Провадження 1-кп/522/1370/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

при розгляді у підготовчому судового засіданні в залі суду в м. Одесі обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001183 від 01.09.2023 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, українця, одруженого, військовослужбовця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч.4 ст. 190 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Черняхів, Черняхівського району, Житомирської області, громадянина України, українця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_5

потерпілих та цивільних позивачів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисників - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

обвинувачених - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

суд -

В С Т А Н О В И В:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшов обвинувальний акт з додатками відносно ОСОБА_3 обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3,4 ст. 190 КК України, та ОСОБА_4 обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3, 4 ст. 190 КК України

Під час підготовчого судового засідання захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_14 подав клопотання про повернення зазначеного обвинувального акту з додатками прокурору, оскільки він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Прокурор проти задоволення клопотання захисника про повернення обвинувального акту заперечував, наполягаючи на тому, що згаданий процесуальний документ повністю відповідає вимогам чинного законодавства.

Обвинувачений ОСОБА_3 , а також захисник ОСОБА_12 клопотання про повернення обвинувального акту прокурору підтримали та просили його задовольнити.

Потерпілі та цивільні позивачі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , потерпілий ОСОБА_10 , обвинувачений ОСОБА_4 , та його захисник ОСОБА_11 просили відмовити у задоволені клопотання про повернення обвинувального акту.

Потерпілі та цивільні позивачі ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , потерпілі ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , та ОСОБА_32 в підготовче судове засідання не з`явилися, подали заяви про проведення підготовчого судового засідання без їх участі.

Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що клопотання сторони захисту є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Так, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 1, 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити, в тому числі, найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Пунктом 13 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Частиною першою статті 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Відповідно до п.п. 1,2 ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Тобто, вказані обставини повинні бути зазначені в обвинувальному акті, оскільки згідно ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування таких обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого, а суд розглядає справу лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту (ч. 1 ст. 337 КПК України).

До того ж, під час судового розгляду справи згідно ст. 348 КПК України суд зобов`язаний роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення. Тому не викладення зрозумілого, конкретизованого обвинувачення позбавляє суд виконати вказану норму закону.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008р. зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваному він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 20.04.2006р. у справі І.Н . та інші проти Австрії, п.34).

В рішенні від 25.07.2000р., у справі «Маттоціа проти Італії» зазначено: «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції.

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 01.03.2001р. по справі «Даллос проти Угорщини, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54).

Зазначений вище обвинувальний акт містить не зрозуміле і не конкретизоване обвинувачення та містить суперечності.

Така неконкретність є перешкодою для реалізації обвинуваченими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 передбаченого ст.42 КПК України права знати, у вчиненні якого саме кримінального правопорушення їх обвинувачують. Та в подальшому роз`яснення судом суті пред`явленого обвинувачення.

Відповідно до норм чинного кримінального процесуального законодавства обвинувачений має право знати у чому він обвинувачується, а обвинувальний акт повинен бути конкретним за своїм змістом. Неконкретність такого обвинувачення порушує право особи на захист. При цьому, в силу вимог ст. 458 КПК України, суд враховує висновки Верховного Суду України викладені у постанові від 24 листопада 2016р. у справі № 5-328кс16, згідно яких аналіз норм ст. 291 КПК України свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: 1) фактичних обставин кримінального правопорушення; 2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва "формула обвинувачення"); 3) формулювання обвинувачення.

При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Відповідно до положень п. (а) ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні злочину, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення проти нього.

Про право обвинуваченого на отримання докладної інформації щодо суті та причин обвинувачення, висунутого проти нього, наголошується у рішеннях ЄСПЛ у справах "Маттоціа проти Італії" від 07 березня та 04 липня 2000 року та "Ващенко проти України" від 26 червня 2008 року, в яких зазначено: "Обвинувачення для цілей п.1 ст.6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п. 51)".

У рішенні від 25 липня 2000 року, ухваленому у справі "Маттоціа проти Італії", детальніше прописано: "Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч. 3 ст. 6 Конвенції.

Так, виклад формулювання обвинувачення в обвинувальному акті не містить конкретних відомостей про час, спосіб та місце вчинення кримінальних правопорушень по епізодах заволодіння грошовими коштами ОСОБА_20 , ОСОБА_31 , ОСОБА_28 , ОСОБА_17 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 ОСОБА_33 , ОСОБА_16 , ОСОБА_34 , ОСОБА_22 , ОСОБА_18 та ОСОБА_25 .

Згідно обвинувального акту інкриміновані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 злочини, пов`язані із заволодінням грошовими коштами потерпілих осіб, а відтак розмір майнових збитків кожній особі, як і конкретний час, спосіб, та місце їх заволодіння є визначальними.

Формулювання обвинувачення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , викладене в обвинувальному акті не містить точних відомостей про розмір заподіяної потерпілим шкоди.

Так по епізоду заволодіння майном ОСОБА_20 вказано, що останній 13 грудня 2021 року передав при особистій зустрічі ОСОБА_3 власні грошові кошти у сумі 30 000 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного Банку України становило не менше 810 600 гривень. При цьому, слушними є доводи викладені у клопотанні сторони захисту про те, що офіційний курс НБУ долара США до гривні на 13 грудня 2021 року становив 27,0241 грн. за 1 дол. США, а тому 30000 дол. США становило 810 723 грн., а не як зазначено в обвинувальному акті.

Крім того, по епізоду заволодіння майном ОСОБА_7 вказано , що остання 24 грудня 2021 року передала при особистій зустрічі ОСОБА_3 власні грошові кошти у сумі 400 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного Банку України становило не менше 10 892 гривень. При цьому, слушними є доводи викладені у клопотанні сторони захисту про те, що офіційний курс НБУ долара США до гривні на 24 грудня 2021 року становив 27,2747 грн. за 1 дол. США, а тому 400 дол. США становило 10 909,88 грн. а не як зазначено в обвинувальному акті.

Крім того, по епізоду заволодіння майном ОСОБА_8 , вказано, що останній 21 вересня 2021 року передав при особистій зустрічі ОСОБА_3 власні грошові кошти у сумі 11 000 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного Банку України становило не менше 293 700 гривень. При цьому, слушними є доводи викладені у клопотанні сторони захисту про те, що офіційний курс НБУ долара США до гривні на 21.09.2021 року становив 26,7072 грн. за 1 дол. США, а тому 11 000 дол. США становило 293 779,2 грн., а не як зазначено в обвинувальному акті.

Крім того, по епізоду заволодіння майном ОСОБА_16 вказано, що остання 17 грудня 2021 року передала при особистій зустрічі ОСОБА_3 власні грошові кошти у сумі 3 300 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного Банку України становило не менше 89 859 гривень. При цьому, слушними є доводи викладені у клопотанні сторони захисту про те, що офіційний курс НБУ долара США до гривні на 17 грудня 2021 року становив 27,1929 грн. за 1 дол. США, а тому 3 300 дол. США становило 89 736,57 грн., а не як зазначено в обвинувальному акті.

Крім того, по епізоду заволодіння майном ОСОБА_27 , вказано, що 17 грудня 2021 року передав при особистій зустрічі ОСОБА_3 власні грошові кошти у сумі 5 000 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного Банку України становило не менше 135 950 гривень. При цьому, слушними є доводи викладені у клопотанні сторони захисту про те, що офіційний курс НБУ долара США до гривні 17 грудня 2021 року становив 27,1929 грн. за 1 дол. США, а тому 5 000 дол. США становило 135 964,5 грн., а не як зазначено в обвинувальному акті.

Виклад формулювання обвинувачення в обвинувальному акті з посиланням на приблизний розмір шкоди на думку суду є неприпустимим та неточним обвинуваченням.

Така неконкретність є перешкодою для реалізації обвинуваченими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 прав, передбачених ст.42 КПК України.

Крім того, згідно п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата і місце народження, місце проживання, громадянство).

Положеннями ч. 1 ст. 55 КПК України передбачено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Пунктом першим ч. 2 ст. 55 КПК України визначено, що права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Відповідно до ч. 7 ст. 55 КПК України якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою. За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок. Положення цієї частини не поширюються на провадження, яке може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого (кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення).

Як вбачається з наданого суду обвинувального акту, кримінальними правопорушеннями також завдано шкоду ОСОБА_35 в розмірі 12015 грн., а також ОСОБА_36 в розмірі 30030 грн., (обвинувальний акт а.с. 87-89), однак, у наданому суду обвинувальному акті взагалі відсутні обов`язкові відомості щодо даних потерпілих, передбачені п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України, в супереч практики застосування судами законодавства України, якими передбачено захист прав потерпілих від скоєних злочинів та правовій позиції, викладеній в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 13 від 02 липня 2004 року, відповідно до якої суди зобов`язані вживати всіх можливих заходів для забезпечення участі потерпілого в судовому засіданні з метою з`ясувати всі обставини справи й захистити його права та законні інтереси. При цьому, суд звертає увагу на те, що як обвинувальний акт так і доданий до нього реєстр матеріалів досудового розслідування не містять відомостей про те, що ОСОБА_37 та ОСОБА_38 не надали згоди, як це передбачене ч. 7 ст. 55 КПК України бути потерпілими у вказаному кримінальному проваджені.

Таким чином, відсутність відомостей про потерпілих в обвинувальному акті, зокрема їх анкетних даних, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, та наявність такої неузгодженості матеріалів кримінального провадження безпосередньо з текстом обвинувального акту, прямо порушують права потерпілих на доступ до судочинства, оскільки, у такий спосіб суд позбавлений можливості повідомити потерпілого представника про дату підготовчого судового засідання, участь якого є обов`язковою. В той же час, згідно вимог чинного кримінального процесуального законодавства, суд лише сприяє, в даному випадку прокурору, у виклику в судове засідання потерпілого шляхом направлення судової повістки про виклик, а не забезпечує його участь, як учасника процесу.

Суд звертає увагу, що забезпечення прав потерпілого на стадії судового розгляду, без їх попередньої реалізації під час досудового розслідування, є неможливим і неефективним в розумінні дотримання основоположних прав і свобод вказаних осіб, гарантованих, як Конституцією України, так і Європейською Конвенцією з прав людини.

Наведене вище на думку суду свідчить про те, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не відповідає вимогам кримінально-процесуального законодавства, зокрема, встановленими ст. 291 КПК України, а тому підлягає поверненню прокурору.

Виходячи з наведеного вище, керуючись ст.ст. 42, 44, 55, 291, 314, 369-372 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001183 від 01.09.2023 року відносно ОСОБА_3 обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3,4 ст. 190 КК України, та ОСОБА_4 обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3, 4 ст. 190 КК України, - повернути прокурору для усунення виявлених недоліків.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: