Справа № 722/2347/24
Провадження № 11-кп/4808/233/25
Категорія ст. 286 ч.2 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 ,

потерпілої ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_11 на вирок Сокирянського районного суду Чернівецької області від 07 лютого 2025 року, відносно ОСОБА_9 за ст. 286 ч.2 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кормань, Сокирянського району Чернівецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , вважає вирок суду Сокирянського районного суду Чернівецької області в частині призначення ОСОБА_9 покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі явно несправедливим через його суворість. Таке покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України та особі обвинуваченого. Висновки суду про неможливість застосування при призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_9 вимог ст.ст. 75,76 КК України не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, суд не застосував закон, який підлягає застосуванню.

Звертає увагу суду на те, що обвинувачений ОСОБА_9 вперше притягується до кримінальної відповідальності, є особою молодого віку, позитивно характеризується по місцю проживання та навчання. Водій ОСОБА_9 скоїв необережний тяжкий злочин, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, активно сприяв органу досудового розслідування у встановлені дійсних обставин ДТП.

До скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_9 мав бездоганну репутацію, постійне місце проживання, сім`ю, міцні соціальні зв`язки. Є студентом 3- го курсу Кам`янець Подільського національного університету імені І. Огієнка, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, після дорожньо - транспортної пригоди намагався надати допомогу потерпілим. Під час досудового розслідування добровільно відшкодував в повному обсязі завдану ДТП майнову і моральну шкоду потерпілому ОСОБА_13 та перераховано потерпілій ОСОБА_11 кошти на суму 200 000 гривень. Із врахуванням майнового і фінансового стану частково визнав розмір пред`явленого до нього потерпілою ОСОБА_11 цивільного позову, відшкодував їй частково у розмірі 200 000 гривень моральну шкоду. Також, батьком ОСОБА_9 27.02.2025 року здійснено переказ коштів на суму 50 000 гривень потерпілій ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Крім того, ОСОБА_9 сплачено судові витрати в сумі 18 932 грн., які зазначено вироком суду.

Враховуючи всі вище перелічені обставини, які у своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України, суд першої інстанції мав достатні підстави для застосування щодо його підзахисного вимоги ст. 75,76 КК України.

Зазначає, що сторона захисту не заперечує факт спричинення в результаті ДТП потерпілій ОСОБА_11 моральної шкоди, однак суд першої інстанції визначивши розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 1 000 000 гривень, у рішенні не навів відповідні мотиви на підтвердження своїх висновків у цій частині. Крім того, визначивши вказаний розмір суд не врахував майновий і фінансовий стан обвинуваченого ОСОБА_9 , а саме те, що він є студентом і не працює.

Також судом не враховано, що цивільно - правова відповідальність ОСОБА_9 застрахована у страховій компанії ТДВ «СК «Гардіан» на автомобіль «Ауді А-4», д.н.з. НОМЕР_1 і сума виплат за шкоду заподіяна життю і здоров`ю становить 320 000 гривень.

Просить вирок Сокирянського районного суду Чернівецької області від 07.02.2025 року в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання та визначення розміру відшкодування завданої потерпілій ОСОБА_11 моральної шкоди змінити:

- за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_9 кримінального правопорушення, з врахуванням його вини, призначити йому покарання, передбачене ч.2 ст. 286 КК України, із застосуванням ст. 75 КК України;

- зменшити визначену судом першої інстанції суму моральної шкоди, завдану потерпілій ОСОБА_11 , яка підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_9 .

В поданій апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_13 , вважає вирок Сокирянського районного суду Чернівецької області в частині міри покарання водію ОСОБА_9 явно несправедливим через його суворість. Призначаючи ОСОБА_9 реальне покарання у виді позбавлення волі, суд першої інстанції не врахував те, що обвинувачений є особою молодого віку, вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується по місцю проживання та навчання, свою вину у вчиненні даного кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, відшкодував йому завдані злочином збитки.

Просить вирок Сокирянського районного суду Чернівецької області від 07.02.2025 року щодо обвинуваченого ОСОБА_9 змінити та призначити йому покарання за ч.2 ст. 286 КК України із застосуванням ст. 75 КК України .

Потерпіла ОСОБА_11 у поданій апеляційній скарзі, вважає вирок суду першої інстанції незаконним, необгрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що внаслідок злочинних дій ОСОБА_9 , вона втратила сенс свого життя, оскільки загинула її єдина донька. Дії обвинуваченого були направлені на грубе порушення правил безпеки дорожнього руху, так як він нехтуючи суспільною безпекою, керуючи транспортним засобом джерелом підвищеної небезпеки, проявляючи протиправну недбалість та злочинну самовпевненість, не врахував дорожньої обстановки, обмежену видимість на вказаній ділянці дороги, не вжив належних і своєчасних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, в результаті чого вчинив дорожньо транспортну пригоду, яка призвела до смерті малолітньої ОСОБА_14 . Тому враховуючи вищенаведені обставини вважає, що обвинуваченому ОСОБА_9 слід призначити більш суворе покарання.

Окрім цього, вирішуючи питання про обґрунтованість цивільного позову щодо відшкодування моральної шкоди, пред`явленого потерпілою, суд повинен був взяти до уваги її доводи про те, що внаслідок скоєння злочину їй було спричинено моральну шкоду у зв`язку з втратою доньки. Тому заявлена нею моральна шкода у розмірі 2 000 000 гривень підлягає задоволенню на підставі ст. 1167 ЦК України. Моральну шкоду пов`язану з втратою доньки не може бути відшкодовано, оскільки не існує критеріїв її оцінки, як людини яка втратила свою дитину.

Просить вирок Сокирянського районного суду Чернівецької області від 07.02.2025 року скасувати та призначити ОСОБА_9 покарання у виді шести років позбавлення волі. Стягнути з ОСОБА_9 на її користь моральну шкоду, завдану внаслідок скоєння ним злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України в розмірі 2 000 000 гривень.

Прокурор ОСОБА_7 у поданому заперечені на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 зазначає, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Визнання обвинуваченим ОСОБА_9 вини у вчиненні злочину, його каяття та сприяння розкриттю злочину, а також відомостей про його особу не достатньо для того, щоб дійти висновку про можливість застосування до обвинуваченого при призначені покарання положень ст.ст. 75,76 КК України.

Адже, дії обвинуваченого ОСОБА_9 були направлені на грубе порушення правил безпеки дорожнього руху, керуючи транспортним засобом джерелом підвищеної небезпеки проявляючи протиправну недбалість та злочинну самовпевненість, не врахував дорожньої обстановки, не вжив належних і своєчасних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, в результаті чого вчинив дорожньо транспортну пригоду, яка призвела до спричинення потерпілому ОСОБА_13 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, а також настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді спричинення смерті малолітній ОСОБА_15 .

За таких обставин, всупереч доводам захисника, вважає за неможливе застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 положень ст.ст. 75,76 КК України. При цьому, враховуючи в сукупності всі обставини кримінального провадження, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та особу винного, із урахуванням наявності обставин, які пом`якшують покарання та відсутності обставин, які його обтяжують, суд призначив ОСОБА_9 покарання за вчинений злочин, передбачений ч.2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення на строк 4 роки 6 місяців з позбавленням його права керувати транспортними засобами на строк 2 роки, що у повному обсязі узгоджується з метою покарання, є достатнім і необхідним для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів, відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину й особі засудженого.

Крім того, звертає увагу суду на те, що вирішуючи вимоги ОСОБА_11 до ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням обставин справи, характеру і обсягу фізичних і душевних страждань, спричинених потерпілій смертю її малолітньої дитини, що зумовило невідворотну зміну усталеного способу життя родини, суд частково задовольнив позовні вимоги потерпілої та призначив обґрунтований розмір моральної шкоди в сумі 1 000 000 грн.

Просить вирок Сокирянського районного суду від 07.02.2025 року відносно ОСОБА_9 за ч.2 ст. 286 КК України не змінювати шляхом призначення йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України та не зменшувати визначену судом першої інстанції суму моральної шкоди, завданої потерпілій ОСОБА_11 , яка підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_9 .

Потерпіла ОСОБА_11 в поданому запереченні на апеляційні скарги зазначає, що апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_13 є безпідставною та її вимоги не можуть бути взяті до уваги, оскільки потерпілий перебуває з обвинуваченим у дружніх відносинах та під час вчинення даного злочину перебував у транспортному засобі ОСОБА_9 в якості пасажира. Відповідно очевидною є їхня домовленість щодо подання даної апеляційної скарги з метою звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання у виді позбавлення волі.

Щодо змісту та вимог апеляційної скарги захисника обвинуваченого, то вважає, вони є необгрунтованими та безпідставними.

Під час судового розгляду обвинуваченим ОСОБА_9 були визнані обставини вчинення ним кримінального правопорушення, які викладені у вироку та ніким з учасників справи не оспорюються. Однак, у своїх поясненнях ОСОБА_9 не пояснив суду мотиви вчиненого ним злочину та у чому конкретно полягає усвідомлення ним наслідків вчиненого. Крім того, ним після вчинення дорожньо транспортної пригоди не надавалася будь яка допомога їй та доньці, виклик швидкої медичної допомоги та поліції було здійснено іншими особами, а не ОСОБА_9 .

При цьому, зазначає, що дані щодо особи обвинуваченого ОСОБА_9 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання та навчання, є студентом, не перебуває на обліку в лікаря нарколога та психіатра, ніяким чином не можуть зменшити ступінь небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення та незворотні наслідки смерть її малолітньої доньки.

Просить відмовити у задоволенні апеляційних скарг, поданих захисником обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_13 на вирок Сокирянського районного суду Чернівецької області від 07.02.2025 року.

Підтримує подану нею апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

До набрання даним вироком законної сили запобіжний захід стосовно ОСОБА_9 залишено обраний тримання під вартою в ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор».

Строк відбування покарання ОСОБА_9 вказано обчислювати з дня його затримання, тобто з 08.07.2024 року.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_9 у строк покарання, призначеного за даним вироком, період його попереднього ув`язнення в ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор», а саме з 08.07.2024 року по день набрання даним вироком суду законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 до ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000 000 (один мільйон) грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_11 до ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в розмірі 18932 (вісімнадцять тисяч дев`ятсот тридцять дві) грн.

Судом встановлено, що 07.07.2024 року близько 21 год. 55 хв., ОСОБА_9 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Аudi А-4», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по автодорозі Р-63 сполученням «Данківці-Вартиківці-Кельменці-Сокиряни» в адміністративних межах с.Романківці Дністровського району Чернівецької області, поза межами населеного пункту, зі сторони с. Романківці Дністровського району Чернівецької області в напрямку до станції «Романківці».

Проїхавши зупинку громадського транспорту «Романківці», ОСОБА_9 , в порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 (б), 14.2 (в) Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки та самовпевненість у своїх діях, не переконавшись, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, почав здійснювати обгін автомобіля марки «BMW Х-5», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_16 , який рухався у попутному напрямку, де під час виконання маневру обгону, перебуваючи на смузі зустрічного руху, допустив зіткнення із зустрічним автомобілем марки «Daewoo-Matiz», реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_17 , яка рухалася в межах своєї смуги руху йому назустріч.

У відповідності до висновку судово-медичної експертизи від 14.08.2024 року №46, внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди малолітній пасажирці автомобіля марки «Daewoo-Matiz», реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , , спричинена смерть, яка настала від розтрощення голови.

Крім цього, у відповідності до висновку судово-медичної експертизи від 20.08.2024 року №568мд, в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля марки «Audi А-4», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , спричинені тілесні ушкодження у вигляді саден в ділянці кінцівок, забійних ран в області чола справа та в області правого передпліччя, вогнищевого забою головного мозку легкого ступеню, субдурального крововиливу правої гемісфери головного мозку, компресійного перелому тіл Thl2, L1, L2 хребців, перелому остистого відростка С7 хребця, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що призвели до тривалого розладу здоров`я.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_8 , підтримали подану апеляційну скаргу та апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_13 , просили їх задовольнити, а вирок суду першої інстанції змінити в частині призначення покарання обвинуваченому, застосувавши щодо нього вимоги ст. 75 КК України;

- прокурор заперечив з приводу заявлених апеляційних скарг захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_13 , просив залишити їх без задоволення, вирок суду першої інстанції без змін;

- потерпіла ОСОБА_11 та її представник ОСОБА_10 , підтримали подану апеляційну скаргу просили її задовольнити, вирок суду першої інстанції від 07.02.2025 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_9 більш суворе покарання у виді 6 років позбавлення волі. Щодо поданих апеляційних скарг захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_13 заперечили просили залишити їх без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вирок суду, слід залишити без змін, з наступних підстав.

Ухвалений вирок судом першої інстанції в силу ст. 370 КПК України є законним, обґрунтованим і вмотивованим, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, і відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Відповідно до ст. 404 ч.1КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку, висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну, повну й об`єктивну оцінку.

Порушень норм кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого, на кваліфікацію його дій, та які б могли бути підставою для скасування вироку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Доводи захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 наведені в апеляційній скарзі з приводу того, що судом першої інстанції при призначенні його підзахисному покарання було не в повній мірі враховано всі пом`якшуючі обставини та призначено надто суворе покарання, на думку колегії суддів є безпідставними та необгрунтованими.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Згідно матеріалів кримінального провадження під час призначення ОСОБА_9 покарання судом першої інстанції у повній мірі враховано усі обставини, передбачені ст. 65 КК України, та дані про особу обвинуваченого у тому числі і ті, на які покликається захисник у поданій апеляційній скарзі.

Так, при призначенні ОСОБА_9 покарання місцевим судом враховано, характер та тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних кримінальним правопорушенням наслідків, а саме смерть малолітньої потерпілої ОСОБА_15 та спричинення потерпілому ОСОБА_13 тілесних ушкоджень середнього ступеня, спосіб вчинення кримінального правопорушення та його мотиви, форму вини, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не одружений, на даний час не працевлаштований, є студентом 3-го курсу Кам`янець Подільського національного університету імені Івана Огієнка, за місцем проживання та навчання характеризується позитивно.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 судом першої інстанції визнано щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування потерпілому ОСОБА_13 спричиненої злочином шкоди у повному обсязі та часткове відшкодування завданої шкоди потерпілій ОСОБА_11 .

Обставин, які відповідно до ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Окрім цього, судом першої інстанції при призначення покарання ОСОБА_9 було враховано думку потерпілого ОСОБА_13 , який просив суворо його не карати, та призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі та потерпілої ОСОБА_11 , яка наполягала на понесені обвинуваченим суворого покарання за смерть її доньки.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених КК України, і дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_9 покарання у межах санкції інкримінованої йому статті, а саме у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 року.

На думку колегії суддів, такі висновки місцевого суд, з урахуванням обставин цього кримінального провадження, відповідають принципам законності, індивідуалізації та справедливості призначення покарання.

З приводу апеляційних доводів сторони захисту про можливість звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Так, судом першої інстанції враховано посткримінальну поведінку обвинуваченого, яка є позитивною, проте суд не міг залишити поза увагою той факт, що дії обвинуваченого ОСОБА_9 були направленні на грубе порушення правил безпеки дорожнього руху, оскільки обвинувачений нехтуючи суспільною безпекою, керуючи транспортним засобом джерелом підвищеної небезпеки, проявляючи протиправну недбалість та злочинну самовпевненість, не врахував дорожньої обстановки, обмежену видимість на вказаній ділянці дороги, не вжив належних і своєчасних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, в результаті чого вчинив дорожньо - транспортну пригоду, яка призвела до спричинення потерпілому ОСОБА_13 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, а також настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді спричинення смерті малолітній потерпілій ОСОБА_15 .

На думку апеляційного суду, захисником в апеляційній скарзі не наведено нових обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, які не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та могли свідчити про явну суворість призначеного покарання, передбаченого санкцією статті інкримінованої ОСОБА_9 кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що виправлення ОСОБА_9 та попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без його ізоляції від суспільства та правильно призначив покарання.

Призначене покарання із застосування ст. 75 КК України, на думку колегії суддів, не стане ефективним та дієвим для досягнення мети виправлення.

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання із застосування ст. 75 КК України.

У відповідності до ст. 3 Конституції України «Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю».

Таким чином апеляційні доводи сторони захисту не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, у зв`язку з чим такі до задоволення не підлягають.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення в частині призначення покарання, не встановлено.

Щодо доводів наведених в апеляційних скаргах потерпілої ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 в частині цивільного позову, то колегія суддів доходить наступного висновку.

Відповідно до ст. ст. 56, 62 Конституції України фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

Згідно з ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

За приписами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами та доповненнями, згідно з якими розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених позовних вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуючи характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілих, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, при визначенні розміру моральної шкоди.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральної шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю.

Суд першої інстанції стягнув з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 відшкодування моральної шкоди в сумі 1 000 000 гривень.

Суд апеляційної інстанції вважає, що обставини, на які посилається потерпіла ОСОБА_11 з достатньою повнотою враховано судом першої інстанції при визначенні розмірів відшкодування шкоди.

Зокрема, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_11 враховано, що вчинене ОСОБА_9 кримінальне правопорушення за формою вини є необережним, характер та обсяг фізичних, душевних та психічних страждань потерпілої ОСОБА_11 завданих внаслідок кримінального правопорушення, а саме спричинення потерпілій смерті її малолітньої дитини, що зумовило невідворотну зміну усталеного способу життя родини, глибокі і тривалі страждання.

Оцінюючи доводи апелянтів в частині відшкодування заподіяної моральної шкоди потерпілій ОСОБА_11 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що розмір стягнутої суми відповідає характеру, глибині та ступеню моральних страждань потерпілої.

При цьому, на думку суду апеляційної інстанції, розмір відшкодування моральної шкоди визначено з врахуванням відомостей, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_9 , зокрема про його майновий стан та стан здоров`я, які є в матеріалах провадження.

Суд апеляційної інстанції вважає, що виходячи з вимог розумності, виваженості і справедливості, враховуючи характер правопорушення, конкретні обставини кримінального провадження, глибину фізичних та душевних страждань потерпілої, ступінь вини обвинуваченого ОСОБА_9 , даних про його особу, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, розмір відшкодування шкоди судом першої інстанції визначено правильно.

Щодо доводів наведених в поданій апеляційній скарзі захисником ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 з приводу того, що судом першої інстанції залишено поза увагою те, що цивільно - правова відповідальність ОСОБА_9 застрахована у страховій компанії ТДВ «СК «Гардіан» на автомобіль «Ауді А-4», д.н.з. НОМЕР_1 і сума виплат за шкоду заподіяна життю і здоров`ю становить 320 000 гривень, колегія суддів вважає безпідставними.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно копії полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР3142690 на момент ДТП цивільно-правова відповідальність особи, яка на відповідній правовій підставі керувала транспортним засобом «Ауді А-4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована в страховій компанії ТДВ «СК «Гардіан».

Суд на стадії прийняття цивільного позову звернув увагу потерпілої та її представника щодо пред`явлення позовних вимог до страхової компанії ТДВ «СК «Гардіан» або залучення останньої до участі у розгляді справи як співвідповідача, оскільки страховик у цьому випадку виступає третьою особою на стороні цивільного відповідача, з якого позовні вимоги не пред`являються. Однак, потерпіла ОСОБА_11 та її представник своїми процесуальними правами скористалися на власний розсуд та не побажали пред`являти позовні вимоги до страхової компанії ТДВ «СК «Гардіан» або залучити останню як співвідповідача.

Апеляційний суд вважає, що оскільки позовні вимоги пред`явлено не до всіх належних відповідачів, то суд першої інстанції був позбавлений можливості давати оцінку обґрунтованості таких позовних вимог, визначати розмір сум, які підлягають відшкодуванню внаслідок ДТП, та здійснювати їх розподіл між страховиком (у межах страхових сум) і винуватцем ДТП.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_11 слід залишити без задоволення, а вирок Сокирянського районного суду Чернівецької області від 07.02.2025 року без змін.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , залишити без задоволення.

Вирок Сокирянського районного суду Чернівецької області від 07 лютого 2025 року про обвинувачення ОСОБА_9 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, засудженим у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_5

ОСОБА_4