Справа № 308/7531/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.06.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження №11-кп/4806/250/25 за апеляційними скаргами: адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , адвоката ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , адвоката ОСОБА_14 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_15 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 травня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 травня 2025 року, у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_8 відмовлено повністю.

Клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено повністю.

Продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_6 строком на 60 днів, тобто до 04 липня 2025 року включно.

Визначено розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченою ОСОБА_6 обов`язків, передбачених цим Кодексом 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 302 800 (триста дві тисячі вісімсот) грн. 00 коп.

У разі внесення застави на ОСОБА_6 , покладено наступні обов`язки:

- прибувати до суду на першу вимогу у визначений час;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому вона зареєстрована, проживає чи перебуває, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками в даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, а саме до ГУ ДМС у Закарпатській області.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченої з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачена зобов`язана виконувати покладені на неї обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у виді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачена вважається такою, до якої застосовано запобіжний захід у виді застави.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо обвинувачена, будучи належним чином повідомленою, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин, чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на неї при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави.

Клопотання прокурора про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинувачених, задоволено.

Продовжено обвинуваченим ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 дію обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 4 ч. 5 ст. 194 КПК України, строком до 2 місяців, тобто до 04.07.2025 включно, а саме: прибувати до суду на першу вимогу; не відлучатися з населеного пункту, в якому він фактично проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; не спілкуватися зі свідком ОСОБА_20 .

Продовжено обвинуваченим ОСОБА_21 , ОСОБА_22 дію обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, строком до 2 місяців, тобто до 04.07.2025 включно, а саме: прибувати до суду на першу вимогу; не відлучатися з населеного пункту, в якому він фактично проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до ГУ ДМС України в Закарпатській області свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну; не спілкуватися зі свідком ОСОБА_20 .

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває кримінальне провадження № 0000334 від 29.06.2022, за обвинуваченням: ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 317 КК України; ОСОБА_21 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 317 КК України; ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 317 КК України; ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 317, ч. 1 ст. 263 КК України; ОСОБА_19 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 317 КК України; ОСОБА_18 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 317, ч. 1 ст. 309 КК України; ОСОБА_17 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 317 КК України; ОСОБА_23 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 317 КК України; ОСОБА_24 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_22 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку дії раніше обраного судом запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_15 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , судом враховано тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, у вчиненні яких останнім пред`явлено обвинувачення (зокрема ч. 1, 2 ст. 255, ч. 3 ст. 307 КК України), оскільки санкція ч. 3 ст. 307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, а за ч. 1, 2 ст. 255 КК України встановлено можливість застосування основного покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 та від 5 до 12 років, відповідно. Також судом враховано і те, що всі вищезгадані обвинувачені є мешканцями інших областей та зареєстровані поза межами Закарпатської області. З огляду на обставини кримінального провадження, тяжкість інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, а також характер та методику розслідування кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів, судом констатовано про те, що ризики того, що обвинувачені можуть переховуватися від суду та незаконно впливати на свідка, який конфіденційно співпрацює зі стороною обвинувачення, не відпали та продовжують існувати. З урахуванням, зокрема, даних про особу кожного із обвинувачених, характеру інкримінованих кожному діянь та одночасної потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінальних правопорушень, суд дійшов висновку про необхідність продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи, а саме домашній арешт, застава чи особисте зобов`язання є недоцільними з огляду на їх непропорційність встановленим ризикам. Разом з тим, суд першої інстанції врахував наявність у обвинуваченої ОСОБА_6 постійного місця проживання на території м. Ужгорода, стан її здоров`я, відсутність судимості, тривалість її перебування під вартою, та прийшов до висновку про необхідність визначення обвинуваченій ОСОБА_6 розміру застави у межах п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України з покладення додаткових обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України. При цьому також взяв до уваги, що можливість внесення застави щодо ОСОБА_6 встановлена ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 06.03.2025, проте на даний час застава ОСОБА_6 не внесена, що на переконання суду, свідчить про незадовільний майновий стан обвинуваченої, тому визначив обвинуваченій ОСОБА_6 заставу в розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 302 800 гривень.

