Справа № 163/1459/24 Провадження №11-кп/802/186/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000065 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Любомльського районного суду Волинської області від 06 листопада 2024 року стосовно ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В

Вироком Любомльського районного суду Волинської області від 06 листопада 2024 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Донецьк Донецької області, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, вищої освіти, одруженого, начальника відділу обліку балансів електричної енергії АТ "Укргазвидобування", раніше несудимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, і призначено йому покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Покладено на ОСОБА_7 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Строк відбування покарання визначено рахувати з моменту постановки засудженого на облік органом з питань пробації.

ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358 КК України визнано невинуватим у зв`язку з недоведеністю складу злочину у його діях та виправдано.

Цим же вироком суду вирішена доля речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно вироку ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 02.03.2024, близько 10 години 40 хвилин, під час проходження прикордонного контролю, перебуваючи в пункті пропуску для міжнародного залізничного сполучення «Ягодин», що за адресою: вул. Призалізнична, 13 в селі Римачі Ковельського району Волинської області, усвідомлюючи значення та суспільно-небезпечний характер власних дій та керуючи ними, діючи умисно, будучи особою призовного віку, яка не має права перетину державного кордону України під час дії запровадженого воєнного стану, з метою незаконного перетину державного кордону України, як підставу для перетину надав працівникам Державної прикордонної служби України завідомо підроблені документи на своє ім`я, а саме тимчасове посвідчення військовозобов?язаного № НОМЕР_1 від 20.01.2023 та довідку військово-лікарської комісії №833 від 20.01.2023.

Крім цього, за обвинувальним актом ОСОБА_7 обвинувачувався у тому, що він у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, будучи особою призовного віку, яка підлягає мобілізації та не має права перетину державного кордону України під час дії запровадженого воєнного стану, переслідуючи мету виїзду за межі території України, діючи умисно, вступив у змову із невстановленою досудовим розслідуванням особою, з якою невстановленим досудовим розслідуванням шляхом, домовився про виготовлення на своє ім`я документів, які надають право безперешкодного перетину державного кордону України, зокрема, тимчасового посвідчення військовозобов`язаного та довідки військово-лікарської комісії.

В подальшому ОСОБА_7 , усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, розуміючи, що вказані документи будуть підробленими, діючи за попередньою змовою в групі осіб з невстановленою досудовим розслідуванням особою, вчинив пособництво у вчиненні злочину, а саме невстановленим шляхом надав невстановленій досудовим розслідуванням особі свої персональні дані та фотокартку з особистим зображенням для подальшого використання під час виготовлення підроблених документів.

В подальшому, невстановлена досудовим розслідуванням особа, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , використовуючи анкетні дані останнього, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, за допомогою комп`ютерної техніки, умисно виготовила підроблене тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 20.01.2023 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в яке вклеїла фотокартку останнього та внесла недостовірні відомості про те, що він визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку та яке завірила відтисками печатки « ІНФОРМАЦІЯ_3 Код НОМЕР_2 », штампами «Взято на військовий облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_4 20.01.2023» та «Знято з військового обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_4 20.01.2023», підробивши підпис начальника вказаної установи. Крім того, виготовила підроблену довідку військово-лікарської комісії №833 від 20.01.2023 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в яку внесла недостовірні відомості про те, що він непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку та яку завірила відтиском печатки «« ІНФОРМАЦІЯ_3 Код 26616454», печатки « ОСОБА_9 », підробивши підпис голови та секретаря військово-лікарської комісії.

В подальшому, вищевказані підроблені документи ОСОБА_7 отримав від невстановленої досудовим розслідуванням особи невстановленим досудовим розслідуванням шляхом.

Вищевказані дії, надали ОСОБА_7 право на використання документів, як офіційних, тобто таких, що мають усі необхідні реквізити та юридично значущий характер, та дають особі, котра є особою призовного віку та не має права перетину державного кордону України під час дії воєнного стану, здійснити незаконний перетин державного кордону України на виїзд з України.

Такі дії ОСОБА_7 були кваліфіковані за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358 КК України як пособництво, тобто надання засобів вчинення кримінального правопорушення іншими співучасниками у підробленні офіційного документа, який видається та посвідчується установою, яка має право видавати та посвідчувати такі документи, і який надає права та звільняє від обов`язків, з метою його використання підроблювачем чи іншою особою, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

В ході судового розгляду, за наслідками дослідження обставин кримінального провадження суд дійшов висновку про недоведеність винуватості ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358 КК України.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням обвинувачений та його захисник подали апеляційні скарги, в яких просять вирок суду в частині визнання винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю у діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення.

Апелянти вважають вирок суду незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягнуло винесення необґрунтованого, невмотивованого рішення, та призвело до погіршення становища обвинуваченого.

