Номер провадження: 11-кп/813/2603/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі обвинуваченої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 , на ухвалу Приморського райсуду м. Одеси від 20.11.2024, якою в межах к/п № 0000643 від 08.05.2023 відносно:

ОСОБА_6 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Одесі, громадянки України, працюючої по найму, заміжньої, з середньою освітою, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

- обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 18.01.2025 включно, без визначення застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою Приморського райсуду м. Одеси від 20.11.2024 було задоволено клопотання прокурора ОСОБА_8 та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 18.01.2025, включно із утриманням в ДУ "Одеський слідчий ізолятор" без визначення заставивідносно ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Обґрунтовуючи ухвалу в частині продовження строку запобіжного заходу, суд 1-ої інстанції врахував тяжкість інкримінованого злочину, відомості про особу обвинуваченої та прийшов до висновку про те, що ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України продовжують існувати, що є підставою для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Водночас, суд, на підставі ч. 4 ст. 183 КПК України, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства, не визначав розмір застави.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погодившись із оскаржуваною ухвалою захисник ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_6 , подала апеляційну скаргу в якій вказує на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою з огляду на таке:

- відсутні підстави для продовження строку тримання під вартою, оскільки прокурором не доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, відсутній ризик можливого незаконного впливу обвинуваченої на потерпілого та свідків, оскільки потерпілий претензій до обвинуваченої не має, просив звільнити її із під варти та не застосовувати до неї покарання, пов`язане з позбавленням волі, а недопитаними є свідки, які безпосередньо не були очевидцями події, а тому зміна їх показань не вплине на встановлені обставини кримінального правопорушення;

- обвинувачена раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, має постійне місце реєстрації та проживання, одружена, хоч офіційно і непрацевлаштована, але тривалий час орендує торгове місце біля ТЦ Староконний ринок та має позитивну характеристику, а тому ризик вчинення нового правопорушення чи продовження злочинної діяльності є припущенням та його можливо виключити шляхом обрання відносно обвинуваченої запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту;

- наявність обвинувачення та тяжкість злочинів не можуть бути підставою для продовження найсуворішого запобіжного заходу;

- судом залишено поза увагою те, що обвинувачена ОСОБА_6 має незадовільний стан здоров`я, хворіє на гепатит С, має інші хвороби, лікування яких в умовах слідчого ізолятора не можливе

За таких обставин захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду від 20.11.2024 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та змінити запобіжний захід на такий, що не пов`язаний з позбавленням волі.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_7 та обвинувачена ОСОБА_6 підтримали доводи апеляційної скарги у повному обсязі та просили їх задовольнити, натомість прокурор в судове засідання не з`явився, будь-яких клопотань до суду не подав.

Враховуючи неявку прокурора в судове засідання апеляційного суду, колегія суддів, врахувавши думку захисника та обвинуваченої, які не заперечувала щодо розгляду скарги за відсутності прокурора, на підставі вимог ч. 4 ст. 405, ч. 4 ст. 422-1 КПК України, вважає за можливе апеляційний розгляд здійснити за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників провадження, перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався в повному обсязі з огляду на такі обставини.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Оскільки в апеляційній скарзі захисник та обвинувачена ОСОБА_6 не оспорюють обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_6 , апеляційний суд не переглядає оскаржувану ухвалу в цій частині та констатує, що її обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України за кваліфікуючими ознаками - закінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, є обґрунтованим.

Водночас, колегією суддів встановлено, що під час апеляційного розгляду знайшла своє підтвердження та обставина, що існують заявлені ризики, які виправдовують продовження обраного запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченої під вартою.

Як вбачається із обґрунтованих висновків суду, в даному кримінальному провадженні існують доведені прокурором ризики того, що обвинувачена може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого і свідків.

Ризик переховування від суду обумовлений тим, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, відповідальність за який передбачена у виді позбавлення волі на строк до 15 років, офіційно не працює, а враховуючи суспільну небезпечність інкримінованого діяння, є достатньо підстав вважати, що обвинувачена може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків в кримінальному провадженні.

