Справа №463/5199/25
Провадження №1-кс/463/5204/25
У Х В А Л А

16 червня 2025 року Личаківський районний суд м. Львова

слідчий суддя - ОСОБА_1

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

слідчого ОСОБА_3

представника скаржника ОСОБА_4

скаржника ОСОБА_5

в м. Львові,

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши скаргу ОСОБА_5 на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, про закриття кримінального провадження, -

в с т а н о в и в :

скаржник звернулась до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова зі скаргою на постанову старшого слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_3 від 15 травня 2025 року про закриття кримінального провадження №0000118 від 17 травня 2024 року.

В обґрунтування скарги зазначає, що вважає, що постанова про закриття кримінального провадження є протиправною, незаконною, неповною, містить необґрунтовані висновки, що суперечать обставинам справи; твердження про відсутність складу кримінального правопорушення є передчасним.

Указує, що слідчим не встановлено фактів виконання поліцейськими вимог п. 3 ст. 18 ЗУ «Про національну поліцію» обов`язку назватися під час звернення до особи. Незрозумілим для неї є встановлення слідчим законності підстав для її затримання та застосування спецзасобу; не відповідає фактичним обставинам справи вказівка на час її затримання. Слідчий у постанові не встановив характер шкоди (побоїв), яка була зафіксована у медичних документах.

Звертає увагу суду, що до протоколу вносилися дані про одяг, вигляд і стан її здоров`я без її безпосередньої участі та огляду, що свідчить про підроблення протоколу затримання.

Скаржниця та її представник у судовому засіданні скаргу підтримали у повному обсязі, просили задовольнити. Додаткового звертали увагу слідчого судді, що у даному об`єднаному кримінальному провадженні слідчим не встановлений характер та розмір заподіяної ОСОБА_5 шкоди, не проведена судово-медична експертиза.

Суб`єкт оскарження в судове засіданні просив відмовити у задоволенні скарги з огляду на законність та правомірність постанови про закриття кримінального провадження. Відзначив, що не вбачав підстав для призначення судово-медичної експертизи, адже тяжкість тілесних ушкоджень значення немає.

Заслухавши пояснення скаржниці, представника скаржниці, суб`єкта оскарження, дослідивши матеріали скарги та оглянувши матеріали кримінального провадження, приходжу до наступного висновку.

Так, на досудовому провадженні за п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України може бути оскаржено рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

З метою виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, прийняттю слідчим рішення про закриття кримінального провадження має передувати вжиття ним всіх можливих заходів у передбаченому цим Кодексом порядку для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Закриття кримінального провадження відповідно до положень Глави 24 КПК України є формою закінчення досудового розслідування, яке здійснюється внаслідок наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, а тому рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження та оцінки слідчим всіх зібраних доказів, які стосуються цього провадження в сукупності.

Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень (ч. 2 ст. 9 КПК України).

Правова природа аналізованого виду оскарження процесуального рішення слідчого та прокурора передбачає необхідність перевірки не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження посадовими особами органів досудового розслідування, а й підстав його закриття.

Відповідно до вимог ст. 110 КПК України постанова слідчого, дізнавача, прокурора повинна містити зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.

Тобто таке процесуальне рішення повинно відповідати фактичним обставинам, встановленим досудовим розслідуванням, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які обумовлюють відмову, зазначене є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Своєю чергою слідчий суддя, на якого КПК України покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод і інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим постанови.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.

Як вбачається із постанови старшого слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_3 від 15.05.2025, кримінальне провадження №000118 від 17.05.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1, 2 ст. 365, ч. 1 ст. 384 та ч. 1 ст. 371 КК України закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

До такого висновку слідчий дійшов з огляду на результати слідства.

Зокрема, слідчий у постанові про закриття кримінального провадження виснував, що під час досудового розслідування встановлено, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 19.02.2025 відмовлено у задоволенні позовної заяви ОСОБА_5 до поліцейського Управління патрульної поліції у Львівській області старшого сержанта поліції ОСОБА_6 , Управління патрульної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №2422734 від 18.06.2024, якою ОСОБА_5 притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху за викладених вище обставин. За таких обставин із повідомлення ОСОБА_5 , з урахуванням здобутих під час досудового розслідування доказів, не вбачається достатніх даних, які б свідчили, що працівниками поліції вчинено будь-яке кримінальне правопорушення.

Також слідчий виснував, що під час досудового розслідування кримінального провадження ним не встановлено факту перевищення влади працівниками правоохоронного органу, а також спричинення істотної шкоди заявнику. Обставини затримання громадянки ОСОБА_5 виключають наявність у згаданій події складу кримінального правопорушення.

Слідчий відзначив, що не встановлено в діях поліцейських, що здійснювали затримання ОСОБА_5 і складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 371 КК України, яка передбачає відповідальність за завідомо незаконне затримання. Як встановлено під час досудового розслідування затримання ОСОБА_5 працівниками поліції здійснено за наявності передбачених законом підстав, про що складено відповідний протокол.

