Справа № 638/4742/25
Провадження № 1-в/638/372/25
УХВАЛА

Іменем України

27 березня 2025 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання начальника Державної установи «Олексіївська виправна колонія (№25)» ОСОБА_4 про звільнення від покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України щодо ОСОБА_5 , 1986 року народження,

в с т а н о в и в:

18 березня 2025 року начальник Державної установи «Олексіївська виправна колонія (№25)» ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням про звільнення від покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання в ДУ «Олексіївська виправна колонія (№25)» за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2024 року у виді 5 років 3 місяців 20 дні позбавлення волі.

Клопотання мотивоване тим, що за відповідно до мотивувальної частини вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2024 року ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачений ч.2 ст.185 КК України, 03.03.2021 року, вартість викраденого майна склала 364 грн. 40 коп. Крім того, відповідно до мотивувальної частини вироку Комінтернівського районного суду міста Харкова від 07 червня 2023 року, покарання за яким враховано на підставі ч. 4 ст. 70 КК України при призначенні остаточного покарання, ОСОБА_5 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені за ч.4 ст.185, ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, а саме: 16.05.2022 року (вартість викраденого майна 366 грн. 11 коп.), 16.05.2022 року (вартість викраденого майна 504 грн. 00 коп.), 10.06.2022 року (вартість викраденого майна 375 грн. 50 коп.).

Оскільки Законом №3886-ІХ вчинення крадіжок в сумі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян віднесено до адміністративних правопорушень та відповідно декриміналізовано, тому засуджений підлягає звільненню від призначеного покарання за вказаними вироками. Крім того начальник Державної установи «Олексіївська виправна колонія (№25)» просив визначити порядок відбування покарання за вироками Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 30 жовтня 2020 року за ч. 1 ст. 185 КК України та вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2024 року за ч. 2 ст. 389 КК України.

Прокурор не заперечувала проти задоволення клопотання.

Засуджений надав заяву про розгляд клопотання за його відсутністю.

Представник Державної установи «Олексіївська виправна колонія (№25)» в судове засідання не з`явився, про розгляд провадження повідомлений належним чином, про причини неявки не сповістив, у листі від 27.03.2025 зазначив, що установа підтримує клопотання у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та оглянувши особову справу засудженого, суд дійшов висновку про задоволення клопотання з наступних підстав.

Судом встановлено, що вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 30 жовтня 2020 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт.

Вирок набрав законної сили 30 листопада 2020 року.

Вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07 червня 2023 року, залишеним без змін ухвалою Харківського апеляційного суду від 11 липня 2023 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, із врахуванням ч. 1 ст. 72 КК України, до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 30 жовтня 2020 року, та остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді 5 (років) років 3 (трьох) місяців 20 (двадцяти) днів позбавлення волі.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2024 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 389, ч.2 ст. 185 КК України, та призначено покарання за ч.2 ст. 389 КК України у виді 3 (трьох) місяців арешту; за ч.2 ст. 185 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш сурового покарання більш суровим, призначено ОСОБА_5 покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання призначеного покарання за цим вироком, вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07.06.2023 року призначено остаточне покарання ОСОБА_5 у виді 5 (п`яти) років 3 (трьох) місяців 20 (двадцяти ) днів позбавлення волі.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2025 року замінено засудженому ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , покарання, призначене вироком Павлоградського міськрайонного суду від 25 січня 2024 року у справі № 623/1714/21 у виді арешту, на більш м`яке покарання у виді пробаційного нагляду на строк 3 (три) місяці.

На теперішній час ОСОБА_5 відбуває в ДУ «Олексіївська виправна колонія (№25)» покарання у виді 5 (п`яти) років 3 (трьох) місяців 20 (двадцяти ) днів позбавлення волі, призначене вироком Павлоградського міськрайонного суду від 25 січня 2024 року.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, передбачене п. 13 ч. 1 ст. 537 КК України, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

09.08.2024 набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями частини 1 статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного року.

В постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 07.10.2024 у справі № 278/1566/21 зроблено висновок, що Закон України № 3886-IX від 18.07.2024, яким унесені зміни до ст.51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.51 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Указане положення цілком узгоджується із вимогами ст.58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Зі змісту вироку Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07 червня 2023 року, вбачається, що ОСОБА_5 засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, за наступними епізодами: 16.05.2022 року близько 09 год. 00 хв. (вартість викраденого майна склала 366 грн. 11 коп.), 16.05.2022 року близько 13 год. 00 хв. (вартість викраденого майна склала 504 грн. 00 коп.), 10.06.2022 року (вартість викраденого майна 375 грн. 50 коп.).

Зі змісту вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2024 року вбачається, що ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України за те, що він 03.03.2021 повторно таємно викрав майно вартістю 364,40 грн.

Станом на 01 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2270,00 грн; станом на 01 січня 2022 року - 2481,00 грн

На день викрадення майна сума крадіжок за вироками Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07 червня 2023 року та Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2024 року складала суму меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян для працездатних осіб.

Таким чином, діяння щодо таємного викрадення майна, вчинені ОСОБА_5 згідно з цими вироками, наразі не може вважатися кримінально караним правопорушенням, оскільки вартість майна, за викрадення якого останній засуджений, не перевищує граничної вартості майна, за викрадення якого передбачено саме кримінальну відповідальність - 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Частиною 2 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

За таких обставин, суд звільняє ОСОБА_5 від покарання, призначеного вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07 червня 2023 року (повністю), а також від покарання, призначеного Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2024 року (за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі).

Після звільнення ОСОБА_5 від зазначених покарань, у останнього залишаються невідбутими покарання, призначені вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 30 жовтня 2020 року за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 200 годин громадських робіт та за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2024 року, з урахуванням ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2025 року, за ч. 2 ст. 389 КК України у виді 3 місяців пробаційного нагляду.

Враховуючи, що ОСОБА_6 , будучи засудженим вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 30 жовтня 2020 року, до повного відбуття покарання за цим вироком, вчинив нове кримінальне правопорушення, за яке засуджений вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2024 року, не погіршуючи становище засудженого, суд остаточно визначає остаточне покарання за правилами ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом поглинення менш суворого покарання.

Керуючись вимогами Закону України № 3886-IX від 18.07.2024, ч. 1, ч. 3 ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст. ст. 372, 376, 537, 539 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання начальника Державної установи «Олексіївська виправна колонія (№25)» ОСОБА_4 про звільнення від покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України щодо ОСОБА_5 , 1986 року народження, - задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07 червня 2023 року за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Виключити з вироку Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07 червня 2023 року щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 посилання на приписи ст. 71 КК України при призначенні остаточного покарання.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2024 року за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі.

Виключити з вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2024 року посилання на приписи ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України при призначенні остаточного покарання.

Вважати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2024 року за ч. 2 ст. 389 КК України, з урахуванням ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2025 року, до покарання у виді 3 місяців пробаційного нагляду.

Порядок виконання вироку Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 30 жовтня 2020 року за ч. 1 ст. 185 КК України та вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2024 року за ч. 2 ст. 389 КК України щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначити наступним чином:

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 30 жовтня 2020 року у виді 200 годин громадських робіт, більш суворим покаранням, призначеним вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2024 року, з урахуванням ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2025 року, у виді 3 місяців пробаційного нагляду, остаточно призначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до відбуття покарання у виді 3 (трьох) місяців пробаційного нагляду.

Покласти на засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим у той же строк з дня отримання копії ухвали суду.

Повний текст ухвали проголошено 31 березня 2025 року о 09:50 год

Суддя ОСОБА_1