На переконання колегії суддів, в даному випадку тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій ОСОБА_6 у разі визнання винуватою у вчиненні інкримінованого їй злочину сама по собі може бути достатнім мотивом для здійснення дій, направлених на переховування підозрюваного від органів досудового розслідування й суду та зазначена позиція апеляційного суду кореспондується із практикою ЄСПЛ, який в рішенні «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Окрім того, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Водночас, в п. 58 рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови» («Becciev v. Moldova») ЄСПЛ зазначив, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачена обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вона має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченої та, як наслідок - унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Водночас, апеляційний суд враховує, що наразі провадження перебуває на стадії судового розгляду, а з журналу судового засідання від 20.11.2024 (а.с. 68-69) вбачається, що свідків у провадженні не допитано, оскільки вони до суду не з`являються, внаслідок чого продовжує існувати ризик здійснення незаконного впливу обвинуваченою на них з метою зміни наданих ними показань.

Отже, не відповідають дійсності посилання захисника на те, що сама лише тяжкість кримінального правопорушення не може бути підставою для застосування стосовно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки як вже раніше зазначалось, обґрунтовуючи необхідність у застосуванні найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд 1-ої інстанції обґрунтовано послався на те, що до теперішнього часу такі ризики продовжують існувати.

Щодо доводів захисника про відсутність у потерпілого претензій до обвинуваченої, а також висловленої ним позиції про зміну міри запобіжного заходу, апеляційний суд вважає їх доречними, однак, вони не зменшують наведені вище ризики, а є обставинами, які можуть бути враховані судом 1-ої інстанції як пом`якшуючі при призначенні покарання під час прийняття рішення за результатами розгляду справи.

Також заслуговують на увагу доводи скарги про стан здоров`я обвинуваченої, що підтверджено наданою стороною захисту медичною довідкою Одеської міської медичної частини № 21 ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» № 264/ОММЧ-21-24-вн від 14.06.2024 (а.с. 84-85), водночас зі змісту цієї ж довідки вбачається, що ОСОБА_6 в установі надається належна медична допомога, зокрема, здійснюються постійні її огляди лікарями, призначається відповідне лікування, проводяться численні лабораторні обстеження та профілактичні обстеження за допомогою телемедичного комплексу, а отже колегія суддів дійшла висновку про те, що твердження обвинуваченої про неможливість її лікування в умовах слідчого ізолятора не знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду та спростовані матеріалами справи.

Окрім того, відповідно до практики ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

З огляду на вищевказане, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 60 рішення ЄСПЛ «Боротюк проти України», апеляційний суд вважає необхідним та виправданим продовження на даній стадії судового розгляду обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання існуючим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону та правовими позиціями ЄСПЛ.

В цьому контексті апеляційний суд зауважує на тому, що ЄСПЛ неодноразово наголошував, зокрема, у рішенні від 23.09.1982 у справі «Єпорронг та Льон рот проти Швеції», що має існувати пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують та метою, яку прагнуть досягти, бо не буде відповідного балансу, якщо на особу покладено надмірний тягар.

Відтак, запобіжний захід має бути обрано (продовжено) із врахуванням всіх обставин кримінального правопорушення, встановлених ризиків та конкретної особи, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненому.

Що стосується тверджень сторони захисту відносно того, що обвинувачена ОСОБА_6 раніше не судима, має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується, заміжня, апеляційний суд приймає їх до уваги, проте наведене суттєво не зменшує встановлені вище ризики та не може бути підставою для застосування стосовно неї більш м`якого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу, з огляду також на обставини злочину, у вчиненні якого вона обвинувачується, окрім того зазначені обставини не стали для обвинуваченої стримуючим фактором.

Більш того, апеляційний суд враховує специфіку інкримінованого злочину, що також свідчить про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обставин, передбачених ч. 2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

Таким чином, зважаючи на вказані обставини, колегія суддів вважає, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_6 не суперечить приписам ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», оскільки незважаючи на презумпцію невинуватості, тримання під вартою завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після скоєння злочину, з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину постала перед компетентними органами.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_6 залишенню без змін як законна, обґрунтована та вмотивована.

Водночас, апеляційний суд враховує, що обвинувачена ОСОБА_6 тривалий час утримуються під вартою, у зв`язку з чим, на виконання ст. 28 КПК України та практики ЄСПЛ вважає за необхідне вкотре звернути увагу суду 1-ої інстанції на необхідність вжиття дієвих заходів щодо дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 182, 183, 199, 331, 370, 404, 405, 407, 422-1, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського райсуду м. Одеси від 20.11.2024, якою продовжено ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 18.01.2025 включно, без визначення застави залишити без змін.

Звернути увагу суду 1-ої інстанції на необхідність дотримання розумних строків, передбачених ст. 28 КПК України при розгляді к/п за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4