В апеляційних скаргах:

- захисник-адвокат ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 просить оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати, та застосувати щодо обвинуваченої ОСОБА_6 більш мякий запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, у разі якщо апеляційний суд прийде до переконання про неможливість застосування більш мякого запобіжного заходу, як тримання під вартою, просить зменшити раніше визначений розмір застави до шістдесяти розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Зазначає, щосторона захисту з даною ухвалою суду категорично не згідна, вважає таку ухвалу суду необґрунтованою, прийнята без урахування всіх фактичних обставин справи, а зібрані по справі та досліджені в ході судового розгляду справи докази не є достатніми для застосування відносно підозрюваної вищевказаного запобіжного заходу, суд прийняв до уваги тільки одні докази сторони обвинувачення, а натомість відкинув наведені інші докази сторони захисту. Зазначає, що обвинувачена ОСОБА_6 тривалий час утримується під вартою і на момент розгляду клопотання відсутні будь-які докази, які би підтверджували неналежну процесуальну поведінку обвинуваченої. Крім того, у клопотанні прокурора немає доказів, які б підтверджували існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а обвинувачена вже тривалий час перебуває під вартою і всі ризики, які слугували підставою для обрання їй запобіжного заходу, відпали. Судом першої інстанції не враховано те, що обвинувачена ОСОБА_6 як під час досудового слідства, так і під час судового розгляду вину у вчиненому визнавала, співпрацювала зі слідством. Також ОСОБА_6 має постійне місце проживання, є особою молодого віку, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась. Вказує, що підчас судового розгляду було уже досліджено відеозапис допиту слідчим суддею єдиного та основного свідка в даному кримінальному провадженні. Згідно дослідженого доказу, свідок жодного разу, у своїх показах не згадує обвинувачену ОСОБА_6 , так як жодної інформації щодо причетності її до вчинення даного кримінального правопорушення йому невідомо. Тому, не зрозуміло з якою ціллю обвинуваченій, могло б бути необхідним здійснювати вплив на даного свідка, отже, поведінка підзахисної під час досудового розслідування та судового розгляду є реальним доказом належності її процесуальної поведінки та необґрунтованості наявності ризику впливати на потерпілого та свідка у даному кримінальному провадженні. Зазначає, що на даний час, у даному провадженні є єдина обвинувачена, яка на відміну від інших обвинувачених, з самого початку розслідування, розгляду даного кримінального провадження показує свою належну процесуальну поведінку (надає покази викривальні покази щодо осіб причетних до вчинення кримінальних правопорушень, частково визнає свою вину, приймає активну участь у слідчих діях), не обвинувачується в участі в злочинній організації. Зветає увагу, що під час перебування під вартою у обвинуваченої погіршився стан здоров`я, вона неодноразово зверталась до медичної частини зі скаргами на стан здоров`я і задля недопущення погіршення її стану, обвинуваченій необхідно пройти ряд обстежень, що неможливо в умовах перебування у слідчому ізоляторі. Зазначає, що обрана в такому розмірі застава обвинуваченій, з розрахунку матеріального становища, є непосильною для неї, яка фактично уже тривалий час немає можливості працювати та заробляти кошти;

- в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 захисник-адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу суду від 06.05.2025 в частині відмови в задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу і задоволення клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора, а клопотання захисника задовольнити, в разі залишення без змін такого запобіжного заходу, визначити заставу в розмірі не більшому ніж 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (241840 грн). В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що з оскаржуваної ухвали суду вбачається, що суд не дав відповіді на доводи клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, тобто фактично не розглянув його, що є істотним процесуальним порушенням, яке тягне скасування судового рішення. Вказує, що прокурором у клопотанні не зазначено чому до обвинуваченого ОСОБА_8 не може бути застосовано більш м`який запобіжний захід. Зазначає про відсутність підстав вважати, що відносно ОСОБА_8 існує хоча б один ризик, визначений ст. 177 КПК України, оскільки наявність таких не доведено. Звертає увагу на обов`язковість доказування існування ризиків, а не лише зазначення їх стандартного переліку. З приводу зазначеного посилається на ряд рішень ЄСПЛ. Зазначає, що твердження прокурора, що у легендованої особи свідка виникнуть певні відчуття після виходу на волю обвинуваченого, є неприпустимими припущеннями, оскільки на даний час на волі перебуває 6 інших обвинувачених і вони не вчиняють незаконного впливу на свідка і не вчиняють щодо нього насилля. Крім того, захисник стверджує про наявність у обвинуваченого постійного місяця проживання, міцних соціальних зв`язків, позитивної характеристики, відсутність перешкод для визначення обвинуваченому ОСОБА_8 розміру застави;