Посилається на те, що санкція ч. 4 ст. 358 КК України (в редакції Закону України №1666-VII від 06.10.2016) передбачала покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років, а санкція ч. 4 ст. 358 КК України (в редакції Закону України №3342-IХ від 23.08.2024) передбачає покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційного нагляду на строк до двох років, або обмеження волі на той самий строк. Вважає, що місцевий суд, всупереч вимогам ст.ст. 4, 5 КК України, призначаючи покарання ОСОБА_7 у виді пробаційного нагляду погіршив становище обвинуваченого, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Крім того, суд у своєму вироку не врахував обставин, що свідчать про відсутність складу кримінального правопорушення в діях обвинуваченого, зокрема відсутність умислу на використання завідомо підробленого документа, оскільки у ОСОБА_7 на час перетину кордону була відстрочка від призиву на військову службу під час мобілізації.

Обвинувачений ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі наводить доводи, аналогічні апеляційним доводам захисника. Звертає увагу, що прямого умислу на використання підроблених документів в нього не було, не знав і не міг знати про їх підроблений характер, а тому діяв добросовісно, вважаючи їх офіційними та законними.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційних скарг, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги, думку прокурора, яка просила залишити апеляційні скарги сторони захисту без задоволення, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, яке ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, які мають значення для кримінального провадження.

Згідно правил ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про визнання невинуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 358 КК України, ніким з учасників судового розгляду не заперечуються та не оскаржуються, тому колегією суддів вирок суду в цій частині не перевіряється.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, а саме у використанні підроблених документів, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджені наявними в матеріалах справи та наведеними у вироку доказами, дослідженими в судовому засіданні, яким суду першої інстанції дана належна оцінка.

Водночас обвинувачений та його захисник в апеляційних скаргах стверджують про необхідність закрити кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 358 КК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення у його діях, оскільки був відсутній умисел на використання підробленого документу.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції всебічно, повно та неупереджено досліджено всі обставини кримінального провадження, надано оцінку кожному доказу з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, тому вказані вище посилання сторони захисту є необґрунтовані.

Наявні в матеріалах кримінального провадження докази спростовують твердження сторони захисту щодо відсутності відомостей, які б свідчили про усвідомлення ОСОБА_7 того, що він надає працівникам Державної прикордонної служби України завідомо підробленні документи.

Так, дослідженням листа начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 06.03.2024 за № 12/1678, стверджено, що ОСОБА_7 ВЛК у ІНФОРМАЦІЯ_6 не проходив, тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 та довідку ВЛК №833 у ІНФОРМАЦІЯ_6 не отримував.

Із відповіді начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 №1136 від 06.03.2024 встановлено, що ОСОБА_7 перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_8 , що також підтверджується листом начальника ІНФОРМАЦІЯ_9 №12/3364 від 12.04.2024, з якого також вбачається, що ОСОБА_7 був заброньований АТ «Укргазвидобування» за посадою начальника відділу до 25.03.2024.

Тобто, як встановлено з зазначених вище доказів є належним чином встановлена та обставина, що ОСОБА_7 перебуває на обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_10 , що не заперечує й сам обвинувачений. Поміж тим, як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді не було отримано пояснень від обвинуваченого чому у нього не виникло сумнівів, що отримані на його ім`я тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 та довідка ВЛК №833, видані іншим районним ТЦК та СП де він не перебуває на обліку. При цьому, в довідці ВЛК №833 зазначено діагноз миготлива аритмія, а обвинувачений вказував про проблеми з наколінниками.

Додатковий обґрунтований сумнів у достовірності документів ОСОБА_7 виникає й через те, що вони були видані 20.01.2023 року, хоча зі слів обвинуваченого, він розпочав проходження ВЛК у 2023 році, а завершив на початку 2024 року. Вказані обставини виключають можливість видачі таких документів до завершення процедури проходження ВЛК.

Крім того, очевидно, що процедура проходження ВЛК та встановлення підстав для зняття з військового обліку займає більше одного дня, та без зняття з обліку в ІНФОРМАЦІЯ_11 інший територіальний центр не мав права видавати стосовно ОСОБА_7 такі документи, і ці обставини явно не могли бути невідомі останньому.

Правильно районним судом виснувано і те, що умисність використання підроблених документів підтверджується тим, що ОСОБА_7 , будучи заброньованим за місцем роботи і, отже, достеменно знаючи, що є придатним до військової служби у військовий час, запланував поїздку до міста Варшава, Республіка Польща, де мав відбутися захід, пов`язаний з його роботою. Проте він вирушив туди не у відрядження від роботодавця, а з особистою метою під час власної відпустки. Це пояснює потребу в документах, що дають право на виїзд за кордон, які в обставинах цієї справи є підробленими, оскільки вони не могли стосуватися ОСОБА_7 .

Отже районний суд у вироку обґрунтовано констатував, що ОСОБА_7 був обізнаним щодо підробки довідки військово-лікарської комісії, посвідчення військовозобов`язаного та свідомо, умисно їх використав 02.03.2024 під час проходження прикордонного контролю, що очевидно підтверджується дослідженими письмовими доказами. З таким висновком суду першої інстанції повністю погоджується колегія суддів.

Разом з тим, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України є закінченим за наявності факту пред`явлення завідомо підробленого документа, що в рамках кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 належним чином доведено.

З огляду на наведене, доводи обвинуваченого, що на момент перетину державного кордону він мав відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації жодним чином не впливають на висновок суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, оскільки мотив і мета злочину для кваліфікації значення не мають.

Таким чином, на думку колегії суддів, наявні в матеріалах кримінального провадження докази у своїй сукупності та взаємозв`язку достатньо і обґрунтовано підтверджують винуватість обвинуваченого у використанні підроблених документів, тобто вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Перевіряючи апеляційні доводи апелянтів про неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_7 покарання, колегія суддів встановила наступне.

Так, згідно матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, яке було вчинено 02 березня 2024 року.

Вимогами ч. 2 ст. 4 КК України встановлено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Разом з тим, законом України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань» №3342-IX від 23.08.2023 (надалі Закон України №3342-IX), який набрав чинності 28.03.2024, у систему кримінальних покарань було введено новий вид основного покарання пробаційний нагляд.

Санкція ч. 4 ст. 358 КК України (у редакції до внесення змін Законом України №1666-VIII від 06.10.2016, № 3342-IX від 23.08.2023) станом на час інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення передбачала покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років.

Санкція ч. 4 ст. 358 КК України станом на час постановлення вироку передбачала покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційний нагляд на строк до двох років, або обмеження волі на той самий строк.

Тобто покарання у виді арешту замінено на покарання у виді пробаційного нагляду.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 59-1 КК покарання у виді пробаційного нагляду полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 5 КК закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

З урахуванням тих обставин, що на відміну від арешту, пробаційний нагляд не передбачає тримання засудженого в ізоляції, беручи до уваги положення ст. 51 КК, які визначають пробаційний нагляд як більш м`яке покарання, ніж арешт, колегія суддів вважає, що положення ч. 4 ст. 358 КК в редакції Закону №3342-IX від 23.08.2023 пом`якшують кримінальну відповідальність обвинуваченого.

Зважаючи на наведене, твердження сторони захисту, що призначення ОСОБА_7 покарання, передбаченого санкцією ч. 4 ст. 358 КК України в редакції Закону №3342-IX від 23.08.2023 погіршило становище обвинуваченого та є неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, є цілком необґрунтованими.

Враховуючи зазначене, керуючись принципом зворотної дії закону України про кримінальну відповідальність у часі суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченому покарання за ч. 4 ст. 358 КК України у відповідності до діючої редакції санкції ч. 4 ст. 358 КК України, що пом`якшує покарання.

Щодо посилань обвинуваченого та його захисника про призначення ОСОБА_7 надто суворого покарання за ч. 4 ст. 358 КК України, то такі доводи не знайшли свого підтвердження в матеріалах кримінального провадження.

Як убачається із вироку суду, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення і дані про його особу.

З достатньою повнотою судом взято до уваги і не визнання вини обвинуваченим, умисність дій ОСОБА_7 на вчинення кримінального правопорушення, відсутність жодної пом`якшуючої покарання обставини, обрану стратегію захисту, яка безумовно виключає щире каяття винного у скоєному та намагання у будь-який спосіб уникнути суворості відповідальності.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримуючись вимог ст.ст. 50, 65 КК України дійшов обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому покарання, в межах санкції частини статті, за якою засуджується ОСОБА_7 , а саме у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік 6 місяців.

Поміж тим, одним з найважливіших аргументів на користь пробаційного нагляду є додаткові можливості для виправлення правопорушників. Пробаційний нагляд дозволяє забезпечити, що особа, яка порушила закон, буде відповідальна за свої дії, одночасно не відчуваючи дискомфорту від ізоляції від суспільства. Це дозволяє збільшити шанси на повернення правопорушників до суспільства зі зміцненим почуттям відповідальності та здатності до самоконтролю.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з висновками суду першої інстанції щодо виду і строку призначеного ОСОБА_7 покарання та вважає його необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень і таким, що не можна вважати надто суворим в даному випадку, як про це зазначає в апеляції сторона захисту.

З огляду на наведене, апеляційні вимоги сторони захисту, при їх перевірці апеляційним судом, свого підтвердження не знайшли і підстав ставити під сумнів обґрунтованість та законність оскарженого вироку, не встановлено, а тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Любомльського районного суду Волинської області від 06 листопада 2024 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді