Справа №755/2434/22 Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1 ,
Провадження №11-кп/824/517/2024 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

потерпілої - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали провадження за апеляційними скаргами захисників на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 23 травня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, офіційно не працюючого, з середньо спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню доньку, військовозобов`язаного, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

Цивільний позов ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про стягнення з обвинуваченого матеріальної та моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду у розмірі 4141 (чотири тисячі сто сорок одна) грн. 00 коп., та моральну шкоду у розмірі 100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп.

Цим же вироком вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів,-

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду І-ї інстанції, 20.12.2020 року з 08 год. 00 хв. перебуваючи на добовому чергуванні на посаді фельдшера в Центрі ЕМД та МК міста Києва ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обслуговуючи виклики швидкої медичної допомоги о 19 год. 36 хв. того ж дня отримала виклик за адресою: м. Київ, в. Регенераторна, 4-Б, фітнес центр «Спорт Лайф».

Прибувши за вищевказаною адресою о 19 год. 46 хв., на лавці біля входу у фітнес центр «Спорт Лайф» ОСОБА_11 виявила громадянина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який тримався за очі та казав, що йому їх забризкали сльозогінним газом. Під час отримання медичної допомоги, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, почав висловлюватись нецензурною лайкою в бік працівників швидкої медичної допомоги та не реагував на зауваження потерпілої ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_12 . У ОСОБА_11 та ОСОБА_7 на цьому підґрунті виник словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_11 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 наблизився до потерпілої ОСОБА_11 , яка знаходилась в службовому автомобілі швидкої медичної допомоги, правою рукою обхватив за колінний суглоб лівої ноги ОСОБА_11 та різко смикнув до себе, після чого остання відчула біль, втратила свідомість та опинилась на асфальті.

Згідно висновку експерта № 042-139-2021 від 22.04.2021 року та при вивченні медичної документації на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 виявлені наступні тілесні ушкодження: травма лівого колінного суглобу: закритий внутрішньо суглобовий перелом латерального виростку лівої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків - що потребувало проведенню оперативного втручання.

Вказані тілесні ушкодження відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на понад 21 добу, відповідно до п.п. 4.6 та 2.2.1. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 р., погоджених з Міністерством внутрішніх справ України, Генеральною прокуратурою України, Верховним судом України, Службою безпеки України.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді, і вичерпаною можливістю їх отримати.

Мотивуючи свої вимоги зазначає, що пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення про те, що обвинувачений передбачав настання наслідків у виді тілесних ушкоджень не відповідає дослідженим в ході судового розгляду доказам, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а покладені в основу вироку докази містять істотні суперечності.

Вказує, що інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення характеризується умисною формою вини, проте стороною обвинувачення не доведено, а судом першої інстанції не враховано відстуність в діях ОСОБА_7 умислу на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій.

В апеляційній скарзі з доповненнями захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Мотивуючи свої вимоги зазначає, що сукупність доказів, а саме показання свідка ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , висновку екперта № 042-139-2021, висновку експерта № 042-1840-2021, вказує на наявність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, а не ч. 1 ст. 122 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисників на підтримку вимог та доводів апеляційних скарг, думку потерпілої, яка просила закрити кримінальне провадження, позицію прокурора, який заперечив проти вимог захисників, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційних скарг.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 цього Кодексу, з наведенням належних та достатніх мотивів і підстав його ухвалення.

Цих вимог закону місцевим судом дотримано в повній мірі.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 122 КК України, а самезаподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, є правильними, оскільки ґрунтуються на зібраних у кримінальному провадженні і перевірених у суді належних і допустимих доказах та детально наведених у вироку, як того вимагає ст. 374 КПК України.

