Справа № 203/3505/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року Центральний районний суд міста Дніпра в складі:

слідчого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю представника власника майна - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро клопотання слідчого СВ ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором, про арешт майна, заявлене в рамках кримінального провадження №0001439,-

ВСТАНОВИВ:

До Центрального районного суду міста Дніпра надійшло вищезазначене клопотання слідчого, заявлене в рамках кримінального провадження №0001439.

В призначене судове засідання слідчий не з`явився, що в силу положень ч.1 ст.172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.

Представник ТОВ ВКФ «ІГРЕК», як власника транспортного засобу, в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання, посилаючись на його подачу з пропуском встановлених КПК України строків та відсутність підстав для арешту.

Заслухавши представника власника майна, перевіривши викладені в клопотанні доводи та дослідивши надані до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку

Відповідно ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України одним із заходів такого забезпечення є арешт майна.

Частинами 1,3 ст.132 КПК України встановлено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч.2 ст.170 КПК України).

В свою чергу ч.3 ст.170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч.ч.10,12 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч.ч.1,2 ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Частинами 1,2 ст.168 КПК України передбачено, що тимчасово вилучити майно може кожен, хто законно затримав особу в порядку, передбаченому статтями 207, 208, 298-2 цього Кодексу. Кожна особа, яка здійснила законне затримання, зобов`язана одночасно із доставленням затриманої особи до слідчого, прокурора, іншої уповноваженої службової особи передати їй тимчасово вилучене майно. Факт передання тимчасово вилученого майна засвідчується протоколом.

Тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Згідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Під час розгляду клопотання встановлено, що СВ ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001439, відомості за яким внесено до ЄРДР 22.05.2025 року з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.286 КК України, за фактом ДТП, що сталась 22.05.2025 року в м.Дніпрі, за участю автобуса «Volvo B7 RLE», д.н.з. НОМЕР_1 , що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 зареєстрований за ТОВ ВКФ «ІГРЕК», водій якого ОСОБА_5 допустив зіткнення з автомобілем «Lexus RX 350», д.н.з. НОМЕР_3 , внаслідок чого пасажир автобуса ОСОБА_6 , 2012 р.н., отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої стегнової кістки зі зміщенням.

Також з долучених до клопотання матеріалів кримінального провадження вбачається, що згідно протоколу огляду місця події від 22.05.2025 року транспортний засіб «Volvo B7 RLE», д.н.з. НОМЕР_1 , було вилучено.

Постановою слідчого від 23.05.2025 року зазначений вище транспортний засіб було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, з подальшим зберіганням на спеціальному майданчику для зберігання транспортних засобів за адресою: м.Дніпро, вул.Курсантська,22.

В наданому клопотанні слідчий, з метою збереження транспортного засобу, як речового доказу, забезпечення проведення необхідних експертиз, просив накласти арешт на нього, із забороною відчуження, розпорядження та користування.

Слідчий суддя вважає безпідставними заперечення представника ТОВ ВКФ «ІГРЕК» щодо пропуску слідчим встановленого ч.5 ст.171 КПК України строку для подачі клопотання, оскільки під час його розгляду встановлено, що транспортний засіб «Volvo B7 RLE», д.н.з. НОМЕР_1 , було вилучено за результатами огляду місця ДТП 22.05.2025 року.

Клопотання слідчим складено та скеровано до суду засобами поштового зв`язку 23.05.2025 року, що з огляду на наведені вище положення ч.7 ст.115, ч.1 ст.116 КПК України, свідчить про дотримання слідчим встановлених ч.5 ст.171 КПК України строків.

Перевіряючи доводи клопотання та заперечення представника власника майна по суті клопотання, слідчий суддя враховує, що матеріали кримінального провадження в достатній мірі свідчать про факт вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Крім того, з урахуванням обставин та характеру вчиненого кримінального правопорушення, а також обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, транспортний засіб «Volvo B7 RLE», д.н.з. НОМЕР_1 , що отримав механічні пошкодження та зберіг на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, необхідний для забезпечення проведення необхідних судових експертиз, у т.ч. на предмет технічного стану транспортного засобу на момент ДТП, перевірки обставин та механізму отримання тілесних ушкоджень його пасажиром ОСОБА_6 .

Також слідчий суддя приймає до уваги, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, а тому його подальша експлуатація, ремонт, відчуження на користь третіх осіб, може призвести до його знищення, пошкодження, перетворення або зникнення та, відповідно, призведе до втрати речового доказу та слідів злочину.

За вказаних обставин, слідчий суддя приходить до висновку про наявність передбачених п.1 ч.2 ст.170 КПК України підстав для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження, в зв`язку з чим, з метою забезпечення збереження речових доказів, проведення необхідних судових експертиз, на даному етапі досудового розслідування слід накласти арешт на вилучений автомобіль, з позбавлення права відчуження, розпорядження та користування останнім.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.98,131,132,170-172,175,309,369-372 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого - задовольнити.

Накласти арешт на транспортний засіб автобус «Volvo B7 RLE», д.н.з. НОМЕР_1 , що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 зареєстрований за ТОВ ВКФ «ІГРЕК», шляхом позбавлення права відчуження, розпорядження та користування останнім.

Ухвала відповідно до ч.1 ст.175 КПК України виконується негайно слідчим, прокурором та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Арешт майна може бути скасовано повністю або частково з підстав та в порядку, передбачених ст.174 КПК України.

Слідчий суддя ОСОБА_1