зазначено перелік цих свідків, не надано доказів на підтвердження можливості чи наміру вчинення таких дій підозрюваним.

Інші зазначені у клопотанні ризики є необґрунтованими та лише абстрактним припущенням сторони обвинувачення, які не підтверджені жодними доказами.

Крім того, визначений слідчим суддею розмір застави є надмірним, без врахування матеріального стану ОСОБА_6 , способу його життя та наявності у нього майна.

Застосування до підозрюваного надмірної застави змусило його родичів для можливості внесення застави брати у борг грошові кошти у третіх осіб.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні скарги зі змінами та доповненнями, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як убачається із матеріалів судового провадження, Першим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, за процесуального керівництва Київської міської прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000200 від 26.09.2024, ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України, за підозрою ОСОБА_6 , ОСОБА_12 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України.

Згідно даних протоколу затримання від 21.02.2025, цього ж дня о 13 год. 51 хв. ОСОБА_6 було затримано в порядку ст. 208 КПК України.

21.02.2025 у межах вказаного кримінального провадження ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні пособництва в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе та третьої особи, за вчинення такою службовою особою в інтересах третьої особи будь-якої дії, з використанням наданого їй службового становища, за попередньою змовою групою осіб, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України; у вчиненні пособництва в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе та третьої особи, за вчинення такою службовою особою в інтересах третьої особи будь-якої дії, з використанням наданого їй службового становища, предметом якого була неправомірна вигода у великому розмірі, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України.

22.02.2025 старший слідчий Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим прокурором відділу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_10 , про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на два місяці, із визначенням застави у розмірі не менш ніж 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що відповідно становить 908 400 гривень.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 22.02.2025 задоволено клопотання слідчого та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 21.04.2025.

Цією ж ухвалою визначено ОСОБА_6 розмір застави у межах 180 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідно становить 545 040 гривень.

У разі внесення застави покладено на підозрюваного такі обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- утримуватися від спілкування з підозрюваними, свідками щодо обставин кримінального провадження;

- здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії обов`язків, покладених судом у разі внесення застави, визначено до 21.04.2025.

Як убачається із матеріалів судового провадження, 24.02.2025 за підозрюваного ОСОБА_6 внесено визначений слідчим суддею розмір застави, а відтак, з 24.02.2025 ОСОБА_6 вважається таким, щодо якого дії запобіжний захід у виді застави.

Разом з тим, предметом апеляційного оскарження є ухвала слідчого судді, яка переглядається, виходячи з тих обставин кримінального провадження, які існували на день її постановлення.

З висновками слідчого судді, викладеними в оскаржуваній ухвалі станом на день розгляду клопотання слідчим суддею, колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Як убачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання колегії суддів, при прийнятті рішення про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 , слідчий суддя дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри останнього у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України, що підтверджується фактичним даними, наданими суду та наведеними у рішенні слідчого судді.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, оцінюючи їх достатність для висновку про причетність ОСОБА_6 до інкримінованих йому злочинів, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у провадженні достатньої сукупності доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя станом на день розгляду клопотання дійшов правильного висновку про наявність у кримінальному провадженні ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на конкретні обставини кримінальних правопорушень, їх наслідки, на тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у вчинені інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Зокрема, наявні в матеріалах кримінального провадження відомості і обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що у кримінальному провадженні існують ризики, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків, інших учасників у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчинення злочину, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в сукупності із вищезазначеними обставинами, слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного, його вік та стан здоров`я, майновий та сімейний стан, репутацію, спосіб життя, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

У справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність застосування підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням застави, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів може виявитися не достатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

На переконання колегії суддів, таке обмеження ОСОБА_6 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Крім того, на переконання колегії суддів, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до ч. 3 ст. 183, ч. 5 ст. 182 КПК України, взявши до уваги дані, які характеризують особу підозрюваного, його майновий та сімейний стан, конкретні обставини кримінального правопорушення, дійшов висновку про визначення підозрюваному застави у виді у значно меншому розмірі, ніж застави, яку просив застосувати слідчий, зокрема визначивши заставу у виді 180 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 545 040 гривень.

З таким висновком погоджується і колегія суддів, оскільки вказаний розмір застави є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні. Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

На переконання колегії суддів, такий запобіжний захід буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_6 та підстав вважати його завідомо непомірним для підозрюваного колегія суддів не вбачає.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим щодо ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням застави, який, на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю кримінального правопорушення, є обґрунтованим, та підстав для застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри колегія суддів вважає безпідставними, оскільки наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на вищенаведені дані, у колегії суддів наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_13 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07- Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, у тому числі наявності або відсутності умислу в діях особи, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

З наведених підстав, доводи захисників в апеляційних скаргах щодо відсутності складу інкримінованого злочину, відсутності у справі доказів на підтвердження обгрунтованості підозри, та посилання на невірну кваліфікацію його дій, є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для продовження щодо підозрюваного запобіжного заходу.

Доводи апелянтів про те, що органом досудового розслідування не доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Так, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків та інших учасників у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчинення злочинних дій, у яких підозрюється.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Зважаючи на викладене, а також, враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_6 у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Оцінюючи наявність ризику незаконно впливати на свідків та інших учасників у кримінальному провадженні, слідчий суддя дійшов правильного висновку про його існування, оскільки такий ризик існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

При цьому, доводи захисника про те, що ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, одружений, офіційно проходить службу в Збройних силах України, має нагороди, грамоти та подяки, самі по собі не спростовують висновків про продовження існування ризиків у кримінальному провадженні та не є достатніми підставами для застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

На підставі наданих сторонами матеріалів, колегією суддів надано оцінку в сукупності всім обставинам, що враховуються при обранні запобіжного заходу, передбаченим ст. 178 КПК, та на переконання колегії суддів, такі відомості не спростовують висновків про існування ризиків у кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що визначена слідчим суддею застава є завідомо непомірною для підозрюваного ОСОБА_6 є необгрунтованими, оскільки з урахуванням обсягу повідомленої підозри, загального розміру неправомірної вигоди в сумі 26 000 доларів США, отримання якої інкриміновано ОСОБА_6 , та даних про особу підозрюваного, слідчий суддя дійшов вірного висновку, що застава саме у розмірі 180 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що відповідно становить 545 040, 00 грн., здатна забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, з чим погоджується і колегія суддів.

Інші доводи апеляційних скарг висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин у їх сукупності, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 зі змінами та апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 22 лютого 2025 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3