Справа № 548/1707/16-к
Провадження №1-кп/548/2/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2024 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі :

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судових засідань - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурорів - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

потерпілої - ОСОБА_10 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 ,

обвинуваченого - ОСОБА_12 ,

захисника - адвоката ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду м. Хорол кримінальне провадження №000341 по обвинуваченню:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львів, мешканця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, працюючого водієм автотранспортних засобів ТОВ «ФОРМА ПАРТС», одруженого, інвалідності не має, має на утриманні 3 неповнолітніх дітей, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_12 вчинив злочин за наступних обставин.

Так, обвинувачений ОСОБА_12 14.07.2016 року близько о 22 год. 50 хв. керував технічно справним власним транспортним засобом - легковим автомобілем марки «ВАЗ-2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вулиці Небесної Сотні в м. Хорол Лубенського району Полтавської області, з боку центра міста в напрямку залізничного вокзалу.

Керуючи транспортним засобом, поблизу будинку № 131 вулиці Небесна Сотня у м. Хорол Лубенського району Полтавської області, ОСОБА_12 порушив Правила дорожнього руху України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, що спричинило смерть потерпілого.

На час скоєння ДТП водієм ОСОБА_12 на місці ДТП не був облаштований пішохідний перехід, відповідні дорожні знаки та розмітка були відсутні.

Водій ОСОБА_12 порушив вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху України, а саме під час руху транспортним засобом в темний час доби з увімкненим ближнім світлом фар зі швидкістю не менше 60 км/год. у населеному пункті м. Хорол поблизу будинку 131 вказаної вулиці, перед роз`їздом із невстановленим зустрічним легковим транспортним засобом, проявив неуважність, своєчасно не вжив заходів до зменшення швидкості аж до повної зупинки керованого ним транспортного засобу для того, аби уникнути наїзду на пішоходів ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які перетинали проїзну частину вулиці один за одним разом з іншим пішоходом ОСОБА_16 , з права наліво по напрямку руху водія ОСОБА_17 .

Внаслідок несвоєчасного вжиття ОСОБА_12 заходів до зменшення швидкості та зупинки транспортного засобу при виявленні вищевказаних пішоходів, неврахування ним дорожніх умов та дорожньої обстановки, керований водієм ОСОБА_12 автомобіль після роз`їзду із зустрічним транспортним засобом, передньою частиною допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

В результаті наїзду керованого ОСОБА_12 автомобіля ВАЗ-2107, пішоходу ОСОБА_14 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, від яких він помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на місці події.

Так, згідно висновку експерта № 80 від 17.08.2016 року за наслідками проведення судово-медичної експертизи на тілі трупа ОСОБА_14 зафіксовано тілесні ушкодження, що носили прижиттєвий характер та характерні для ДТП у вигляді забійних ран обличчя, синця правої кисті, множинних полосоподібних саден голови, обличчя, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок, перелому тіла грудини, відкритого перелому обох кісток лівої гомілки, закритого перелому лівого стегна, перелому кісток носа, вдавленого, скалкового перелому лобної та тім`яної кісток з переходом на основу черепа, масивних соковитих суцільних субарахноїдальних крововиливів по всій поверхні обох півкуль головного мозку та мозочку, дрібно крапкових крововиливів в речовину головного мозку та його стовбуру, крововиливів в м`які тканини голови, що знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті і за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх спричинення.

Причиною смерті ОСОБА_14 стали крововиливи в мозок і під його оболонки внаслідок перелому кісток склепіння та основи черепа, які виявилися результатом тупої травми голови.

При судово-токсикологічному дослідженні крові та сечі трупа ОСОБА_14 виявлений етиловий спирт в крові - в концентрації 2, 0 проміле, в сечі - в концентрації 2, 0 проміле. Дана концентрації етилового спирту в крові відносно до живої людини, могла відповідача середній ступені алкогольного сп`яніння.

Відповідно до висновку транспортно-трасологічної експертизи № 79 від 25.10.2016 року, місце наїзду автомобіля ВАЗ-2107 під керуванням водія ОСОБА_12 на пішоходів ОСОБА_14 та ОСОБА_15 знаходиться перед осипом лакофарбового покриття від автомобіля ВАЗ-2107 та початком осипу скла, частин решітки від передньої частини автомобіля ВАЗ-2107, в районі осипу мілкого скла від автомобіля ВАЗ-2107, позначки № 2 зафіксованої в схемі до протоколу огляду дорожньо-транспортної події.

Відповідно до висновку експерта № 82 від 26.10.2016 року за наслідками проведення судової автотехнічної експертизи в даній дорожній обстановці водій автомобіля «ВАЗ-2107» ОСОБА_12 порушив п.12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, відповідно до яких:

п.12.3.: У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди,

Ці порушення вимог Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_12 з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події.

ОСОБА_12 мав технічну можливість уникнути ДТП, а саме уникнути наїзду на пішоходів ОСОБА_14 та ОСОБА_15 шляхом виконання ним вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України.

Тобто, своїми діями ОСОБА_12 порушивп. 12.3 Правил дорожнього руху України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 підтвердив всі обставини скоєння злочину, свою вину в скоєному визнав повністю, пояснення дав аналогічні до фабули обвинувачення, щиро розкаявся у скоєному, просив його суворо не карати, обвинувачений ОСОБА_12 пояснив суду, що вину свою визнав повністю після проведення комплексної судово транспортно-трасологічної та автотехнічної (інженерно-транспортної) експертизи, якою підтверджено його вину.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_12 , його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України повністю доводиться наступною сукупністю досліджених та перевірених в судовому засіданні доказів:

- показаннями потерпілої ОСОБА_10 , яка є сестрою ОСОБА_14 ;

- показаннями свідків: ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_15 та експерта ОСОБА_22 ;

- витягами з ЄРДР за № 000341від 15.07.2016 року про внесення відомостей про кримінальне правопорушення, передбачене ст.286 ч.2 КК України (т.3 а.с.53-55);

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 15.07.2016 з додатками, складеним у присутності обвинуваченого, яким, зокрема, зафіксовано стан асфальтобетонного покриття на місці ДТП (сухе, чисте), відсутність опадів, наявність дорожніх знаків по напрямку руху до місця зіткнення, наявність пошкоджень на передній правій частині автомобіля марки ВАЗ 2107 та його пошкодження (деформація переднього бамперу, розбиття передньої фари з права, розбиття лобового скла та деформація даху автомобіля, які характерні для наїзду на пішохода випираючими частинами автомобіля) та наявність одинарного гальмівного шляху довжиною 5,5 м. (т.1 а.с.139-148);

- протоколом огляду трупа ОСОБА_14 від 15.07.2016 року та фототаблицею до нього (т.1 а.с.149-165);

-лікарським свідоцтвом про смерть ОСОБА_14 №87 від 15.07.2016, де зазначена причина смерті - крововиливи в мозок і під його оболонки, переломи склепіння черепа, закрита черепно-мозкова травма, пішохід травмований при зіткненні з автомобілем (т.1 а.с.170);

-протоколом огляду одягу трупа ОСОБА_14 від 26.07.2016 (т.1 а.с.172, 173);

-протоколом огляду місця події від 15.07.2016 року (т.1 а.с.182);

-інформацією з камери відео спостереження з магазину «Будмаркет» за період 14.07.2016 з 22-32 по 22-52год.;

-протоколом огляду місцевості від 22.09.2016 року із додатком - схемою розміщення будівель відносно автодороги та місцем ДТП (т.1 а.с.185-187);

-протоколом проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_12 від 26.09.2016 року із додатками за участі його захисника адвоката ОСОБА_13 , із залученням представника потерпілої - адвоката ОСОБА_11 (т.1 а.с.188-192);

-протоколом проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_15 від 26.09.2016 року із додатками за участі ОСОБА_12 , його захисника адвоката ОСОБА_13 , із залученням представника потерпілої - адвоката ОСОБА_11 (т.1 а.с.193-197);

-протоколом проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_16 від 26.09.2016 із додатком за участі ОСОБА_12 , його захисника адвоката ОСОБА_13 , із залученням представника потерпілої ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 (т.1 а.с.198-201);

-протоколом огляду місця події від 26.09.2016 року із додатком за участі свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , за участі ОСОБА_12 , його захисника адвоката ОСОБА_13 , із залученням представника потерпілої - адвоката ОСОБА_11 (т.1 а.с.202-205);

-протоколом проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_19 від 03.10.2016 із додатком з залученням представника потерпілої адвоката ОСОБА_11 (т.1 а.с. 206-210);

-протоколом додаткового огляду місця ДТП від 03.10.2016 року з додатком за участі свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , ОСОБА_15 , із залученням представника потерпілої адвоката ОСОБА_11 , проведеного з метою визначення об`єктивної видимості елементів дороги та конкретної перешкоди - пішоходів (т.1 а.с. 225-228);

- протоколом перегляду відеозапису від 25.10.2016 року камери відео спостереження з магазину «Будмаркет» (т.1 а.с. 224);

-висновком експерта за результатами судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_14 №80 від 15.07.2016-17.08.2016 р.р. , згідно якого при судово-медичний експертизі на тілі трупа ОСОБА_14 зафіксовано тілесні ушкодження, що носили прижиттєвий характер та характерні для ДТП у вигляді забійних ран обличчя, синця правої кисті, множинних полосоподібних саден голови, обличчя, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок, перелому тіла грудини, відкритого перелому обох кісток лівої гомілки, закритого перелому лівого стегна, перелому кісток носа, вдавленого, скалкового перелому лобної та тім`яної кісток з переходом на основу черепа, масивних соковитих суцільних субарахноїдальних крововиливів по всій поверхні обох півкуль головного мозку та мозочку, дрібно крапкових крововиливів в речовину головного мозку та його стовбуру, крововиливів в м`які тканини голови, що знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті і за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя в момент їх спричинення.

Згідно судово-медичного діагнозу у ОСОБА_14 була наявна алкогольна інтоксикація (етиловий спирт в крові - в концентрації 2, 0 проміле, в сечі - в концентрації 2, 0 проміле).

Смерть ОСОБА_14 наступила від крововиливів в мозок і під його оболонки, внаслідок перелому кісток склепіння та основи черепа, які явилися результатом тупої травми голови (т.1 а.с. 215-217);

-висновком експерта №79 від 25.10.2016 року за результатами судової транспортно - трасологічної експертизи про визначення місця наїзду автомобіля ВАЗ 2107 під керуванням ОСОБА_12 на пішоходів ОСОБА_14 та ОСОБА_15 ( в районі початку осипу скла) (т.1 а.с. 221-223);

-висновком експерта за результатами проведення судової авто технічної експертизи №82 від 26.10.2016 року, згідно якого водій автомобіля ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_12 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішоходів ОСОБА_14 та ОСОБА_15 шляхом обрання такої швидкості руху у темний час доби, щоб мати змогу зупинити транспортний засіб в межах видимості дороги, а у разі виникнення небезпеки для руху негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки; дії водія ОСОБА_12 не відповідали вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України і з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку із ДТП (т.1 а.с. 234-239);

-висновком експертів за результатами комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи №11/11 від 10.01.2022 року - 09.06.2022 року, згідно якого було встановлено, що первинний контакт пішохода ОСОБА_14 з автомобілем ВАЗ 2107 відбувся зовнішньою поверхнею лівого стегна з правою блок-фарою, решіткою радіатора та передньою крайкою капота автомобіля; визначено послідовну контактну слідоутворюючу взаємодію пішохода ОСОБА_14 з автомобілем та спричинення тілесних ушкоджень внаслідок цієї взаємодії, які призвели до його смерті (т.5 а.с. 100-130);

-висновком експертів за результатами комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи №12/63 від 10.01.2022 року - 09.06.2022 року, згідно якого було встановлено, що тілесні ушкодження пішохода ОСОБА_15 внаслідок контактуючої дії з автомобілем ВАЗ 2107 утворилися від удару лівого ліктьового суглобу об передню поверхню правого дзеркала заднього виду, а ран правого гомілково-ступеневого суглобу - під час контактування з лементами правої бокової поверхні автомобіля ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 в нижній її частині (т.5 а.с. 131-159);

-висновком експертів за результатами комплексної транспортно-трасологічної, авто технічної, фототехнічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису №22323/22324/20982/20983 від 15.02.2024 року, згідно якого при заданих для експертизи вихідних даних в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_12 з моменту виникнення небезпеки для його подальшого руху мав технічну можливість уникнути наїзду на пішоходів ОСОБА_14 та ОСОБА_15 шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування при русі з обраною ним швидкістю руху (60 км/год, 70 км/год - яку під час слідчого експерименту за його участі 26.09.2016 та допиту в суді обвинувачений підтвердив), тобто шляхом виконання ним вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України.

За вказаних обставин дії водія автомобіля ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_12 в даній дорожньо-транспортній ситуації не відповідали вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України та знаходилися з технічної точки зору в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди (т.5 а.с. 162-178);

-речовими доказами по справі, а саме: автомобілем ВАЗ 2107д.н.з. НОМЕР_1 , уламками автомобіля ВАЗ 2107 з місця ДТП, одягом та взуттям ОСОБА_14 , СD-R диском із відеозаписом;

- іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Всі вищевказані докази суд визнає відповідно до вимог ст.ст.84,85,86 КПК України належними доказами, оскільки вони підтверджують існування обставин скоєного обвинуваченим ОСОБА_12 кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України, а також допустимими доказами, оскільки вони отримані в порядку, встановленому нормами КПК України.

Дослідивши та належним чином оцінивши всі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_12 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. ст. 286 ч.2 КК України, доведеною.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_12 вчинив злочин з необережності у виді кримінально протиправної недбалості, оскільки не передбачав можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, що враховує суд при призначенні йому виду та міри покарання.

За наведених обставин загибель в результаті ДТП ОСОБА_14 не охоплювалася і не могла охоплюватися умислом обвинуваченого ОСОБА_12 .

Отже, своїми необережними діями, які виразилися впорушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_14 , обвинувачений ОСОБА_12 вчинив необережне кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, а тому його дії вірно кваліфіковані за цією статтею Кримінального кодексу України.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч.2 ст.61 Конституції України).

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.

При цьому суд враховує необережнуформу вини обвинуваченого ОСОБА_12 , наслідки його діяння, дані про особу винного, ставлення винного до своїх дій та інші обставини справи.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України ОСОБА_12 , який вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 286 КК України, суд призначає покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації.

Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, дані про особу винного ОСОБА_12 , наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_12 .

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_12 , дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд враховує, що метою покарання для ОСОБА_12 є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Суд враховує, що ОСОБА_12 вчинив злочин, який згідно зі ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, проте вчинений з необережності щодо наслідків, якими є загибель людини. А тому при призначенні покарання для обвинуваченого ОСОБА_12 суд виходить не лише із тяжкості злочину та його наслідків, а з усіх обставини кримінального провадження в сукупності.

Обставинами, які пом`якшують покарання відносно обвинуваченого ОСОБА_12 відповідно ч.1 ст.66 КК України є:

- щире каяття в скоєному, яке виявилося втому, що обвинувачений визнав свою провину, висловив жаль з приводу вчиненого злочину, має докори сумління та бажав виправити ситуацію, що склалася, що обвинувачений попросив пробачення у потерпілої та ще у 2016 році повністю добровільно відшкодував завдану майнову шкоду, заявлену потерпілою в цивільному позові.

Відповідно до положень ч.2 ст.66 КК України пом`якшуючими обставинами відносно обвинуваченого ОСОБА_12 суд визнає:

- повне усвідомлення та визнання ним своєї вини в скоєному кримінальному правопорушенні;

- виключно позитивні характеристики з місця проживання та працевлаштування;

- наявність трьох малолітніх дітей на його вихованні, те що він є годувальником сім`ї;

- кримінальне правопорушення скоїв вперше, раніше ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності не притягався;

- за 8 років після вчинення злочину не вчинив ні нового кримінального, ні адміністративного правопорушення.

ОСОБА_12 вчинив злочин у молодому віці, на обліках у лікарів нарколога і психіатра не перебуває.

Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку, що ОСОБА_12 перестав бути суспільно небезпечною особою.

Обставини, які обтяжують відповідно ст.67 КК України покарання обвинуваченого ОСОБА_12 , відсутні.

Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_12 є молодим чоловіком призовного віку.

Суд враховує думку потерпілої ОСОБА_10 , яка в судовому засіданні просила суд суворо покарати обвинуваченого ОСОБА_12 та позбавити волі,жодних претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого вона не має, так як він повністю добровільно відшкодував шкоду ще у 2016 році згідно її цивільного позову.

Позицію потерпілої ОСОБА_10 підтримав її представник - адвокат ОСОБА_11 .

При вивченні судом постанов Верховного Суду у подібних кримінальних провадженнях встановлено таке.

У постановах від 11.04.2024 року у справі №451/1504/19 та від 29.02.2024 року у справі №445/550/20 Верховний Суд зазначив, що думка потерпілої про призначення покарання не є вирішальною, оскільки це належить до дискреційних повноважень суду. Думка потерпілої не має для суду обов`язкового характеру, однак її враховує суд поруч із іншими обставинами кримінального провадження.

У постанові від 11.06.2024 року у справі №638/1500/23 Верховний Суд вказав, що незастосування звільнення від відбування покарання на підставі ст.75 КК України лише з мотивів тяжкості вчиненого злочину та суворості передбаченого за нього покарання є таким, що суперечить засадам кримінального провадження, які проголошують верховенство права, законність, справедливість. Крім того врахування лише чинників, які охоплюються об`єктивною стороною злочину, для посилення кримінальної відповідальності поза зв`язком з іншими конкретними обставинами справи і даними про особу винного не грунтується на принципі індивідуалізації, що передбачає диференційований підхід, як обов`язкову умову справедливості кримінальної відповідальності.

А томує, ретельно проаналізувавши у сукупності всі обставини, які враховує суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_12 та вирішенні питання про звільнення від його відбування, суд визнає їх такими, що дають підстави для звільнення ОСОБА_12 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, однак в умовах контролю за його поведінкою із встановленням іспитового строку максимальної тривалості, передбаченої ч.4 ст.75 КК України.

Таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_12 та попередження нових злочинів, відповідає ступеню тяжкості вчиенного злочину і особі винного.

Враховуючи сукупність пом`якшуючих обставин та відсутність обтяжуючих обставин, особу ОСОБА_12 , який є молодим, фізично здоровим чоловіком призовного віку, який в даний час може стати на захист України від російської агресії, офіційно працює і регулярно здійснює відрахування на потреби ЗСУ, те що він щиро розкаявся у вчиненому, повністю визнав свою вину в скоєному правопорушенні, повністю відшкодував завдану ним майнову шкоду потерпілій, а також те, що він позитивно характеризується за місцем проживання та працевлаштування, наявність на утриманні трьох неповнолітніх дітей, скоїв кримінальне правопорушення вперше, те що раніше ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності не притягався, що свідчить про сталість його правової поведінки і бажання дотримуватися правових норм, його ставлення до скоєного ним правопорушення, суд дійшов висновку про можливість та доцільність виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_12 без ізоляції від суспільства, а тому його слід звільнити від відбуття основного покарання з випробуванням, але його слід позбавити права керувати транспортними засобами на максимальний строк.

