ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1180/25 Справа № 235/5966/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника потерпілого ОСОБА_5 , - адвоката ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 січня 2025 року у кримінальному провадженні № 0001111 від 29.05.2020 року щодо:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Терпіння Мелітопольського району Запорізької області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, утриманців не маючого, відносно якого 10.12.2014 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за вчинення суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187 КК України застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні з посиленим наглядом, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, -

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_9

прокурора ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_8

в режимі відеоконференції:

захисника ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 січня 2025 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 15 років.

Зараховано ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк його перебування під вартою з 29.05.2020 року по день набрання вироком законної сили. Позовну заяву потерпілого ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, задовольно у повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної шкоди 400000 (чотириста тисяч) гривень.

Вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат.

Цим вироком ОСОБА_8 визнаний винним за наступних обставин.

28.05.2020 року приблизно о 23:30 годині ОСОБА_8 разом зі своїми знайомими ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , після сумісного вживання спиртних напоїв, з метою придбання цигарок, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на автомобілі марки «ВАЗ 2108», д/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_12 , приїхали до нічного торгівельного кіоску, розташованого біля багатоквартирного будинку № 185 по вул. Залізничній в м. Покровську Донецької області, де в цей же час там знаходились раніше їм не знайомі ОСОБА_14 разом зі своїм знайомим ОСОБА_15 та подругою ОСОБА_16 .

Знаходячись на вулиці у місті Покровську, біля вищезазначеного торгівельного кіоску, тобто в громадському місці, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно та безпричинно, з хуліганських спонукань, використовуючи малозначний привід, став провокувати конфлікт з ОСОБА_14 , висловлюючись на його адресу нецензурною лайкою.

При цьому, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які знаходились поруч

стали робити зауваження ОСОБА_8 та вимагати припинити його протиправні дії. Однак останній, нехтуючи загальнолюдськими правилами поведінки і нормами моралі, їх вимоги проігнорував, проявляючи тим самим явну неповагу до суспільства.

Після чого, ОСОБА_8 з хуліганських спонукань, проявляючи особливу зухвалість, грубо порушуючи громадський порядок, продовжуючи свої протиправні дії, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, наблизився до ОСОБА_14 та завдав йому одного удару кулаком руки в область обличчя, після чого спробував завдати ще кілька ударів. ОСОБА_14 з метою самозахисту та припинення протиправних хуліганських дій ОСОБА_8 також завдав йому кілька ударів руками у відповідь.

У свою чергу ОСОБА_8 , діючи з прямим умислом, спрямованим на умисне вбивство ОСОБА_14 з хуліганських спонукань та мотивів явної неповаги до суспільства, проявляючи особливу зухвалість, дістав з кишені вдягненої на ньому куртки ніж, яким завдав ОСОБА_14 не менше семи ударів в область тулубу та правого стегна, від яких ОСОБА_14 перестав чинити активні дії та став втрачати свідомість, після чого ОСОБА_8 залишив місце події. В результаті протиправних дій ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_14 було спричинено тяжкі тілесні ушкодження, які небезпечні для життя в момент заподіяння, і перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням його смерті.

Вказані дії ОСОБА_8 кваліфіковані судом за п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, як умисне вбивство з хуліганських мотивів.

В апеляціях:

- представник потерпілого просить оскаржуваний вирок скасувати в частині призначеного покарання, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості скоєного злочину та особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України та призначити покарання у довічного позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог не оскаржуючи фактичні обставини справи, кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеність його вини, зазначає що призначене покарання є занадто м`яким та таким, що не слугуватиме виправленню ОСОБА_8 .

Зазначає, що судом не враховано, що обвинувачений вчинив особливо тяжкий злочин перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в громадському місці з особливою зухвалістю використовуючи малозначних привід наніс потерпілому значну кількість тілесних ушкоджень та удари ножем від яких ОСОБА_14 втратив свідомість та перестав чинити опір.

Звертає увагу на те, що обвинувачений вину у скоєному не визнав, не розкаявся, а навпаки надаючи покази перекладав вину на інших осіб, а тому враховуючи, що ОСОБА_8 є особою раніше судимою за вчинення аналогічний злочин його виправлення шляхом призначення строкового покарання неможливе.

- захисник просить скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неповноту судового розгляду. Зазначає, що досліджені судом докази з точки зору їх узгодженості, взаємозв`язку не є достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому злочину та доведеності вини останнього.

