Справа № 308/4616/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представника власника майна ОСОБА_9 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001282 від 23.06.2024, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

До Ужгородського міськрайонного суду надійшов обвинувальний акт (з додатками) у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001282 від 23.06.2024, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Разом із обвинувальним актом до суду подано цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок скоєння кримінального правопорушення.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.04.2025 року призначено підготовче судове засідання.

18.04.2025 представником власника майна ОСОБА_10 адвокатом ОСОБА_9 подано клопотання про скасування арешту майна, а саме просив скасувати накладений ареш на автомобіль «Renault Zoe» д/н НОМЕР_1 . В обґрунтування зазначив, що станом на 18.04.2025 всі експертні дослідження та слідчі дії відносно транспортного засобу проведені, а підстав на арешт та утримання транспортного засобу в рамках вказаного провадження не має.

21.04.2025 власником майна ОСОБА_10 подано позовну заяву про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням.

В підготовчому судовому засіданні прокурор висловив думку про те, що справа може бути призначена до судового розгляду, оскільки обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування складені та затверджені у відповідності до вимог кримінального процесуального кодексу України.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні просив призначити справу до судового розгляду. Цивільний позов ОСОБА_6 залишити без руху, а цивільний позов ОСОБА_10 повернути без розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_11 підтримав думку свого захисника.

Представник потерпілого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні щодо призначення справи до судового розгляду не заперечував та просив прийнято до розгляду цивільний позов.

Потерпіла ОСОБА_8 в підготовчому судовому засідання просила призначити справу до розгляду. Цивільний позов не заявляла.

Представник власника майна ОСОБА_9 просив задовольнити подане клопотання про скасування арешту майна, а також прийняти цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_12 .

Дослідивши клопотання сторони обвинувачення, заслухавши прокурора, обвинуваченого та його захисника, суд дійшов наступних висновків.

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 складений згідно з вимогами ст. 291 КПК України. Провадження за обвинувальним актом підсудне Ужгородському міськрайонному суду Закарпатської області. Порушення вимог КПК України, які б унеможливлювали призначення провадження до судового розгляду, відсутні.

Сторони кримінального провадження клопотань щодо прийняття рішень, передбачених п. п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, не заявили.

Зазначене кримінальне провадження, з урахуванням принципу гласності та відкритості, слід проводити у відкритому судовому засіданні, так як обмеження щодо цього, передбачені ч. 2 ст. 27 КПК України, відсутні.

Отже, суд під час підготовки до судового розгляду, вчинивши всі необхідні дії: визначивши дату та місце проведення судового розгляду, з`ясувавши необхідність складання досудової доповіді, можливість проведення судового розгляду у відкритому судовому засіданні, вирішивши питання про склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді, завершує підготовку до судового розгляду.

Щодо цивільних позовів.

Разом із обвинувальним актом до суду подано цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок скоєння кримінального правопорушення.

В рамках даної позовної заяви просить суд:

- визнати ОСОБА_6 цивільним позивачем та адвоката ОСОБА_7 - представником цивільного позивача в даному кримінальному провадженні за обвинуваченнм ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України;

- стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 завдану йому вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, моральну (немайнову) щкоду в розмірі 1000 000 грн.;

- стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 завдану йому вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, матеріальну щкоду в розмірі 61 600 грн.

Відповідно до ч. 1ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до частин 4, 5 ст. 128 КПК України, форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Тобто інститут цивільного позову у кримінальному провадженні є суміжним із позовним провадженням, унормованим ЦПК України (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 724/689/16-а, від 21.11.2018 у справі № 569/12295/16-ц).

Отже, до неврегульованих КПК України відносин щодо цивільного позову застосовуються відповідні положення ЦПК України.

Форма та зміст позовної заяви поданої в порядку цивільного судочинства регламентовані нормами статей 175, 177 ЦПК України.

Відповідно частини четвертої статті 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України "Про судовий збір".

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Тобто зі змісту наведеної норми вбачається, що позивач звільняється від сплати судового збору за вимогою про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення (пункт 6 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір"). Також позивачі звільняються від сплати судового збору за вимогами про відшкодування моральної шкоди пред`явленими до органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою (пункт 11 частини першої статті 3 Закону України "Про судовий збір") або до держави-агресора російської федерації (пункт 22 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір"). Водночас у цій справі позов пред`явлено до фізичної особи, тобто пільги щодо сплати судового збору за вимогу про стягнення моральної шкоди відсутні.

Позивач, крім матеріальних збитків, заявив також позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, яку він визначив у грошовій формі (100 000,00 грн).

Моральна шкода є втратою немайнового характеру, натомість відшкодування моральної шкоди відбувається в майновій (грішми, іншим майном) або немайновій формах (публікація спростування недостовірної інформації, публікація рішення суду у засобах масової інформації, інші форми відновлення морального стану особи).

Отже, за змістом частини третьої статті 23 ЦК України позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, якщо вона визначена у грошовому або іншому майновому вимірі, правовим наслідком відшкодування якої є грошове або інше майнове стягнення на користь позивача (стягнення грошових коштів, витребування майна, визнання права на майно тощо).

Вимога про відшкодування моральної шкоди, визначена у грошовому вимірі, є майновою вимогою, а, отже, судовий збір підлягає стягненню як за вимогу майнового характеру (постанова Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 761/11472/15-ц).

Однак, доказів сплати судового збору в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 000,00 грн позивач не надав.

Відповідно до пункту 1частини першої статті 4Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою справляється судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, розмір судового збору за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди в розмірі 100 000,00 грн. складає 1211,20 грн.

Доказів сплати судового збору у частині вимог про стягнення моральної шкоди до позову не долучено, а тому позов підлягає залишенню без руху для надання можливості позивачу сплати судовий збір.

Згідно з ч. 1 ст.185ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях175 і 177цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтею 177 цього Кодексу, усуне зазначені в ухвалі недоліки позовної заяви, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне залишити зазначений вище цивільний позов у кримінальному провадженні без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків.

Окрім цього, 21.04.2025 до суду подано цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням.

В рамках даної позовної заяви просить суд:

-стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_10 майнову шкоду в розмірі 374 390, 00 грн.;

-стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн.;

-стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_10 всі понесені по справі судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Згідно з пред`явленим обвинуваченням внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тяжкі тілесні ушкодження отримав ОСОБА_6 , ОСОБА_8 тілесні ушкодження середньої тяжкості та ОСОБА_13 легкі тілесні ушкодження. Потерпілими у даному кримінальному провадженні визнано ОСОБА_6 та ОСОБА_8 ..

Як вбачається з обвинувального акта, ОСОБА_14 інкримінується вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тілесні ушкодження середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження.

Таким чином, матеріальний склад вказаного злочину передбачає завдання в результаті порушень правил безпеки дорожнього руху особі тілесних ушкоджень, що надає право потерпілому висунути до обвинуваченого вимоги про відшкодування матеріальної та/або моральної шкоди, пов`язаної із тілесними ушкодженнями, заподіяними злочином.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених в абзаці 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 02.07.2004 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів», не підлягають розгляду в кримінальній справі позови про відшкодування шкоди, що не випливають із пред`явленого обвинувачення. При виникненні такої ситуації суд повинен роз`яснити можливість вирішення спірних питань у порядку цивільного судочинства.

Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяють суду зробити висновок про необхідність залишення цивільного позову ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди без розгляду, оскільки об`єктивно встановлено, що зазначена особа не є потерпілим від даного злочину та відповідно заявлений цією особою цивільний позов не випливає із пред`явленого обвинувачення.

Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Щодо скасування арешту майна.

18.04.2025 представника власника майна ОСОБА_10 адвокатом ОСОБА_9 подано клопотання про скасування арешту майна, а саме просив скасувати накладений ареш на автомобіль «Renault Zoe» д/н НОМЕР_1 . В обґрунтування зазначив, що станом на 18.04.2025 всі ескпертні дослідження та слідчі дії відносно транспортного засобу проведені, а підстав на арешт та утримання транспортного засобу в рамках вказаного провадження не має.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Порядок скасування арешту майна визначений ст. 174 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що однією із загальних засад кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до Постанови Європейського Суду з прав людини (далі - Європейський Суд) від 09 червня 2005 року по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Європейським Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності та не було свавільним.

Окрім того, Європейський суд через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення «Іатрідіс проти Греції»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Положеннями ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Так, відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Як встановлено в судовому засіданні, арешт на згадане майно було накладено в рамках необхідності забезпечення збереження речових доказів, а беручи до уваги стадію кримінального провадження, враховуючи те, що судом ще не досліджено всієї сукупності доказів у справі, зокрема і доказів, пов`язаних із даним майном, а скасування такого заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до втрати такого речових доказів, на переконання суду, на даний момент, ініціювання адвокатом ОСОБА_9 даного питання є передчасним, а отже правові підстави для задоволення клопотання відсутні.

Керуючись ст. ст. 170-174, 314-316, 369, 376 КПК України, суд,,

П О С Т А Н О В И В:

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта та доданих до нього документів у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001282 від 23.06.2024, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у відкритому судовому засіданні на 29 травня 2025 року на 09 год. 30хв. в залі судових засідань Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області за адресою: м. Ужгород, вул. Загорська, 53.

Цивільний позов заявлений потерпілим ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення - залишити без руху у зв`язку із виявленими, перерахованими вище недоліками, надавши позивачу строк - п`ять днів з дня вручення повного тексту даної ухвали - для їх виправлення.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням - повернути цивільному позивачу без розгляду.

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_9 про скасування арешту майна відмовити.

Розгляд кримінального провадження здійснювати суддею одноособово.

У судове засідання викликати учасників кримінального провадження.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде проголошено 22.04.2025 о 16 год. 40 хв.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1