Призначене покарання буде не тільки карою для ОСОБА_12 , але й буде переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, буде відповідним скоєному, тобто необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_12 та дає суду достатні підстави визнати, що забезпечити виправлення обвинуваченого ОСОБА_12 можливо без реального відбування ним покарання - без ізоляції від суспільства, але в умовах контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього обов`язків органами пробації протягом іспитового строку максимального терміну, який сам втілює у собі погрозу реального відбування призначеного покарання у разі невиконання засудженим умов випробування, що є необхідним і достатнім обмеженням прав і свобод обвинуваченого ОСОБА_12 і буде відповідати принципу Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод - пропорційності обмеження прав людини і легітимної мети покарання та його невідворотності.

Відповідно до ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність є, у тому числі, і незастосування судом закону, який підлягає застосуванню, - в даному випадку ст.ст. 75, 76 КК України.

Звільнення ОСОБА_12 від відбуття основного покарання у виді позбавлення волі повинно відбуватися в умовах контролю уповноваженим органом з питань пробації за його поведінкою згідно ст. 76 КК України.

Провадження в частині цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_12 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ПАТ НАСК «Оранта» про відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (ДТП) слід закрити в зв`язку із добровільним відшкодуванням обвинуваченим ОСОБА_12 на користь потерпілої ОСОБА_10 майнової шкоди.

Суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_12 на користь держави кошти, затрачені на проведення експертиз 68 617, 10 грн. з яких:

1 100, 50 грн. - за висновок експерта №79 від 25.10.2016 року за результатами судової транспортно - трасологічної експертизи (т.1 а.с. 220);

1 320, 60 грн. - за висновок експерта за результатами проведення судової авто технічної експертизи №82 від 26.10.2016 року (т.1 а.с. 233);

11 326, 20 грн. - за висновок експертів за результатами комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи №11/11 від 10.01.2022 року - 09.06.2022 року (т.5 а.с.47 зворот);

11 326, 20 грн. - за висновок експертів за результатами комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи №12/63 від 10.01.2022 року - 09.06.2022 року (т.5 а.с.45 зворот);

43 543, 60 грн. - за висновок експертів за результатами комплексної транспортно-трасологічної, авто технічної, фототехнічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису №22323/22324/20982/20983 від 15.02.2024 року (т.5 а.с.179).

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду Полтавської області від 03.08.2016 року (т.3 а.с.64) на підставі слід скасувати.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 31, 176-179, 369 - 371, 373 - 376, 394, 395 КПК України, суд -

З А С У Д И В :

ОСОБА_12 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та за цією статтею призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 (три) роки.

Згідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_12 від призначеного основногопокарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_12 в період іспитового строку повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в уповноважений орган з питань пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_12 не застосовувати.

Провадження в частині цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_12 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ПАТ НАСК «Оранта» про відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (ДТП) закрити в зв`язку із добровільним відшкодуванням обвинуваченим ОСОБА_12 на користь потерпілої ОСОБА_10 майнової шкоди.

Стягнути з ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львів, мешканця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь держави кошти в сумі 68 617, 10 (шістдесят вісім тисяч шістсот сімнадцять гривень десять копійок) грн. в рахунок відшкодування витрат на залучення експертів для проведення експертиз.

Скасувати арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду Полтавської області від 03.08.2016 року.

Відповідно до ст.100 КПК України речові докази по даному кримінальному провадженню:

- автомобіль марки «ВАЗ-2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 який належить ОСОБА_12 та зберігається на території ВП №2 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області, повернути ОСОБА_12 ;

- шорти, футболку, тапці ОСОБА_14 ,які знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області, повернути потерпілій ОСОБА_10 ;

- шорти, футболку, кепку, тапці ОСОБА_15 , які знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області, повернути ОСОБА_15 ;

- фрагменти уламків лакофарбового покриття автомобіля ВАЗ 2107реєстраційний номер НОМЕР_1 , які знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області, знищити;

-СD-R диск із відеозаписом, який приєднаний до матеріалів кримінального провадження №000341 залиишити при матеріалах кримінального провадження.

Згідно зі ч. ч. 6, 7 ст. 376 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Хорольський районний суд за виключенням оскарження обставин, які ніким не оспорювалися та не досліджувалися в суді.

Головуючий: ОСОБА_1