Вказує, що судом не надано належної правової оцінки тому факту, що у ОСОБА_8 не було виявлено знаряддя злочину-ножа, а також достеменно не встановлено, що вилучена з салону автомобіля куртка належить обвинуваченому, який за його поясненнями в день події був вдягнений в інший одяг. Вказує, про те, що на підтвердження того факту, що саме чоловік у жовтій куртці на відеозапису з камер спостереження під час фіксації конфлікту є саме ОСОБА_8 не проведено портретної експертизи. При цьому, посилається на покази свідка ОСОБА_17 , яка в судовому засіданні обвинуваченого не впізнала та зазначила, що він ніби схожий на особу яка наносила тілесні ушкодження. Свідок ОСОБА_16 на запитання захисту не надала вичерпної відповіді щодо знаряддя злочину ножа, саме його характеристик.

Зазначає, що судом не взято до уваги показання свідка ОСОБА_18 , який був присутнім на місці події, зазначив, що ОСОБА_8 навпаки відбороняв осіб які почали бійку та допомагав потерпілого посадити в машину.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисника прокурор просить залишити її без задоволення мотивуючи свою позицію тим, що досліджені судом першої інстанції у своїй сукупності докази та покази свідків та потерпілих свідчать про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого його злочину. В підтвердження належності вилученої із салону автомобіля куртки саме ОСОБА_8 зазначає, що остання була вилучена під час огляду автомобіля 29.05.2020 року в присутності ОСОБА_15 , який впізнав її та вказав, що саме в неї був одягнутий обвинувачений ОСОБА_8 .

Прокурор звертає увагу, що свідок ОСОБА_17 , будучи допитаною в суді першої інстанції зазначила, що обвинувачений схожий на особу, яка спричинила ОСОБА_14 тілесні ушкодження, крім того покази цього свідка узгоджуються також зі свідчення ОСОБА_11 та ОСОБА_16 .

Ствердження захисту щодо непризначення портретної експертизи вважає безпідставними, оскільки в матеріалах справи достатньої об`єктивних доказів, як відеозапису з місця події так і свідків-очевидців, які у своїй сукупності свідчать про причетність до скоєного саме ОСОБА_8 .

Вислухавши: захисника та обвинуваченого, які кожен окремо та разом підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги захисника та просили її задовольнити, з викладених в ній підстав, а також заперечували проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілого; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції сторони захисту та представника потерпілого; представника потерпілого, - адвоката ОСОБА_6 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги та заперечував проти апеляції захисту; перевіривши та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Приписи ст. 370 КПК України встановлюють, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення; жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Вказані вимоги закону при ухваленні оскаржуваного вироку судом першої інстанції дотриманні.

Доводи апеляційних скарг захисту щодо недоведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні умисного вбивства з хуліганських мотивів, з посиланням на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, не є достатньо переконливими, з огляду на таке.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції, щодо доведення вини ОСОБА_8 , у вчиненні злочину, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, слід звернути увагу, що питання про наявність чи відсутність умислу на вбивство необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного й потерпілого, що передувала події, їхні стосунки.

Так, винуватість і причетність ОСОБА_8 до вчинення ним інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтверджена покладеними в основу вироку дослідженими безпосередньо судом доказами, що узгоджуються між собою, в тому числі: протоколом огляду місця події від 29.05.2020 та фототаблиці, де за адресою: Донецька область, м. Покровськ, вул. Залізнична, 185 на асфальтового покриття між ларьком та клумбою виявлено нашарування речовини бурого кольору, схожу на кров, а також речі потерпілого ; висновком експерта № 155 від 03.08.2020 відповідно до якого у ОСОБА_14 виявлені тілесні ушкодження у вигляді колото-різаних ран грудної клітини зліва, поверхні лівого стегна, правої сідниці, нижньої третини крижів, інші різані рани. Як зазначено експертом, причиною смерті ОСОБА_14 згідно вказаного висновку експерта є колото-різана рана грудної клітини зліва, проникаюче в ліву плевральну порожнину і порожнину серцевої сорочки, з пошкодженням передньої стінки легеневої артерії серця, ускладнене лівостороннім відкритим напруженим пнемо гемотораксом (надходження повітря і крововиливом в плевральну порожнину), тампонадою серцевої сорочки кров`ю, з розвитком гострої масивної крововтрати.

Також, з огляду на розвиток трупних явищ, експертом визначено, що смерть ОСОБА_14 настала в проміжок часу з 23 годин до 24 годин 28 травня 2020 року, що відповідно узгоджується з часом коли виникла сутичка між обвинуваченим та потерпілим.

Крім того, з дослідженого судом першої інстанції відеозапису з камери зовнішнього спостереження видно початок конфлікту, який відбувався між потерпілим ОСОБА_14 та обвинуваченим. Встановлено, що ОСОБА_8 , який одягнений у куртку, підійшов впритул до потерпілого та наніс йому удар лівою рукою в голову, отримавши удар у відповідь ОСОБА_8 схопив ОСОБА_14 за тулуб та у такому положенні вони зникли з поля зору камер відеоспостереження.

Крім того, згідно дослідженого судом першої інстанції висновку експерта № 523/1 від 02.07.2020, на куртці ОСОБА_8 встановлена наявність крові людини, а виявлені при серологічному дослідженні антигени не виключають походження крові від потерпілого.

Також, на спортивній кофті, футболці та шортах, які належить ОСОБА_8 була знайдена кров людини, при встановленні видової приналежності, якої виявлено білок крові, який за своїм антигеном може належати ОСОБА_14 .

Згідно досліджених місцевим судом протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29.05.2020 року, свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , які були безпосередніми очевидцями події, впізнали за фото саме ОСОБА_8 , як особу яка спричинила ОСОБА_14 ножові поранення.

Враховуються, також пояснення свідка ОСОБА_16 , яка будучи допитаною в суді першої інстанції зазначила, що саме в день події вона була безпосередньо на місці події та є очевидцем конфлікту ОСОБА_14 та обвинуваченого, свідок вказала, що саме ОСОБА_8 перший штовхнув потерпілого, що спровокувало бійку, вона почала кричати, так як в руках обвинуваченого побачила ніж, після чого побачила, як з грудей потерпілого текла кров, тоді ОСОБА_8 поклав потерпілого на землю.

Також, свідок ОСОБА_16 зазначила, що обвинувачений та потерпілий були один до одного обличчям, ОСОБА_8 наче обіймав його, та під час бійки вони були на проїжджій частині та на них світило світло, що саме по собі спростовує ствердження захисту про те, що темну пору доби неможливо було впізнати ОСОБА_8 .

В підтвердження вчинення інкримінованого злочину саме ОСОБА_8 , свідчать також пояснення свідка ОСОБА_17 , яка будучи допитаною в суді першої інстанції зазначила, що в день події вона працювала продавчинею в кіоску біля якого відбулася бійка, свідок зазначила, що обвинувачений підійшов до потерпілого та першим вдарив його, після чого вона побачила в руках ОСОБА_8 ніж, тоді потерпілий з обвинуваченим перемістились до дороги, після чого потерпілий був у крові.

Слід звернути увагу, що свідок будучи попередженою про кримінальну відповідальність за надання неправдивих відомостей під присягою зауважила, що саме обвинувачений підійшов до потерпілого та почав провокувати конфлікт, на що останній ніяк не реагував, після чого ОСОБА_8 перший наніс йому удар лівою рукою, а в праві руці обвинуваченого вона бачила ніж. Крім того, свідок підтвердила, що на місці події окрім неї були ще двоє хлопців та дівчина потерпілого, яка кликала на допомогу.

Наведені вище покази свідків узгоджуються між собою, та не мають суттєвих суперечностей, підстав вважати їх неправдивими не має, крім того надані пояснення щодо обставин події та характер нанесення тілесних ушкоджень повністю узгоджуються із дослідженим судом першої інстанції відеозаписом з камер відеоспостережень, а також експертними висновками, якими констатовано характер, локалізація тілесних ушкоджень та їх причинних зв`язок з настанням смерті ОСОБА_14 , а саме коло-різаних ран, які могли бути нанесені предметом схожим на ніж незадовго до того, як потерпілий був доставлений до лікарні.

Ствердження захисту про те, що в судовому засіданні свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 не надали вичерпної відповіді щодо характеристик ножа не є слушними, оскільки перебіг подій конфлікту відбувався дуже швидко, та саме під час нанесення ударів ножем потерпілий та обвинувачений, як видно із дослідженого судом першої інстанції відеозапису та показів свідків відбувались на проїзній частині дороги, а тому з огляду на відстань свідки об`єктивно могли не бачити індивідуальні характеристики ножа.

З огляду на швидкий перебіг події та мінування часу, а також знаходження свідків у стресовому стані, те що останні не надали вичерпних відповідей щодо знаряддя злочину ніяк не спростовує факту нанесення смертельних ушкоджень саме ОСОБА_8 , так як, усі досліджені судом докази у їх сукупності разом з показами потерпілих свідчать про те, що дійсно сутичка відбувалась лише між двома особами, а саме ОСОБА_8 та ОСОБА_14 , відбороняти яких ніхто не підходив.

Доводи захисту щодо показань свідка ОСОБА_17 мають суб`єктивну оцінку на користь захисту та є упередженими. При цьому, звертається увага, що вказаний свідок не заперечувала, що особа яка нанесла потерпілому тілесні ушкодження під час конфлікту є саме ОСОБА_8 .

Також, будучи допитаним в суді першої інстанції свідок захисту ОСОБА_19 в своїх показах не заперечував факту наявності конфлікту та обопільних образ саме між обвинуваченим та потерпілим, при цьому свідок зазначив, що бачив, як ОСОБА_8 та один із хлопців штовхали один одного, а потім хлопець з яким у ОСОБА_20 був конфлікт лежав на землі. А тому, доводи захисту на підтвердження факту непричетності ОСОБА_8 з огляду на покази свідка ОСОБА_19 не є прийнятними, оскільки мають суб`єктивну оцінку на користь захисту, ствердження яких не узгоджується з іншими доказами, що містяться в матеріалах справи.

Звертається увага на те, що пояснення свідка ОСОБА_19 не містять даних про те, що будь-якою іншою особою, окрім ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_14 наносились удари, а ствердження свідка про те, що він не бачив ножа і того, що саме ОСОБА_8 наносив удари, слід оцінити критично, оскільки свідок є особою раніше знайомою з обвинуваченим, які підтримували дружні відносини.

Крім того, зважається на те, що свідок захисту ОСОБА_11 будучи допитаним місцевим судом зазначив, що у день події разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_19 , був біля кіоску і саме обвинувачений зачепився з потерпілим, та спочатку між ними був словесний конфлікт, а потім бійка біля кіоску, яка продовжувалась на асфальті, в результаті якої потерпілий лежав у крові.

З пояснень наданих вказаним свідок також, слідує те, що більше ніхто з очевидців події, участі окрім ОСОБА_8 у бійці з потерпілим не приймав.

Також звертається увага на те, що як і свідки сторони обвинувачення так і свідки захисту зазначали про те, що конфлікт відбувався між двома особами спочатку біля кіоску, а потім на проїзній частині (асфальті), тривалість сутички була швидкою близько хвилини- двох, що свідчить про те, що саме ОСОБА_8 наніс ОСОБА_14 колото-ріжучі тілесні ушкодження, які спричинили смерть потерпілого, оскільки усі досліджені судом першої інстанції докази у їх сукупності з показами допитаних свідків, поза розумним сумнівом вказують про причетність до скоєного саме ОСОБА_8 , на одязі якого була виявлені сліди крові потерпілого, крім того сам обвинувачений факту свого перебування на місці події не заперечує. Окрім того, матеріали справи та покази свідків не містять даних про те, що біля потерпілого, який лежав на асфальті був хто-небудь, окрім ОСОБА_8 .

Доводи захисту про те, що органом досудового розслідування достеменно не встановлено, що вилучена з салону автомобіля куртка жовтого кольору належить саме ОСОБА_8 , не є переконливими, оскільки під час огляду місця події а, саме автомобіля «ВАЗ» моделі 2108, червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , було виявлено та вилучено чоловічу куртку жовтого кольору зі слідами крові, крім того присутній при огляді ОСОБА_15 пояснив, що в неї була вдягнута особа, яка спричинила ОСОБА_14 ножове поранення. Зазначене узгоджується і з показами свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які вказали, що обвинувачений був вдягнутий у куртку, що підтверджується і дослідженим судом відеозапису з камер спостереження на якій зафіксована особа, яка за тілобудовою та зовнішніми рисами об`єктивно схожа на обвинуваченого та була вдягнута у куртку. При цьому, з огляду на те, що події відбувались у нічний час під світлом фонарів, з огляду на віддаленість розташування камери, дійсно не відображено, що куртка саме жовтого кольору, однак остання за зовнішніми рисами та фасоном схожа з тією, що була вдягнена на ОСОБА_8 та вилучена з автомобіля на якому він переміщався в день події.

Ствердження захисту щодо не проведення органом досудового розслідування портретної експертизи, не є слушними, враховуючи об`єктивність зафіксованої події та кількості очевидців, що не ставить під сумнів, того що на відеозаписі зображений саме ОСОБА_8 , який також не заперечував конфлікту з потерпілим біля кіоску.

Вищезазначеними наведеними у вироку доказами та показами свідків також спростовуються доводи захисту щодо відсутності умислу ОСОБА_8 на вбивство з хуліганських мотивів.