- захисник-адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить ухвалу суду від 06.05.2025 в частині відмови в задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу і задоволення клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора, а клопотання захисника задовольнити, в разі залишення без змін такого запобіжного заходу, визначити заставу в розмірі не більшому ніж 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (241840 грн). Посилається на те, що підозра ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень є необґрунтованою, а заявлені стороною обвинувачення ризики не є доведеними та ґрунтуються на припущеннях. Зазначає, що твердження прокурора, що у легендованої особи свідка виникнуть певні відчуття після виходу на волю обвинуваченого, є неприпустимими припущеннями, оскільки на даний час на волі перебуває 6 інших обвинувачених і вони не вчиняють незаконного впливу на свідка і не вчиняють щодо нього насилля. Крім того, захисник стверджує, що обвинувачений має зареєстроване місце проживання, іншого житла не має, має дружину та дитину, тобто соціальні зв`язки та обвинувачений не бажає уникати відповідальності, тому мотиву переховуватися немає. Зазначає, що в клопотанні не міститься доказів того, що інші більш мякі запобіжні заходи не можуть запобігти будь яким ризикам. Прокурором безпідставно та необґрунтовано у клопотанні не ставиться питання про визначення розміру застави, оскільки жодних перешкод у її застосуванні немає;

- в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 захисник-адвокат ОСОБА_10 просить ухвалу суду від 06.05.2025 про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_11 скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора, обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_11 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, в тому числі визначити розмір застави. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує на те,що зазначене обвинувачення за ч.3 ст.307 КК України є необґрунтованим та не вмотивованим. Зазначає, що відповідно до клопотання жодним чином не доведено наявність обґрунтованої підозри та ризиків, а лише формально їх перелічено, прокурором не надано жодного доказу на підтвердження наявності ризиків, а також належним чином не обґрунтовано та не доведено неможливості запобігання ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого ОСОБА_11 . Звертає увагу суду, що крім клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_11 прокурором не надано матеріалів на підтвердження обґрунтованості клопотання. Посилається, що з часу проведення підготовчого судового засідання прокурором клопотання не змінюється, що підтверджується тим, що у вказаному клопотанні прокурор керується ст.ст. 314, 315 КПК України, хоча стадію підготовчого судового засідання проведено. Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_11 перебуває під вартою понад 2 роки, доказів існування хоча б одного ризику прокурором жодного разу не було подано, також прокурором безпідставно та не обґрунтовано в клопотанні не визначено розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, що залишилось поза увагою суду. Звертає увагу на те, що Закарпатським апеляційним судом визначено розмір застави іншим обвинуваченим, у цьому ж кримінальному провадженні, які обвинувачуються у створенні та діяльності злочинної організації щодо незаконного збуту наркотичних засобів, однак обвинуваченому ОСОБА_11 , який відповідно до висунутого обвинувачення ніякого відношення до діяльності злочинної організації не має, суд не визначає розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, що викликає сумніви в неупередженості складу суду;

- захисник-адвокат ОСОБА_14 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_15 просить ухвалу суду від 06.05.2025 про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_15 скасувати та постановити нову, якою відносно останнього застосувати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартоюта покласти на нього обов`язки визначені ст. 194 КПК України. В обґрунтування апеляційної скарги захисник вказує на те, що ухвалене судове рішення щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_15 , є незаконним, необґрунтованим, невмотивованим. Зазначає, що стороною обвинувачення не дотримано вимоги обґрунтованої підозри, оскільки така обґрунтовується припущеннями, неналежними й недопустимим доказами, здобутими з грубим порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що прокурором в клопотанні не зазначено чому до обвинуваченого ОСОБА_15 не може бути застосовано більш м`який запобіжний захід. ОСОБА_15 заходиться під вартою з 19.12.2022, тому підстави вважати, що існує хоча б один ризик, визначений ст. 177 КПК України, на сьогоднішній день є необґрунтованими та нічим не доведені. Свідок, про якого йдеться в клопотанні прокурора, допитаний в порядку ст. 225 КПК України, також ОСОБА_15 співпрацював зі слідством, дав показання та не має жодних намірів переховуватись від суду, здійснювати незаконний вплив на учасників кримінального провадження. Сторона захисту вважає, що такий вид запобіжного заходу, як застава, в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_15 , з покладенням певних обов`язків на ОСОБА_15 ;

- захисник-адвокат ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції, відмовити у задоволенні клопотання прокурора та обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_13 запобіжний захід -грошову заставу. Вважає оскаржувану ухвалу суду незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку із допущеними судом істотними порушеннями вимог кримінального процесуального законодавства. Стверджує, що стороною обвинувачення в черговому аналогічному клопотанні не наведено нових обставин, які б свідчили про те, що ризики, які існували на момент обрання запобіжного заходу, є реальними і наявними. Звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_13 вже 2 роки і 5 місяців перебуває під вартою, останній не має наміру ні переховуватись від суду, ні перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, ні впливати на свідка у кримінальному провадженні. Обвинувачений тривалий час перебуває під вартою, раніше не судимий, є немолодим за віком, має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується, міцні соціальні зв`язки, його дружина є онкохворою та відповідно потребує постійного догляду й допомоги.

До початку апеляційного розгляду від захисника-адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 надійшло клопотання про залишення його апеляційної скарги на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 травня 2025 року без розгляду у зв`язку з неактуальністю оскаржуваної ухвали суду.

Від захисника-адвоката ОСОБА_12 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 надійшла заява про розгяд апеляційної скарги у його відсутності.

Апеляційні скарги розглядаються у відсутності прокурора, обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , а також захисників-адвокатів ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає їх розгляду. При цьому береться до уваги і те, що будь-яких заяв про відкладення розгляду апеляційних скарг від вказаних осіб не надходило.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, перевіривши та обговоривши доводи апеляційних скарг, а також доводи клопотання адвоката ОСОБА_7 про відклик апеляційної скарги в частині продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , перевіривши матеріали контрольного провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 403 КПК України у разі відмови особи, яка подала апеляційну скаргу, від своїх вимог, якщо вирок або ухвала суду першої інстанції не були оскаржені іншими особами або якщо немає заперечень інших осіб, які подали апеляційну скаргу, проти закриття провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції своєю ухвалою закриває апеляційне провадження.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 403 КПК України, а також те, що особа, яка подала апеляційну скаргу відмовилася від апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 , підлягає закриттю.

При оцінці доводів апеляційних скарг, які подали захисники-адвокати: ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 ; ОСОБА_14 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_15 ; ОСОБА_25 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , та прийнятті судового рішення, апеляційний суд бере до уваги приписи таких нормативно-правових актів.

За приписами до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

За приписами ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 КПК України.

Згідно ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , колегія суддів уважає належним чином вмотивованим, викладені у судовому рішенні висновки такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з матеріалами та обставинами кримінального провадження.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги те, що ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_11 обвинувачуються, у тому числі, у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України, є тяжкими та особливо тяжкими злочинами, зокрема санкцією ч. 3 ст. 307 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, у свою чергу, ч. 1, 2 ст. 255 КК України встановлено можливість застосування основного покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 та від 5 до 12 років, відповідно. До того ж кримінальні правопорушення, передбачені статтями 307, 311 і 317 КК України, є злочинами у сфері обігу особливо небезпечних наркотичних засобів, що створює загрозу для здоров`я населення і такі мають значний ступінь суспільної небезпеки та значний резонанс у суспільстві.

Апеляційний суд також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обставини вчинення кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченим ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , тяжкість кримінальних правопорушень, а також те, що судове провадження не закінчено, дають достатні підстави вважати, що обвинувачені, перебуваючи на волі можуть ухилятися від явки до суду та не будуть виконувати процесуальні рішення, а також перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Під час перевірки наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, у кримінальному провадженні щодо обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 та ОСОБА_15 , суд першої інстанції прийшов до обґрунтованих висновків про те, що ризик переховування від суду обумовлюється серед іншого можливістю притягнення особи до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування обвинувачених від суду.

