ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2025 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001096 від 07.07.2023 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, який має на утриманні малолітню дитину, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

14.12.2012 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст. 69, ч. 1 ст. 70 КК України, до 1 року 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців;

16.04.2013 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, за ч. 2 ст. 185, ст. 70, ст. 71 КК України, до 2 років 1 місяця позбавлення волі;

11.07.2013 Орджонікідзевським районним судом міста Запоріжжя, за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України, до 2 років 3 місяців позбавлення волі;

02.10.2013 Орджонікідзевським районним судом міста Запоріжжя, за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України, до 3 років 6 місяців позбавлення волі. 23.05.2016 звільнений по відбуттю строку покарання;

20.12.2018 Чаплинським районним судом Херсонської області, за ч. 3 ст. 408 КК України, до 5 років позбавлення волі;

14.03.2019 Ленінським районним судом міста Запоріжжя, за ч. 2 ст. 186 ч. 2 ст. 185 ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до 6 років позбавлення волі. 14.05.2021 звільнений по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

25 травня 2023 року приблизно о 20 годині 00 хвилин, ОСОБА_4 , діючи на ґрунті раптово виниклих з ОСОБА_6 неприязних відносин, знаходячись на автомобільній стоянці, розташованій неподалік від верхньої частини каскаду фонтанів «Райдуга», по проспекту Маяковського в місті Запоріжжя, маючи умисел на нанесення останньому тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс один удар долонею правої руки в область лівої щоки ОСОБА_6 .

Після цього, ОСОБА_4 , з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, наніс почергово один удар кулаком лівої руки в область правої частини нижньої щелепи потерпілого, один удар кулаком правої руки в область лівої частини нижньої щелепи потерпілого, один удар правою ногою у взутті в область лівої частини нижньої щелепи потерпілого, внаслідок чого ОСОБА_6 впав спиною на асфальт, та вдарився лівою рукою та потилицею.

Далі, ОСОБА_4 , продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , наніс один удар лівою ногою у взутті в область підборіддя останнього. Своїми злочинними діями ОСОБА_4 , відповідно до висновку експерта № 1291п від 14.08.2023 спричинив ОСОБА_6 наступні тілесні ушкодження:

1) Відкритий перелом тіла нижньої щелепи праворуч; закритий перелом виросткового відростка нижньої щелепи ліворуч; закритий перелом присереднього надвиростка лівої плечової кістки, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалий розлад здоров`я.

2) Садна на тім`яній ділянці ліворуч, лівої лопаткової ділянки, лівого ліктьового суглобу, правого ліктьового суглоба, лівого променево-зап?ясткового суглоба; крововиливи на слизовій оболонці в ділянці язика, які самі за собою кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України визнав повністю, та пояснив, що 25.05.2023 року ввечері, він з друзями сидів на лавці, яка розташована неподалік від верхньої частини каскаду «Райдуга». Помітивши, що потерпілий ОСОБА_6 знімає їх на телефон, як йому тоді здалося, він з товаришем підійшов до нього та попрохав показати відео, на що останній відмовив, у результаті чого між ними виникла сутичка. Під час якої потерпілий наніс його другу удар рукою, а обвинувачений у відповідь вдарив потерпілого ногою у підборіддя, в результаті чого останній впав на землю, таа він наніс ще 2 удари рукою, точного місця ударів не пам`ятає.

Потерпілий ОСОБА_6 , у судовому засіданні пояснив, що 25.05.2023 року він, знаходячись на автомобільній стоянці, розташованій у верхній частині каскаду фонтанів «Райдуга», знімав на телефон машину друга, у цей час до нього підійшли ОСОБА_4 з товаришем та почав вимагати його показати їм відео з TikTok, на що він зазначив, що немає даного застосунку, а тому не може показати їм відео. Дане непорозуміння, призвело до виникнення конфлікту, під час якого, обвинувачений вдарив його рукою по шиї, а його друг почав на нього кидатися з кулаками, на що він вдарив його у відповідь, у цей час підійшли товариші потерпілого та почали їх заспокоювати. Вже після завершення сутички, до нього підійшов обвинувачений та наніс спочатку два удари рукою в щелепу, а потім вдарив його ногою в обличчя, від чого він впав на землю, а ОСОБА_4 наніс йому ще один удар ногою в обличчя.

Враховуючи те, що обвинувачений не оспорював фактичні обставини справи і судом встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілого, дослідженням даних про особу обвинуваченого, процесуальних документів, необхідних для ухвалення вироку. При цьому суд роз`яснив наслідки, передбачені ч. 3 ст. 349 КПК України, переконався у добровільності позицій та правильному розумінні учасниками судового провадження наслідків відмови від дослідження інших доказів, що позбавляє їх права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку

Враховуючи викладене, суд, допитавши у судовому засіданні потерпілого, обвинуваченого, дослідивши матеріали, які характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведені повністю.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя момент заподіяння але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України, виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до положень статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдання фізичних страждань або приниження людської гідності.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином.

Обставинами, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнає щире каяття.

Відповідно до ст.67 КК України обставин, що обтяжує покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Відповідно до положень ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого кримінального правопорушення як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан, тощо.

Дослідивши дані про особу обвинуваченого, суд встановив, що останній є учасником бойових дій, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружений, має на утриманні малолітню дитину, однак раніше неодноразово судимий за скоєння злочинів проти власності, судимість за які у встановленому законом порядку не знята та не погашена, офіційно не працевлаштований, жодних заходів на відшкодування потерпілому завданих збитків не вжив.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, відомостей про особу обвинуваченого та його ставлення до скоєного ним злочину, позиції прокурора, потерпілого, які наполягали на призначенні покарання у виді позбавлення волі, того факту, що обвинувачений, який раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, на шлях виправлення не став, суд прийшов до висновку, що з метою захисту інтересів суспільства, виправлення та запобігання вчиненню нових правопорушень, обвинуваченому необхідно призначити покарання частиною першою статті 122 КК України у виді позбавлення волі.

На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання є справедливим, співмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення ним нових злочинів, а також буде відповідати таким принципам Конвенції, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета і невідворотність покарання.

Так, у розумінні ЄСПЛ, покарання повинне встановлювати новий додатковий обов`язок для особи, який випливає з факту вчинення кримінального правопорушення. Автономна концепція поняття «покарання» у практиці ЄСПЛ передбачає, що покарання переслідує подвійну мету: покарання і стримування від вчинення нових злочинів, а застосування принципу пропорційності дає можливість встановити орієнтир для держави у виборі адекватних засобів реагування на конкретні кримінально-карані діяння.

Вирішуючи заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 11 780,00 грн. та моральної шкоди у розмірі 30 000,00 грн., завданої кримінальним правопорушенням, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог статті 129 цього Кодексу, за результатами розгляду позову суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє його повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно положень ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

За приписами ст.1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Щодо позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди суд зазначає наступне.

Так, в обґрунтування розміру матеріальної шкоди позивач посилається на те, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_4 він зазнав матеріальних збитків у зв`язку з лікуванням та придбанням медикаментів на загальну суму 11 780,00 грн.

ОСОБА_4 під час розгляду справи зазначив про те, що визнає цивільний позов в частині відшкодування матеріальної шкоди у разі документального підтвердження понесення таких витрат.

Враховуючи те, що позивачем були надані належні докази на підтвердження понесених витрат на лікування та придбанням медикаментів на загальну суму 11 780,00 грн, а також враховуючи позицію ОСОБА_4 щодо визнання цих витрат, суд доходить висновків, що позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.

Так, ОСОБА_4 не визнав заявленої позивачем моральної шкоди у розмірі 30 000,00 грн.

Відповідно до п.9 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно із ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її спричинила.

Вирішуючи питання щодо наявності спричинення потерпілому моральної шкоди та визначення розміру шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд враховує роз`яснення пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У пункті 9 вищевказаної постанови роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, враховуються вимоги розумності і справедливості, оскільки моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Судом встановлено, що внаслідок злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_6 були завдані тілесні ушкодження, внаслідок чого йому було завдано моральну шкоду, яка виразилася в душевній травмі, психологічних стражданнях, вимушених змінах у його життєвих стосунках.

Таким чином, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить із вимог ст.ст. 23, 1167 ЦК України, роз`яснень, що викладені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та вважає суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн. такою, що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, з врахуванням обставин, за яких було спричинено ОСОБА_6 моральну шкоду, ступінь вини обвинуваченого, характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань ОСОБА_6 , і яка на думку суду, буде достатньою для відшкодування моральної шкоди, яку потерпілий отримав внаслідок неправомірних дій обвинуваченого.

З урахуванням вищезазначеного, цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню частково.

Згідно відомостей з ЄДРСР ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.07.2024 року за матеріалами іншого досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0000951 від 16.07.2024 року ( справа № 335/8247/24), до ОСОБА_4 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, який рахується з 17 липня 2024 року. Строк перебування особи у слідчому ізоляторі чи іншому місці попереднього ув`язнення може бути зараховано лише в межах того самого кримінального провадження, у якому до особи було застосовано попереднє ув`язнення. На це вказав Верховний Суд у постанові від 4 червня 2024 року по справі №523/11745/22.Тому суд в строк відбування покарання ОСОБА_4 не зараховує строк попереднього ув`язнення по іншому кримінальному провадженню

У даному кримінальному провадженню запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався. Під час судового розгляду клопотань про обрання запобіжного заходу від учасників судового провадження не надходило, тому підстав для цього суд не вбачає.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до статті 100 КПК України.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 369, 373, 374, 376, 615 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

Строк покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди завданої злочином задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) матеріальну шкоду завдану злочином у розмірі 11 780 (одинадцять тисяч сімсот вісімдесят) гривень 00 копійок, та моральну шкоду завдану злочином у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

Речові докази: диск для лазерних систем зчитування формату «CD-R», на якому містяться відео файл під назвою: document_485402390, - залишити в матеріалів кримінального провадження №0001096 від 07.07.2023 року.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Для осіб, які перебувають під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення копії судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Суддя ОСОБА_1