Так, згідно усталеної судової практики Верховного Суду, умисне вбивство з хуліганських мотивів за п. 7 ч. 2 ст. 115 КК дії винного кваліфікуються, коли він позбавляє іншу особу життя внаслідок явної неповаги до суспільства, нехтування загальнолюдськими правилами співжиття і нормами моралі, а так само без будь-якої причини чи з використанням малозначного приводу, що й було встановлено у даному кримінальному провадженні.

У даному кримінальному провадженні вчинення ОСОБА_8 у громадському місці, у нічний час, при свідках, незаконних дій по відношенню до ОСОБА_14 використовуючи малозначний привід призвели до непоправних наслідків у вигляді позбавлення життя потерпілого, чим спричинено шкоду також відносинам, якими забезпечується охорона здоров`я та особистої недоторканості особи.

Крім того, колегією суддів приймається до уваги, що місце вчинення злочину є громадським, а згідно пояснень допитаних в суді першої інстанції свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 ОСОБА_19 , ОСОБА_11 в їх присутності обвинувачений будучи в стані алкогольного сп`яніння першим розпочав словесний конфлікт, окрім того, свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , вказали, що саме ОСОБА_8 і першим наніс удар потерпілому.

Врахування таких наслідків необхідне при вирішенні питань щодо кваліфікації вчиненого хуліганства за сукупністю з іншими злочинами, а також при наданні кримінально-правової характеристики, тобто коли у зв`язку з учиненням хуліганства виникають питання комплексної оцінки ступеня тяжкості вчиненого, що узгоджується з правовою позицією викладеної ККС ВС у справі № 161/17022/17.

Ураховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного, об`єктивного висновку, що обставини події та характер дій ОСОБА_8 у сукупності свідчить про те, що він діяв з хуліганських мотивів способом, небезпечним для життя та з прямим умислом на позбавлення життя ОСОБА_14 , а тому вчинив для цього всі необхідні дії, що спричинять смерть потерпілого, залишивши його в безпорадному стані на асфальті.

Таким чином, доведеність вини обвинуваченого у вчинені ним кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України його правова кваліфікація, відповідає фактичним обставинам справи і ґрунтується на зібраних у справі і досліджених в повному обсязі в судовому засіданні усіх доказах в їх сукупності, які не викликають сумнів щодо їх належності та допустимості. Рішення прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року).

Щодо доводів представника потерпілого про невідповідність призначеного покарання даним особі обвинуваченого та тяжкості скоєного злочину, то вони не є досить переконливими, з огляду на таке.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції дотримався наведених вище вимог ст. ст. 50, 65 КК України та врахував зокрема, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливого тяжкого злочину, а також мотиви вчинення, особу обвинуваченого, який не є раніше судимою особою, як на це вказує представник потерпілого в апеляційній скарзі, а є особою до якої були застосовані примусові заходи медичного характеру, вину у скоєному не визнав, не працевлаштований, утриманців не має, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Також, судом враховано, що в період вчинення інкримінованого діяння ОСОБА_8 перебував у стані алкогольного сп`яніння та за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії і керувати ними.

Приймається до уваги відсутність пом`якшуючих покарання обставин, а також наявність обтяжуючої обставини, -вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Зважається на те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також не може завдати фізичних страждань або психологічних страждань, через тривале утримання під вартою, а тому визначений розмір покарання повинен відповідати принципам гуманізму та справедливості, спів розмірності.

Таким чином, при призначенні покарання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що покаранням необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, буде покарання у виді 15 років позбавлення волі.

Такий вид і розмір покарання є достатнім для досягнення мети покарання, визначеної ст. 50 КК України, щодо запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Також зважається на дотримання судом першої інстанції при призначенні покарання практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

Отже, за наведеного доводи представника потерпілого про необхідність призначення обвинуваченому найбільш суворого покарання у виді довічного позбавлення волі не є прийнятними, оскільки призначене ОСОБА_8 судом першої інстанції покарання за п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, з огляду на тяжкість, характер скоєного злочину, а також з урахуванням особи обвинуваченого є достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення нових злочинів.

Призначене покарання обвинуваченим судом першої інстанції відповідає принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості, а тому підстав для призначення обвинуваченому покарання більш суворого, як на це вказує представник потерпілого, як і більш м`якого, колегія суддів не вбачає.

Підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. ст. 69, 75 КК України, колегія суддів не вбачає.

З огляду на наведене, вирок суду першої інстанції належним чином мотивований та обґрунтований, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та за своїм змістом відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК України.

З огляду на вище разом наведене, колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги захисника та представника потерпілого залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги представника потерпілого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 січня 2025 року у кримінальному провадженні № 0001111 від 29.05.2020 року щодо ОСОБА_8 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення її копії.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4