Колегія суддів констатує, що тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, що хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, в сукупності з іншими обставинами суттєво збільшує ризик втечі, а тому враховується при оцінюванні ризиків. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

У рішенні Європейського суду «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання у сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченими переховуватися від суду, судом першої інстанції обґрунтовано взято до уваги те, що існує певна ймовірність того, що обвинувачені з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих їм кримінальних правопорушень можуть вдатися до відповідних дій.

На користь реального існування вказаного ризику обґрунтовано віднесено ті обставини, що обвинувачені ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 та ОСОБА_6 , обвинувачуються в тому числі у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, за вчинення яких законом передбачено покарання у виді позбавлення волі, в тому числі, до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Колегія суддів уважає, що небезпека переховування обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_6 від суду, є переконливою. Судом першої інстанції також обґрунтовано враховано і ту обставину, що ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 зареєстровані поза межами Закарпатської області, що додатково свідчить про можливість перешкоджанню встановлені істини у даному кримінальному провадженні та ризику переховування їх від суду.

Таким чином, колегія суддів констатує, що продовжує залишатися реальним ризик того, що кожний з обвинувачених, перебуваючи на волі, зможе ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування).

Крім того, актуальним залишається ризик незаконного впливу на свідка, який конфіденційно співпрацює зі стороною обвинувачення, з метою зміни ним показань на їх користь, зокрема, будучи на волі обвинувачені зможуть здійснити підкуп чи застосувати насильство щодо нього. При цьому колегія суддів критично оцінює доводи сторони захисту про неможливість впливу на вказаного свідка, через те, що останній допитаний в порядку ст. 225 КПК України, оскільки такі не спростовують того, що залучений до конфіденційного співробітництва свідок, який обвинуваченим добре знайомий, не зможе почувати себе у безпеці у випадку, якщо знатиме, що обвинувачені перебуватимуть на волі.

Вищенаведене, на думку колегії суддів, свідчить і про обґрунтованість висновку суду першої інстанції про те, що встановлені при застосуванні запобіжних заходів щодо обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , ризики переховування їх від суду, а також незаконного впливу на свідка, - на даний час не зменшилися й не відпали.

Оцінивши всі обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 .

Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність з боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання кримінальному провадженню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24.07.2003; «Вемгофф проти Німеччини» від 27.06.1968; «Штегмюллер проти Австрії» від 10.11.1969; «Мацнеттер проти Австрії» від 10.11.1969; «Летельєр проти Франції» від 26.06.1991.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Таким чином, колегія суддів уважає, що прокурором доведено існування ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З матеріалів контрольного провадження також вбачається, що сторона захисту під час розгляду клопотання не посилалась на наявність даних, які б підтверджували, що передбачені ст. 177 КПК України ризики, встановлені при обранні та продовженні обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зменшилися або відпали.

На наявність таких даних сторона захисту не посилається і в апеляційних скаргах.

Колегія суддів вважає, що продовження обвинуваченим ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинувачених.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що судом першої інстанції правильно враховано те, що застосований щодо ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 запобіжний захід з врахуванням його тривалості та у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку й кореспондується з характером суспільного інтересу, у зв`язку з чим, з огляду на сукупність викладених обставин щодо тривалості перебування обвинувачених під вартою, даних про особу обвинувачених, у силу характеру інкримінованих їм діянь та одночасної потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального провадження, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинувачених під вартою, з чим погоджується й колегія суддів, уважаючи, що інші, більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не будуть достатніми для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених та дієвості кримінального провадження.

З цих підстав, апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційних скарг про те, що обвинувачені тривалий час перебувають під вартою.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що дійшовши висновку про необхідність продовження обвинуваченим ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 строку тримання під вартою, суд першої інстанції належним чином врахував і те, що останні обвинувачуються в тому числі у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та дійшов обґрунтованого висновку про неможливість визначення обвинуваченим розміру застави, з чим погоджується і колегія суддів уважаючи, що факт неможливості визначення обвинуваченим розміру застави підтверджується вищенаведеними обставинами та ґрунтується на вимогах КПК України, зокрема, положеннях ст. 177, 178, ч. 5 ст. 183 КПК України.

У зв`язку з чим доводи апеляційних скарг про можливість визначення обвинуваченим ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 розміру застави не можуть бути прийняті до уваги та спростовуються вищенаведеним.

Як такі, що не знайшли свого підтвердження апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційних скарг сторони захисту про те, що в матеріалах кримінального провадження є достатньо доказів та підстав, які свідчать про те, що запобіжний захід обвинуваченим може бути змінений на більш м`який без шкоди для реалізації завдань кримінального провадження, а також про те, що прокурором не доведено існування будь-яких ризиків того, що більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 .

Колегія судів не перевіряє доводи захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_7 про безпідставність обвинувачення ОСОБА_11 , ОСОБА_9 оскільки суд апеляційної інстанції не повинен дублювати повноваження суду першої інстанції і може перевірити вищевказані доводи тільки під час оскарження остаточного рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційний суд, позбавлений можливості надати оцінку сукупності доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження, об`єктивно встановити стадію судового провадження на якій знаходиться розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції, визначити ступінь готовності суду ухвалити остаточне рішення по кримінальному провадженню та обсяг дій, які необхідно виконати суду до завершення судового розгляду кримінального провадження та встановити причини тривалого розгляду кримінального провадження з урахуванням процесуальної поведінки сторін протягом розгляду кримінального провадження.

Апеляційний суд приймає до уваги те, що на стадії судового розгляду кримінального провадження суд першої інстанції самостійно вирішує питання про застосування чи продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, яка дозволить розглянути кримінальне провадження у розумні строки.

Рішення апеляційного суду щодо розгляду питання про законність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, кримінальне провадження щодо якого розглядається по суті судом першої інстанції, не повинно виглядати як втручання у порядок розгляду кримінального провадження судом першої інстанції та створювати перешкоди суду в організації ефективного судового розгляду у розумні строки.

Посилання захисника-адвоката ОСОБА_5 в апеляційній скарзі на дані про особу обвинуваченої ОСОБА_6 , зокрема те, що остання має значні проблеми зі здоров`ям, апеляційний суд вважає такими, що також не впливають на висновок суду про необхідність продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою і не дають підстав для зміни їй запобіжного заходу на більш м`який.

Як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційних скарг захисників-адвокатів: ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 ; ОСОБА_14 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_15 , ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 , ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що передбачені ст. 177 КПК України ризики відсутні й стороною обвинувачення не наведено будь-яких обставин і не надано доказів у підтвердження таких ризиків.

Аналогічним чином, колегією суддів відхиляються доводи обвинуваченого ОСОБА_15 та його захисника ОСОБА_14 про те, що ОСОБА_15 частково визнав свою вину, співпрацює зі слідством, оскільки такі не впливають на висновки суду про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою.

Відхиляючи доводи апеляційних скарг у цій частині, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачені й не мають на меті ухилятися від суду, а також незаконно впливати на свідка, однак, обставини, за яких вчинені кримінальні правопорушення, їх тяжкість та інші наведені вище обставини, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у виді тримання під вартою.

З вищенаведених підстав, як такі, що не впливають на висновки суду першої інстанції, колегія суддів відхиляє й апеляційні скарги сторони захисту в частині доводів про особу обвинувачених, які характеризуються з позитивної сторони.

Також колегія суддів бере до уваги і те, що доказів, які б підтверджували факт наявності в обвинувачених таких захворювань, що виключають тримання їх під вартою, в ході апеляційного розгляду не встановлено й таких стороною захисту не надано, у зв`язку з чим, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що стан здоров`я обвинувачених не перешкоджає утриманню їх під вартою.

Таким чином, зважаючи на встановлені судом першої інстанції та апеляційним судом обставини, наведені в апеляційних скаргах доводи не спростовують наявність ступеня ймовірності того, що обвинувачені можуть вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду та створять загрозу суспільству та, як наслідок, не спростовують висновки місцевого суду про неможливість запобігти ризикам, передбаченим п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, у разі незастосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Також, з матеріалів контрольного провадження вбачається, що дане кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, судове провадження щодо обвинувачених триває, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора та продовжив обвинуваченим ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на період судового розгляду справи, але не більше ніж 60 днів, та відмовив у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_8 .

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, зокрема, в частині продовження тримання під ватою щодо ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги, доводи яких не впливають на висновки суду першої інстанції, задоволенню не підлягають, а ухвала суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 177, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 травня 2025 року, - закрити.

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , адвоката ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , адвоката ОСОБА_14 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_15 , адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 травня 2025 року, якою обвинуваченим ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 продовжено строк тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 04 липня 2025 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді