УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 722/361/23

провадження № 51-118 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Сокирянського районного суду Чернівецької області від 24 липня 2024 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 07 жовтня 2024 року щодо останнього,

встановив:

Вироком Сокирянського районного суду Чернівецької області від 24 липня 2024 року, залишеним без змін ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 07 жовтня 2024 року, ОСОБА_5 засуджено за ст. 126-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

Застосовано щодо ОСОБА_5 до набрання вироком суду законної сили запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Чернівецькій слідчий ізолятор», взято його під варту в залі суду.

Строк відбування покарання ухвалено рахувати з 24 липня 2024 року.

За вироком суду ОСОБА_5 , будучи неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, тобто вчинення домашнього насильства щодо своєї дружини ОСОБА_6 , за місцем спільного проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 01 грудня 2022 року по 21 листопада 2023 року систематично вчиняв психологічне насильство щодо своєї дружини ОСОБА_6 , яке проявлялося у словесних образах нецензурними словами, приниженні, погрозах, що призвело до її психологічних страждань.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 1148 від 24 листопада 2023 року у ОСОБА_6 наявні ознаки психічного розладу у формі розладу адаптації, пролонгована депресивна реакція, що виникла внаслідок систематичного вчинення її чоловіком ОСОБА_5 домашнього насильства у вигляді систематичних сварок, погроз застосування фізичного насильства та психологічного насильства, тобто, психічному здоров`ю потерпілої було завдано шкоду.

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду змінити, призначити ОСОБА_5 покарання у виді 1 року пробаційного нагляду.

В обґрунтування вказує, що судами належним чином не було враховано особу засудженого, його щире каяття та визнання вини, а також, що під час вчинення домашнього насильства він жодного разу не здійснював фізичного насильства щодо потерпілої. Після непорозумінь та конфліктів засуджений та потерпіла продовжують спільно проживати, як сім`я. Вважає, що місцевий суд безпідставно послався у вироку на заяву потерпілої щодо призначення суворого покарання, оскільки зазначене не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні. На думку захисника, оскаржувані судові рішення в частині призначеного покарання у виді позбавлення волі є невмотивованими і необґрунтованими та такими, що підлягають зміні.

Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 2 частини 2 статті 428 КПК України з огляду на таке.

Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 , у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та кримінально-правова оцінка його діяння за ст.126-1 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Зі змісту скарги вбачається, що захисник порушує питання про недотримання судами визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання, які пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Як слідує зі змісту вироку, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання місцевий суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, дані про особу ОСОБА_5 , зокрема те, що він раніше судимий за вчинення аналогічного злочину, за що йому було призначено покарання у виді громадських робіт, свою винуватість у вчиненні злочину визнав в повному обсязі, на даний час не працевлаштований, має постійне місце проживання, за яким характеризується посередньо, одружений, має трьох неповнолітніх дітей, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, обставину, що пом`якшує покарання, - визнання винуватості, а також обставини, які обтяжують покарання, - вчинення злочину повторно, у стані алкогольного сп`яніння.

Крім цього, враховано висновок досудової доповіді, складеної органом пробації, згідно якої ризики вчинення ОСОБА_5 повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства (у тому числі для окремих осіб) оцінені як високі, та думку потерпілої ОСОБА_6 щодо призначення покарання обвинуваченому суворого покарання, яка не є вирішальною.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції призначив ОСОБА_5 покарання в межах санкції ст. 126-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік, оскільки дійшов висновку, що за обставин цього кримінального провадження та даних про особу обвинуваченого саме таке покарання є співмірним і адекватним характеру вчинених дій та їх небезпечності.

Не погодившись із вироком суду в частині призначеного ОСОБА_5 покарання, захисник ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою, за результатами розгляду якої суд апеляційної інстанції залишив її без задоволення, а оскаржуваний вирок без змін.

Мотивуючи своє рішення, апеляційний суд вказав, що при призначенні ОСОБА_5 покарання судом враховано всі обставини, які передбачені вимогами статей 50, 65 КК України, зокрема й ті, на які посилався захисник, а покарання за своїм видом та розміром відповідає тяжкості вчиненого та даним про особу обвинуваченого, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, з чим погоджується і суд касаційної інстанції.

Стосовно доводів захисника про ненадання судами попередніх інстанцій оцінки щирому каяттю засудженого, слід зазначити наступне.

Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що щирим каяттям є відверта негативна оцінка винною особою своєї кримінально караної поведінки, визнання тих обставин, які їй ставляться в провину, а отже, характеризує її поведінку після вчинення злочину з позицій психологічної переорієнтації, коли вона справді засуджує свій вчинок та визнає його антисуспільний характер, про що мають свідчити відповідні об`єктивні дані. Саме по собі визнання своєї провини ще не означає, що особа стала на шлях виправлення і що її зізнання свідчить про рішучість стати на шлях виправлення, самоосуд свого вчинку. Щире каяття необхідно відрізняти від визнання провини з метою створити формальні підстави для пом`якшення кримінальної відповідальності.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі захисника мотиви щодо незгоди з судовими рішеннями в частині призначеного його підзахисному покарання, не спростовують висновків судів та не містять переконливих доводів, які ставлять під сумнів законність та обґрунтованість даних судових рішень.

Підсумовуючи наведене, на переконання Суду, призначене засудженому покарання у виді позбавлення волі відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Апеляційний розгляд проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. ст. 370, 419 КПК України.

Вагомих аргументів, які свідчать про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість та були б підставами для зміни оскаржуваних судових рішень, у касаційній скарзі не наведено та Судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність їх перевірки за матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Сокирянського районного суду Чернівецької області від 24 липня 2024 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 07 жовтня 2024 року щодо останнього.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3