Відсутні у діях поліцейських і ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, яким передбачено відповідальність за завідомо неправдиве показання свідка органу досудового розслідування, оскільки показання працівників УПП у Львівській області, надані під час досудового розслідування цього кримінального провадження повністю узгоджуються з іншими доказами, здобутими під час досудового розслідування та перебувають у взаємозв`язку із ними.

Таким чином слідчий вважав, що у ході досудового розслідування проведено усі необхідні слідчі дії для встановлення об`єктивних обставин кримінального провадження. Водночас, здобуті докази у своїй сукупності становлять систему, перебувають у взаємозв`язку, доповнюють один одного та дають можливість дійти категоричного висновку про відсутність в діях працівників поліції ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 365, ч. 1 ст. 374, ч. 1 ст. 384 КК України.

Однак з такими висновками слідчого не погоджується слідчий суддя, з огляду на наступне.

Виснувавши про відсутність складів злочинів, слідчий чомусь обмежився лише ч. 2 ст. 365, ч. 1 ст. 384 та ч. 1 ст. 371 КК України, при цьому у постанові про закриття провадження відсутній висновок про підстави закриття саме за ч. 1 ст. 365 КК України.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 365 КК перевищенням влади або службових повноважень є умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, виникає, якщо вони завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб.

За ч. 2 ст. 365 КК кримінальна відповідальність настає за дії, передбачені ч. 1 цієї статті, якщо вони супроводжувалися:

1) насильством або погрозою застосування насильства;

2) застосуванням зброї чи спеціальних засобів;

3) болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування.

При цьому, об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК, вичерпується самим фактом вчинення дій, які явно виходять за межі наданих працівником правоохоронного органу прав чи повноважень, і містять одну з ознак, визначених у вказаній нормі кримінального закону, - супроводжуються: насильством або з погрозою застосування насильства, застосування зброї або спеціальних засобів, болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування. Заподіяння наслідків у вигляді істотної шкоди в розумінні п. 3 примітки до ст. 364 КК не є обов`язковою умовою для кваліфікації дій за ч. 2 ст. 365 КК України.

Така позиція повною мірою узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові №13-57кс18 від 5 грудня 2018 року у справі № 301/2178/13-к.

Насильство при перевищенні влади може бути як фізичним, так і психічним (погроза насильством). Якщо фізичне насильство полягає в незаконному позбавленні особи волі, завданні побоїв, мордуванні, заподіянні легких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень, а психічне - у реальній погрозі застосування будь-якого за ступенем тяжкості фізичного насильства (у тому числі і погроза вбивством) щодо потерпілого чи його близьких, учинене слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 365 КК (п. 8 ППВСУ від 26 грудня 2003 р.).

При цьому, як зазначає слідчий, під час досудового розслідування кримінального провадження не встановлено факту перевищення влади працівниками правоохоронного органу, а також спричинення істотної шкоди заявнику. Обставини затримання громадянки ОСОБА_5 виключають наявність у згаданій події складу кримінального правопорушення.

З обставин справи, установлених слідчим суддею вбачається, що працівники поліції при затриманні ОСОБА_5 застосували до неї спецзасіб кайданки. Із консультаційного висновку спеціаліста від 23:26 години 15.05.2024 слідує, що у ОСОБА_5 забій плеча та плечового поясу, забій м`яких тканин, розтяг зв`язок правого суглобу та правого променевого-зап`ястного суглобу; множинні забої та підшкірні гематоми обох передплічь (а.с. 25 Т. 1). При цьому у даному кримінальному провадженні не встановлено чи були заподіяні дані тілесні ушкодження результатом перевищення влади працівниками поліції; не проведено судово-медичну експертизу тілесних ушкоджень.

З огляду на вищевикладене, слідчий суддя вважає, що висновки слідчого про відсутність у діях поліцейських складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України є передчасними.

Слідчий суддя також враховує, що рішення Франківського районного суду м. Львова від 19.02.2025, яким відмовлено у задоволенні позовної заяви ОСОБА_5 до поліцейського Управління патрульної поліції у Львівській області старшого сержанта поліції ОСОБА_6 , Управління патрульної поліції у Львівській області про скасування постанови серії ЕНА №2422734 від 18.06.2024, якою ОСОБА_5 притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, на яке посилається слідчий, на час оскарження постанови не набрало законної сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Крім того, у п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 у справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про те, що висновки слідчого про відсутність в діянні складу кримінального правопорушення є передчасними, досудове розслідування проведено без встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, а відтак постанову слід скасувати.

Отож, при винесенні оскаржуваної постанови слідчим не дотримано вимог ч. 5 ст. 110 КПК України, не перевірено всіх фактів та обставин кримінального правопорушення, не надано їм правової оцінки.

Керуючись вимогами статтей 9, 284, 303, 306, 307, 372 Кримінального процесуального кодексу України, -

п о с т а н о в и в :

скаргу задоволити.

Скасувати постанову старшого слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_3 від 15 травня 2025 року про закриття кримінального провадження №0000118 від 17 травня 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 20 червня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_9