УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в особі головуючої судді ОСОБА_1 за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 в режимі відеоконференції,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Рівне матеріали кримінального провадження № 0000945 від 23.04.2025 року та клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах даного кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Рівне, українця, громадянина України, з освітою професійно-технічною, розлученого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

29 серпня 2025 року до Рівненського міського суду Рівненської області надійшли матеріали кримінального провадження № 0000945 від 23.04.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Ухвалою судді Рівненського міського суду Рівненської області від 01 вересня 2025 року по вказаному кримінальному провадженню було призначено підготовче судове засідання в режимі відеоконференції на 17 вересня 2025 року.

11 вересня 2025 року прокурор подав клопотання про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з утриманням в Державній установі «Рівненський слідчий ізолятор» без визначення розміру застави, оскільки ризики, визначені п.п. 1,3,4,5 ст. 177 КПК України, які дають підстави вважати, що ОСОБА_4 може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків в кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, не перестали існувати.

Крім того, просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за участю сторін кримінального провадження, зазначивши при цьому, що кримінальне провадження підсудне Рівненському міському суду Рівненської області, під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України, підстав для закриття кримінального провадження не вбачається.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора, просили змінити раніше обраний запобіжний захід на більш м`який - домашній арешт, обгрунтовуючи необхідністю догляду за хворими батьками на підтвердження чого надали суду медичні довідки. Проти прийняття цивільного позову та призначення судового розгляду кимінального провадження не заперечували.

Потерпіла ОСОБА_6 та її представник адвокат ОСОБА_7 в підготовчому судовому засіданні не заперечили проти призначення судового розгляду даного кримінального провадження, а також про продовження обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу.

Заслухавши думки учасників судового процесу, вивчивши обвинувальний акт, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду з наступних підстав.

Так, дане кримінальне провадження підсудне Рівненському міському суду Рівненської області відповідно до ст. ст. 32, 33 КПК України.

Підстав для прийняття рішень, передбачених п.п.1-4 ч.3 ст. 314 КПК України, немає.

Обвинувальний акт складено відповідно до вимог ст. 291 КПК України.

Підстав для повернення обвинувального акту прокурору, відповідно до п.3 ч.3 ст. 314 КПК України - немає.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність призначення даного кримінального провадження до судового розгляду по суті.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 336 КПК України судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), у разі необхідності вжиття таких заходів для забезпечення оперативності судового провадження.

Частина 2 ст. 336 КПК України передбачає, що суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження. У разі якщо сторона кримінального провадження чи потерпілий заперечує проти здійснення дистанційного судового провадження, суд може ухвалити рішення про його здійснення лише вмотивованою ухвалою, обґрунтувавши в ній прийняте рішення.

З метою забезпечення оперативного розгляду даного кримінального провадження у розумний строк, суд приходить до висновку про доцільність дистанційного розгляду кримінального провадження в режимі відеоконференції між Рівненським міським судом Рівненської області та Державною установою «Рівненський слідчий ізолятор» за обов`язкової участі обвинуваченого ОСОБА_4 .

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно зі ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Частиною першою ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про продовження запобіжного заходу для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно зі ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про, зокрема, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує прокурор.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Згідно з рішенням Європейського суду у справі «Вишневський та інші проти України», при розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

За змістом п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Згідно з ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про, зокрема, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує прокурор.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити в майбутньому. Отже, ризики слід вважати наявними за умови встановлення їх імовірності. Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. При встановленні ризиків суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що обвинувачений може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню.

На думку суду ризик переховування обвинуваченого від суду досі є реальним з огляду на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , та суворість можливого покарання. Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, яке зважаючи на санкцію відноситься до тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років. Отже, усвідомлюючи тяжкість покарання та невідворотність кримінальної відповідальності у випадку визнання його винуватим у майбутньому, обвинувачений може вчиняти дії, спрямовані на переховування від суду.

Це твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Співставлення можливих негативних для обвинувачених наслідків переховування у вигляді потенційного ув`язнення у невизначеному майбутньому, із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі, у перспективі робить цей ризик достатньо високим.

Оцінюючи можливість впливу на потерпілих, свідків суд виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками та потерпілими у кримінальному провадженні, а саме на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (ч. 4 ст. 95 КПК України).

Відтак, ризик впливу на потерпілу та свідків існує не лише на етапі досудового розслідування при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та потерпілої.

За наведеного, враховуючи обставини кримінального правопорушення, існує реальна можливість безпосереднього впливу ОСОБА_4 на потерпілу та свідків з метою схилити їх до зміни показань чи відмови від дачі показань.

Також, відсутність у ОСОБА_4 міцних соціальних зв`язків, офіційного працевлаштування, намагання приховування інкримінованого йому злочину свідчить про можливість вчинення останнім іншого кримінального правопорушення та необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно п. 1, 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства та який спричинив загибель людини.

Беручи до уваги позицію учасників судового провадження, зокрема думку прокурора, ту обставину, що строк запобіжного заходу відповідно до ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 25.04.2025 року спливає 19.09.2025 року, на даний час відсутні підстави вважати, що більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а тому є необхідним продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів без визначення розміру застави, відповідно до положень ст.ст. 183, 194-197 КПК України із урахуванням зазначених ухвалою суду ризиків і підстав застосування такого запобіжного заходу, які на теперішній час не змінились та продовжують існувати.

Разом з тим до суду від потерпілої ОСОБА_6 надійшов цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого у розмірі 96 000 (дев`яносто шість тисяч) гривень 00 коп. та відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням в розмірі 300 000 (триста тисяч) гривень 00 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння.

Форма та зміст позовної заяви відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства і таку позовну заяву слід прийняти до розгляду в межах даного кримінального провадження.

З урахуванням вимог ст. ст. 61, 62 КПК України у зв`язку з пред`явленням у даному кримінальному провадженні цивільного позову, обвинуваченого ОСОБА_4 слід визнати цивільним відповідачем, а потерпілу ОСОБА_6 - цивільним позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 61, 62, 128, 176-178, 183, 194, 314-316, 331, 336, 369-372, 395 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Призначити судовий розгляд кримінального провадження № 0000945 від 23.04.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України на 24 вересня 2025 року на 14 год 30 хв у відкритому судовому засіданні в приміщенні Рівненського міського суду Рівненської області за адресою: м. Рівне, вул. Шкільна, 1, суддею одноособово.

Судове засідання здійснити в режимі відеоконференції між Рівненським міським судом Рівненської області та Державною установою «Рівненський слідчий ізолятор» за адресою:

вул. Дворецька, будинок 116, м. Рівне.

В судове засідання викликати учасників судового провадження.

Виконання ухвали щодо технічного забезпечення відеоконференції доручити Державній установі «Рівненський слідчий ізолятор».

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, до 15 листопада 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Обвинуваченого утримувати в Державній установі «Рівненський слідчий ізолятор».

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, надіслати начальнику Державної установи «Рівненський слідчий ізолятор».

Строк дії ухвали визначити до 15 листопада 2025 року включно.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Прийняти до розгляду цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням у розмірі 96 000 (дев`яносто шість тисяч) гривень 00 коп. шкоди, завданої смертю потерпілого та 300 000 (триста тисяч) гривень 00 коп моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Визнати цивільним позивачем ОСОБА_6 та цивільним відповідачем ОСОБА_4 .

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення копії ухвали. В частині призначення судового розгляду та прийнятя цивільного позову до розгляду ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлений 22 вересня 2025 року.

Суддя ОСОБА_1