Місцевий суд з достатньою повнотою перевірив усі доводи сторін в судовому засіданні, надав об`єктивну та належну оцінку зібраним у кримінальному провадженні доказам в судовому рішенні, з якою погоджується колегія суддів.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 винуватість у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, не визнав, заперечив факт спричинення ним будь-яких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_11 , та пояснив, що посварився з охоронцем, який забризкав йому в очі балончиком із сльозогінним газом, у зв`язку з чим було викликано швидку допомогу. Поки чекав швидку допомогу він виявив, що його документи та телефон кудись зникли та почав їх шукати. В кареті швидкої допомоги він сперечався з потерпілою, бо не міг знайти свої документи та телефон, з працівниками бригади швидкої дійсно під час суперечки хапали один одного, проте він нікого не бив, лише два рази штовхнув потерпілу в плече. Був випивший, оскільки напередодні вживав пиво. Далі під час суперечки з працівниками бригади швидкої він встав, взяв свою сумку та вирішив піти додому, самостійно відкрив задні двері авто та перечепившись через вогнегасник зліва, випав з автомобіля на землю. Побачив як потерпіла за ним випала з машини на землю, впавши на коліно та руку. Зазначив, що не хапав в той час потерпілу. Після цього він самостійно підвівся з землі, відійшов від автомобіля та став чекати поліцію, яку викликали працівники швидкої допомоги. Всі події він пам`ятає та усвідомлював, що робив на той момент.

Не зважаючи на таку позицію обвинуваченого, його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України повністю доводиться дослідженими безпосередньо судом першої інстанції показаннями потерпілої та свідків, які є послідовними, логічними, не викликають у суду жодних сумнівів із точки зору їх достовірності та узгоджуються з іншими доказами у справі.

Так, допитана судом першої інстанції потерпіла ОСОБА_11 пояснила, що прибула на місце події у складі швидкої допомоги на виклик На місці перебував обвинувачений ОСОБА_7 , який скаржився на печію в очах, пояснюючи це тим, що йому забризкали очі сльозогінним газом із балончика. Вона з ОСОБА_12 провели ОСОБА_7 до автомобіля швидкої допомоги та намагалися надатипервиннумедичну допомоги. У обвинуваченого були явні ознаки алкогольного сп`яніння. Під час надання обвинуваченому ОСОБА_7 медичної допомоги він нецензурно лаявся та образливо висловлювався в їх сторону. Після чого обвинувачений згадав, що при ньому були особисті речі та в кишенях куртки почав шукати телефон. Не знайшовши останнього, обвинувачений висловив свої підозри про те, що його обікрали фельдшери швидкої медичної допомоги, вимагав викликати поліцію. Зрозумівши, що ОСОБА_7 не потрібна медична допомога, намагалися його супроводити із салону автомобіля, ОСОБА_12 відчинила задні двері автомобіля для того, щоб допомогти обвинуваченому безпечно спуститися на землю та подала йому руку, на що обвинувачений відпихнув від себе ОСОБА_12 та зачепив вогнегасник. Потерпіла зазначила, що почала збирати документиобвинуваченого, який схопив її під коліна та впав разом із нею на землю із власної висоти та скинувши при цьому її із висоти автомобіля через задні відкриті двері на землю. При цьому відстань від автомобіля до місця її падіння складала приблизно півтора метри. Після цього вона знепритомніла від болю у зв`язку із завданою травмою. Коли вона опритомніла, то побачила, що на ній зверху сидить ОСОБА_7 . Водій автомобіля швидкої допомоги відтягнув обвинуваченого від неї та допоміг останній підвестися, що вона не змогла зробити відразу, пояснюючи це дуже сильним болем внаслідок падіння;

допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_12 пояснила, що на центр екстреної медичної допомоги надійшов виклик, та прибувши на місце разом з фельдшером ОСОБА_11 підійшли до обвинуваченого, який пояснив, що йому забризкали очі сльозогінним газом із балончика. В подальшому його провели до службового автомобіля та розмістили його на кушетці, при цьому обвинувачений почав шукати телефон, не знайшовши його почав вимагати викликати поліцію та нецензурно висловлювався в бік бригади швидкої допомоги. Коли пацієнт відмовився, вона відкрила задні двері та допомагала пацієнту вийти, оскільки він був з явними ознаками алкогольного сп`яніння та не міг це зробити самостійно. В якийсь момент обвинувачений відштовхнув її від себе та вона впала, після чого побачила, що обвинувачений схопив потерпілу ОСОБА_11 за ногу під коліно та перекинувши останню через себе, впав разом із нею на землю, опинившись зверху на ній;

допитаний свідок ОСОБА_13 в суді першої інстанції пояснив, що працює водієм швидкої допомоги, в день події весь час знаходився в кабіні водія та чув нецензурні висловлювання в бік медичних працівників, коли ті знаходилися із пацієнтом в салоні автомобіля. В один момент авто почало хитатися, він зрозумів, що щось відбулося та вийшов на вулицю. В задній частині авто були відкриті двері. ОСОБА_11 лежала на землі, а зверху на ній на тазу та ногах всім тілом полулежачи був невідомий чоловік, схожий на обвинуваченого. Він відтягнув чоловіка від потерпілої та поклав його на асфальт обабіч дороги, при цьому відчув від нього явний запах алкоголю. Допоміг потерпілій підвестися, оскільки вона самостійно рухатися не могла і скаржилася на сильний біль у нозі, та посадив її на підлогу в проході задніх дверей автомобіля. Після чого став біля молодого чоловіка, загороджуючи його собою, щоб на нього випадково не наїхали автомобілі.

Крім того, вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, повністю доводиться безпосередньо дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме: даними протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію, складеного 20.12.2020 року, (а.к.п. 204 Т.1); даними виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 21.12.2020 року, якою встановлено наступне: ОСОБА_11 20.12.2020 року надійшла до стаціонару із повним діагнозом «закритий внутрішньо суглобовий перелом латерального виростку лівої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків». Потерпіла надала пояснення про те, що її побили під час виконання службових обов`язків(а.к.п. 206 Т.1); даними протоколу огляду місця події із додатками від 20.12.2020 року(а.к.п. 207-211 Т.1); даними висновку експерта № 042-139-2021щодо тіслесних ушкоджень ОСОБА_11 : травма лівого колінного суглобу: закритий внутрішньосуглобовий перелом латерального виростку лівої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків - що потребувало проведенню оперативного втручання (закритої репозиції уламків, метало остеосинтезу зовнішнього виростка лівої великогомілкової кістки пластиною та гвинтами). Характер та морфологічні властивості, виявленого ушкодження, свідчать про те, що воно утворилося від травмуючої дії тупого (тупих) предмету (предметів), характерні властивості якого (яких) в ушкодженні не відобразились, за давністю може відповідати терміну та обставинам, вказаним в Постанові 20.12.2020 р. (а.к.п. 212-218 Т. 1). Даними висновку експерта № 042-1840-2021, яким встановлено, що виявлено тілесне ушкодження, а саме травма лівого колінного суглобу: закритий внутрішньосуглобовий перелом латерального виросту лівої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків, що потребувало проведенню оперативного втручання (закритої репозиції уламків, металоостинезу зовнішнього виростка лівої великогомілкової кістки пластиною та гвинтами). Характер та морфологічні властивості, виявленого ушкодження, свідчать про те, що воно утворилося від травмуючої дії тупого (тупих) предмету (предметів), характерні властивості якого (яких) в ушкодженні не відобразились, за давністю може відповідати терміну та обставинам 20.12.2020 року приблизно о 19 год. 55 хв., та не супроводжувалось небезпечними для життя явищами. Враховуючи характер та локалізацію виявленого у ОСОБА_11 тілесного ушкодження, дані проведеного слідчого експерименту за її участю від 23.12.2021, можна заключити, що виявлена у неї травма лівого колінного суглоба могла утворитися при умовах та у спосіб на які вона вказує, тобто внаслідок співударяння лівим колінним суглобом о тверду поверхню, що не суперечить об`єктивним судово-медичним даним. Під час проведення слідчого експерименту 23.12.2021 за участю свідка ОСОБА_13 механізм спричинення ОСОБА_11 тілесного ушкодження не відображений (а.к.п. 220-227 Т. 1); даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.12.2021 року із додатком(а.к.п. 228-231 Т.1); даними протоколу проведення слідчого експерименту від 23.12.2021 року із додатком до нього відеозаписом (а.к.п. 232-235 Т.1); даними копії довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках(а.к.п. 238 т.1); даними карти виїзду швидкої медичної допомоги - Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва №1414 А від 20.12.2020 року(а.к.п. 13 Т. 2); (а.к.п. 14-15 т. 2).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що показання потерпілої, свідків, надані стороною обвинувачення письмові докази взаємопов`язані між собою та у своїй сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст. 91 КПК України, вказані докази зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, не встановлено.

