ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

іменем України

Справа № 210/6670/24

Провадження № 1-в/210/1100/24

23 грудня 2024 року

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючої - судді Чайкіної О.В., за участі секретаря судового засідання Ворони Б.А., розглянувши заяву засудженого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у місті Перещепине, Новомосковського району, Дніпропетровської області громадянина України,

відбуває покарання в Державній установі «Криворізька виправна колонія (№80») ,

про приведення вироку у відповідність до чинного законодавства (пункт 13 частини 1 статті 537 КПК України: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України)

ВСТАНОВИВ:

Засуджений ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про приведення покарання у відповідність до чинного законодавства у зв`язку з набранням законної сили Закону України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Засуджений ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просить розглянути справу без його участі.

Представник Державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)» в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду. До суду надійшла заява від представника Державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)», в якій просить суд проводити розгляд справи без його участі.

Прокурор Петров В.І. вважав заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття (ч.5 ст. 539 КПК України).

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України у зв`язку із неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснювалося.

Дослідивши подання та матеріали особової справи засудженого, суд приходить до наступного висновку.

Пунктом 1 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Згідно із положеннями п.13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Частиною 2 статті 74 КК передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

З метою реалізації кримінально правового реагування шляхом звільнення особи від покарання законодавцем у розділ ХІІ Загальної частини Кримінального кодексу «Звільнення від покарання та його відбування» передбачено систему кримінально-правових норм, що утворюють собою окремий, самостійний комплексний інститут кримінального права інститут звільнення від покарання (статті 74-87 КК).

Законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права (ч. 1 ст. 3 КК України). Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння (ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Скасування злочинності діяння означає його декриміналізацію (повну або часткову), яка може бути досягнута шляхом: а) скасування норм Особливої частини КК; б) внесення змін до норм Особливої частини НОМЕР_1 - включення до диспозицій додаткових ознак або виключення ознак, які були у попередній редакції норми; в) внесення змін до норм Загальної частини КК (наприклад, доповнення КК додатковою обставиною, що виключає злочинність діяння); г) нового офіційного тлумачення кримінально-правової норми, яке змінює обсяг забороненої цією нормою поведінки без зміни її змісту (без зміни "букви" закону).

Закон, який має зворотну дію в часі, поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання цим законом чинності та: а) не були притягнуті до кримінальної відповідальності (у цьому випадку кримінальна справа не може бути порушена у зв`язку з відсутністю події злочину); б) котрим пред`явлене обвинувачення у вчиненні злочину (кримінальна справа підлягає закриттю за відсутністю події злочину); в) засуджені обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, і відбувають покарання; г) відбули покарання, але мають непогашену чи незняту судимість.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

У примітці до статті 185 КК України, диференційовано кваліфікуючі ознаки таємного викрадення чужого майна за розміром завданої матеріальної шкоди, тобто закріплено поріг відповідальності для кваліфікації цих кримінальних правопорушень за ознаками: "значна шкода", "великий розмір", "особливо великий розмір". Натомість Кримінальний кодекс України не містить мінімального порогу - розміру матеріальної шкоди, з якого настає кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжки) чи шахрайства.

Статті 185, 190, 191 КК України фактично містять відсилку до статті 51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (надалі - Закон №3886-ІХ).

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п.5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1пункту 169.1статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до пп. 169.1.1 пункту 169.1 ст.169 Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь - якого платника податку. Таким чином два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян дорівнює 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 07 жовтня 2024 року у справі № 278/1566/21 зазначено, що із часу набуття 09 серпня 2024 року чинності Законом N 3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК може настати, лише якщо розмір викраденого перевищує 2 неоподаткованих мінімумів. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст. 51 КУпАП.

У той же час Суд наголошує, що визначення суми, яка дорівнює 2 неоподаткованим мінімумам, здійснюється виходячи з розміру неоподаткованого мінімуму, що діяв на час вчинення відповідного діяння. Зміни, внесені Законом України № 3886-IX, мають зворотну дію в часі.

Судом встановлено, що вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2015 року за ч. 2 ст. 185 КК України ОСОБА_1 засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі статті 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки.

Внаслідок умисної злочинної діяльності ОСОБА_1 потерпілому від кримінальних правопорушень заподіяно матеріальну шкоду у розмірі 612,50 грн. (ч. 2 ст. 185 КК України), діяння вчинене 03 серпня 2015 року. Станом на 01 січня 2015 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1218 грн.

У зв`язку із зазначеним, оскільки кримінальна протиправність і караність діяння, за вчинення якого засуджено ОСОБА_1 усунута, суд приходить до висновку про те, що на підставі ч. 2 ст. 74 КК України ОСОБА_1 необхідно звільнити від призначеного покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2015 року за ч. 2 ст. 185 КК України. В цій частині клопотання засудженого ОСОБА_1 є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Крім того, вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2021 року за ч. 2 ст. 289 КК України засуджено ОСОБА_1 та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років 3 (три) місяці позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.12.2015 року, остаточно призначено ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі строком 5 років 5 місяців.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.289 КК України за вчинення якого ОСОБА_1 відбуває покарання, відповідно до вимог закону не є таким, що входять до поняття «дрібного викрадення чужого майна», тому підстави для звільнення ОСОБА_1 від покарання за вказаним вироком відсутні.

Оскільки суд звільняє на підставі ч. 2 ст. 74 КК України ОСОБА_1 від покарання, призначеного за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.12.2015 року, а частину невідбутого покарання за цим вироком частково приєднано, а саме приєднано покарання у виді 2 (двох) місяців позбавлення волі до вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2021 року за ч. 2 ст. 289 КК України цей вирок підлягає уточненню в порядку ст.ст. 537-539 КПК України.

У цій ситуації відсутні підстави для застосування положень статті 71 КК України, тому ОСОБА_1 слід вважати засудженим за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2021 року за ч. 2 ст. 289 КК України засуджено ОСОБА_1 до покарання у виді 5 (п`яти) років 3 (три) місяці позбавлення волі без конфіскації майна.

Також судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 засуджений 02 червня 2022 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України та призначено останньому покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим часткового складання призначених покарань, виді позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначеного покарання з покаранням призначеним за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.07.2021 року, остаточно призначено ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі строком 5 років 6 місяців без конфіскації майна.

Внаслідок умисної злочинної діяльності ОСОБА_1 потерпілим від кримінальних правопорушень заподіяно матеріальну шкоду, розмір якої за кожним епізодом злочинної діяльності становить, відповідно: 14.04.2020 (ч. 3 ст. 185 КК України) 11 246,50 грн,

05.09.2020 (ч. 3 ст. 185 КК України) 6 738,96 грн,

20.09.2020 (ч. 3 ст. 185 КК України) 7 248,70 грн.

Станом на 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2102,00 грн.

Таким чином розмір шкоди, завданої злочинами, передбаченими ч. 3 ст. 185 КК України за вчинення якого ОСОБА_1 засуджено вироком Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області від 02.06.2022 року, перевищує розмір двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тому Закон України № 3886-ІХ не має зворотну дію у часі щодо засудженого та не підлягає застосуванню.

Враховуючи вищевикладене підстави приведення вироку у відповідність до чинного законодавства та звільнення ОСОБА_1 від покарання, призначеного йому вироком Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області від 02.06.2022 року відсутні, адже розмір матеріальної шкоди, завданої потерпілому внаслідок шахрайських дій, становить більше двох розмірів неоподаткованого мінімуму доходів громадян, встановленого на 2020 року, а саме більш ніж 2102 (дві тисячі сто дві ) гривні.

Крім того, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 309 КК України за вчинення якого ОСОБА_1 відбуває покарання за вироком Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області від 02.06.2022 року, не підпадає під дію положень статті 51 КУпАП, тому в цій частині Закон України № 3886-ІХ за колом осіб та за предметом правового регулювання не пощирюється відносно засудженого.

Отже, підстави для застосування положень частини 2 статті 74 КК України (особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання), відсутні, адже караність діянь в розрізі кожного вироку не усунута законом, на який покликається засуджений..

Відтак в цій частині заява засудженого задоволенню не підлягає.

Між тим, в подальшому ОСОБА_1 був засуджений 27 вересня 2022 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання призначеного цим вироком більш суворим, призначеним вироком Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області від 02 червня 2022 року остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

Внаслідок умисної злочинної діяльності ОСОБА_1 потерпілим від кримінальних правопорушень заподіяно матеріальну шкоду, розмір якої за кожним епізодом злочинної діяльності становить, відповідно: 01.06.2019 (ч. 3 ст. 185 КК України) 560,00 грн,

Станом на 01 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1921,00 грн.

У зв`язку із зазначеним, оскільки кримінальна протиправність і караність діяння, за вчинення якого засуджено ОСОБА_1 усунута, суд приходить до висновку про те, що на підставі ч. 2 ст. 74 КК України ОСОБА_1 необхідно звільнити від призначеного покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2022 року за ч. 3 ст. 185 КК України.

В цій частині клопотання засудженого ОСОБА_1 є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Крім того, в подальшому ОСОБА_1 був засуджений 27 грудня 2022 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за: за ч. 1 ст. 119 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців; за ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2022 року, остаточно призначено ОСОБА_1 покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.119, ч. 1 ст. 122 КК України за вчинення яких ОСОБА_1 відбуває покарання, відповідно до вимог закону не є таким, що входять до поняття «дрібного викрадення чужого майна», тому підстави для звільнення ОСОБА_1 від покарання за вказаним вироком відсутні.

Крім того, оскільки суд на підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільняє ОСОБА_1 від покарання призначеного за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2022 року за ч. 3 ст. 185 КК України, яким останній засуджений до покарання у виді 4 років позбавлення волі, в порядку статтей 537-539 КПК України необхідно уточнити вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2022 року, оскільки покарання за цими вироками призначено з урахуванням частини 4 статті 70 КК України за принципом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Враховуючи, що підстави для уточнення вироку від 02 червня 2022 року Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, а також те, що покарання за вироком від 27.09.2022 року за ст. 185 КК України поглинуто покаранням за вироком від 02.06.2022 року ( призначено з урахуванням ч.4 ст. 70 КК України за принципом поглинання менш суворого покарання більш суворим), при уточненні вироку від 27.12.2022 року необхідно застосувати той же принцип за частиною 4 статті 70 КК України - принцип поглинання менш суворого покарання, більш суворим покаранням.

Таким чином, ОСОБА_1 слід вважати засудженим за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2022 року : за ч. 1 ст. 119 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців; за ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2022 року, остаточно призначено ОСОБА_1 покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

Керуючись ст.74, КК України, ст.ст.537, 539 КПК України, Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення» та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів», суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву засудженого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про приведення вироку у відповідність до чинного законодавства (пункт 13 частини 1 статті 537 КПК України: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України) задовольнити частково.

На підставі частини 2 статті 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2015 року за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі статті 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, у зв`язку з усуненням караності діяння.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вважати засудженим:

- за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2021 року за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

- за вироком від 02 червня 2022 року Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України, ч. 1 ст. 309 КК України з урахуванням ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначеного покарання з покаранням призначеним за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.07.2021 року, остаточно призначено ОСОБА_1 покаранняу виді позбавлення волі строком 5 років 6 місяців без конфіскації майна.

На підставі частини 2 статті 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2022 року за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком 4 роки.

ОСОБА_1 а, ІНФОРМАЦІЯ_1 вважати засудженим за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2022 року :за ч. 1 ст. 119 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців; за ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2022 року, остаточно призначено ОСОБА_1 покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Відповідно до частини 3 статті 395 КПК України для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги - ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: О. В. Чайкіна