Справа № 587/1852/25
УХВАЛА
Під час досудового розслідування до обвинуваченого у кримінальному провадженні ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк тримання під вартою закінчується 17 квітня 2025 року.
Прокурор звернувся з письмовим клопотанням про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 у виді тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави, посилаючись на наявність ризиків у вказаному кримінальному провадженні, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Своє клопотання обґрунтовує тим, що строк тримання обвинуваченого під вартою закінчується 17 квітня 2025 року, однак до вказаної дати неможливо завершити судовий розгляд з об`єктивних причин, ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, наявність яких була підставою для обрання запобіжного заходу, на цей час не зменшились, знаходячись на волі, обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та/або свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, запобігти настанню зазначених ризиків неможливо застосуванням більш м`яких запобіжних заходів.
Захисник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 заперечувала щодо клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просила обрати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.
ОСОБА_5 підтримав позицію свого захисника.
Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Враховуючи, що строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 спливає 17 квітня 2025 року, судове провадження не може бути завершене до спливу цього строку, жодних підстав для зміни застосованого обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на інший більш м`який на цей час немає.
Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.
Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 суд враховує особу обвинуваченого, його репутацію, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень.
Беручи до уваги, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за які передбачається можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, злочини вчинено під час дії в Україні воєнного стану, враховуючи, що розгляд справи в межах обраного запобіжного заходу не уявляється можливим, перебуваючи на волі обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та/або свідків у цьому ж кримінальному провадженні, та вчиняти інші кримінальні правопорушення, суд виходить з того, що ризики, наявність яких була підставою для обрання запобіжного заходу у виді утримання під вартою, на цей час не зменшились і не відпали, а тому клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу підлягає задоволенню, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не може запобігти існуючим ризикам і забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Будь-яких даних щодо неможливості утримання обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора в судовому засіданні не встановлено.
За таких обставин, оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а в задоволенні клопотання сторони захисту про застосування більш м`якого запобіжного заходу необхідно відмовити за необґрунтованістю.
Керуючись ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи факт введення воєнного стану, підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, наявні у кримінальному провадженні ризики, суд вважає за необхідне не визначати розмір застави при продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Згідно з ч. 1 ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинене кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд у межах територіальної юрисдикції якого вчинене більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинене останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчене досудове розслідування.
За Указом Президента України № 64/2022 з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан в Україні, який продовжено на цей час.
Згідно з приписами ч. 9 ст. 615 КПК України під час дії воєнного стану обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності скеровуються та розглядаються судами, у межах територіальної юрисдикції яких вчинено кримінальне правопорушення, а в разі неможливості з об`єктивних причин здійснювати відповідним судом правосуддя - судом, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що закінчив досудове розслідування, або іншим судом, визначеним у порядку, передбаченому законодавством.
Місце вчинення злочину - це певна територія або інше місце, де відбувається суспільно небезпечне діяння і настають його суспільно небезпечні наслідки.
З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 3 ст. 406 КК України, а саме в умисному тяжкому тілесному ушкодженні та порушенні статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності відносин підлеглості, що спричинило тяжкі наслідки, які вчинено у підвальному приміщенні магазину, розташованому за адресою: російська федерація, Курська область, м. Суджа, вул. Миру, б. 64.
З аналізу норм КПК України, зазначених вище в цій ухвалі, слідує, що обвинувальний акт прокурора в цьому випадку має бути поданий до суду, в межах територіальної юрисдикції якого проводилося досудове розслідування, а тому кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 відповідно до вимог ч. 1 ст. 32 КПК України підсудне Зарічному районному суду м. Суми. Таким чином, кримінальне провадження не відноситься до територіальної юрисдикції Сумського районного суду Сумської області.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 34 КПК України кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил територіальної підсудності.
Відповідно до ч. 2 ст. 34 КПК України питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції вирішується колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції за поданням місцевого суду або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється вмотивована ухвала.
За таких обставин суд вважає, що проводити судовий розгляд вказаного кримінального провадження неможливо, оскільки воно надійшло з порушенням правил підсудності, а тому суд має внести подання до Сумського апеляційного суду про передачу цього кримінального провадження до відповідного суду.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32, 34, 177, 183, 331, 371, 372 КПК України, суд
Клопотання прокурора задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави, тобто до 14 червня 2025 року включно.
Копію ухвали негайно після проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, захиснику, направити Державній установі «Сумський слідчий ізолятор».
Ухвала в частині продовження запобіжного заходу може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Суддя ОСОБА_1