ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/3301/22 Номер провадження 11-кп/814/1151/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши в судовому засіданні клопотання прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000447 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2022 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Харкова, українку, громадянку України, із середньою спеціальною освітою, незаміжню, не працюючу, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ст.89 КК України не судиму,

засуджено за:

- ч.2 ст.307 КК України із застосуванням ст.69 КК України на 4 роки позбавлення волі без конфіскації майна;

- ч.3 ст.307 КК України із застосуванням ст.69 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_8 визначено остаточне покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу, процесуальних витрат, арешту майна та речових доказів.

На вирок суду прокурор подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування кримінального закону України про кримінальну відповідальність, а саме безпідставне застосування ст. 69 КК України та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, просить вирок суду скасувати, з мотивувальної частини вироку виключити посилання на щире каяття та активне сприяння кримінальному правопорушенню, як обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 засудити за:

- ч.2 ст. 307 КК України на 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна,

- ч.3 ст. 307 КК України з урахуванням вимог ст. 69-1 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Від прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_6 надійшло клопотання про продовження обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши доповідача, прокурора в підтримку клопотання, обвинувачену та захисника, які заперечили проти задоволення клопотання прокурора, перевіривши доводи клопотання та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Як вбачається з матеріалів справи вирішуючи питання щодо запобіжного заходу місцевий суд в судовому рішенні до набрання вироком законної сили застосував ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Засуджуючи ОСОБА_8 за вчинення тяжкого злочину до позбавлення волі, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість обвинувачення та визнав доведеною вину обвинуваченої у вчиненні злочинів.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 21 травня 2024 року вирок Київського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2022 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 23 січня 2025 року ухвалу Полтавського апеляційного суду від 12 травня 2024 року скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Обрано ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 23 березня 2024 року включно.

У статті 374 КПК України визначено вимоги до змісту вироку суду, де поміж іншим зазначено, що у разі визнання особи винуватою суд приймає рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, що відповідно до розділу ІІ КПК України включає запобіжні заходи, але без посилань на часові рамки їх дії, а з вказівкою на конкретну подію набрання вироком законної сили.

Відповідно до Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 2019 року №?1769/5, підставами для приймання до СІЗО та тримання ув`язнених і засуджених серед інших є вирок суду, що не набрав законної сили, але передбачає тримання особи під вартою.

В роз`ясненнях Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №14 від 19 грудня 2014 року «Про узагальнення судової практики застосування судами першої та апеляційної інстанцій процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою» зазначено, що під час ухвалення обвинувального вироку суд вправі застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого до набрання цим вироком законної сили. Суд застосовує запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у такому випадку з метою забезпечення виконання остаточного судового рішення.

Враховуючи викладене, те, що наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання прокурора про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.

На підставі ч.3 ст.377 КПК України - якщо обвинувачений, що тримається під вартою, засуджений до арешту чи позбавлення волі, суд у виняткових випадках з урахуванням особи та обставин, встановлених під час кримінального провадження, має право змінити йому запобіжний захід до набрання вироком законної сили на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою, та звільнити такого обвинуваченого з-під варти.

Існування виключних обставин, які б дозволяли звільнити обвинувачену з-під варти або призначити їй більш м`який запобіжний захід в матеріалах справи відсутні та не доведено стороною захисту. Не містять матеріали справи і об`єктивних даних про те, що стан здоров`я ОСОБА_8 не дозволяє утримувати її під вартою.

З огляду на вказане, а також те, що ОСОБА_8 засуджена за вчинення тяжкого та особливо тяжкого злочинів, за які передбачено покарання до 12 років позбавлення волі, а також з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої під час апеляційного розгляду та виконання рішень у справі, колегія суддів дійшла висновку, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Тому клопотання прокурора про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.

Щодо доводів захисника про визначення застави, необхідно зазначити, що відповідно до п.5 ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

До того ж, колегія суддів наголошує, що визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави до набрання вироком законної сили чинним законодавством не передбачено.

Керуючись ст. 377, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Клопотання прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави до набрання вироком законної сили.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4