Місцевим судом надано оцінку всім зібраним у кримінальному провадженні доказам, переконливо наведено мотиви за яких судом взято до уваги докази, а твердження апеляційної скарги захисника про те, що суд не забезпечив повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, належним чином не враховуючи їх суті та значення для встановлення дійсних обставин події інкримінованого кримінального правопорушення і оцінки діянь обвинуваченого ОСОБА_7 спростовуються вироком суду.

Доводи апеляційних скарг захисників про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, повністю спростовуються вироком суду.

Доводи сторони захисту про необхідність кваліфікувати дії ОСОБА_7 за за ст.128 КК України, не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, оскільки наявними у справі доказами встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи поруч з автомобілем швидкої медичної допомоги вчинив дії, які виразились у хапанні за колінний суглоб лівої ноги потерпілої ОСОБА_11 , яка на той час знаходилась в автомобілі біля відчинених дверей та різкому смиканні до себе, що призвели до отримання тілесних ушкоджень середньої тяжкості, падіння потерпілої з автомобіля, тобто на момент вчинення зазначених вище дій ОСОБА_7 міг передбачати та усвідомлювати настання негативних наслідків вчинених ним дій, а його поведінка дозволяє дійти висновку, що він бажав їх настання, що свідчить саме про умисний характер дій обвинуваченого та наявність причинно наслідкового зв`язку між діянням та наслідками.

Крім того, спричиненню тілесних ушкоджень середньої тяжкості потерпілій ОСОБА_11 передували дії обвинуваченого спрямовані на завдання тілесних ушкоджень працівникам бригади швидкої допомоги, оскільки на підставі досліджених доказів судом встановлено, що обвинувачений також відштовхнув свідка ОСОБА_12 , внаслідок чого остання впала та отримала закриту травму лівого колінного суглоба. І хоча спричинення тілесних ушкоджень свідку не було предметом розгляду даного кримінального провадження, вказані дії обвинуваченого також свідчать про спрямованість його умислу саме на умисне спричинення тілесних ушкоджень.

Таким чином, колегія суддів погоджується з належно вмотивованими висновками суду першої інстанції про те, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України доведена поза розумним сумнівом належними та допустимими доказами, а доводи апеляційної скарги сторони захисту не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не містять переконливих доводів, які б вказували на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Підстав, за яких захисники наполягають на скасуванні вироку суду та закритті кримінального провадження, апеляційним судом не встановлено.

Також, апеляційний суд погоджується з призначеним судом першої інстанції покаранням ОСОБА_7 в межах санкції інкримінованого кримінального правопорушення, яке в повній мірі відповідає тяжкості скоєного та даним про особу обвинуваченого, та буде необхідним та достатнім для його виправлення та перевиховання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконання, що підстави для скасування вироку суду першої інстанції відсутні, а тому в задоволенні поданих апеляційних скарг слід відмовити, а вирок суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 23 травня 2023 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 КК України - без змін.

Ухваламоже бути оскарженав касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: