Справа № 519/100/25
Провадження № 1-кс/519/34/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2025 м. Південне

Слідчий суддя Южного міського суду Одеської області ОСОБА_1 розглянувши матеріали скарги адвоката ОСОБА_2 , в інтересах ОСОБА_3 , на неправомірні дії службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 у порядку ст. 206 КПК України,

ВСТАНОВИВ:

До Южного міського суду Одеської області надійшла вищезазначена скарга, в якій зазначено, що 18 січня 2025 року, приблизно о 09.30 год., біля населеного пункту с. Біляри Одеського р-ну Одеської обл., службові особи ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснили затримання громадянина ОСОБА_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та який перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 . Підстава затримання - перебування в розшуку військовозобов`язаного.

Представникам ІНФОРМАЦІЯ_3 дружиною скаржника було надано копії документів на підтвердження того, що ОСОБА_3 13.01.2025 подано до ІНФОРМАЦІЯ_2 заяву про надання відстрочки від мобілізації на підставі п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (копія даної заяви вилучена представниками ТЦК).

На сьогоднішній день вирішується питання призначення ОСОБА_3 опікуном ОСОБА_4 у судовому порядку (справа № 469/1529/24).

Вказані документи представниками ІНФОРМАЦІЯ_3 не було взято до уваги, та за наявності інформації із застосунку «Резерв+» про проходження ОСОБА_3 військово-лікарської комісії від 27.07.2024, представниками РТЦК повідомлено дружину скаржника про направлення його 19.01.2025 до 18 Регіональної ВЛК (вул. Пироговська. буд. 2, м. Одеса) для проходження ВЛК.

Також, 19.01.2025 ОСОБА_5 двічі повідомляла представників поліції про незаконне тримання її чоловіка у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 більше трьох годин. Будь-якої відповіді на свої звернення до теперішнього часу не отримала.

Відповідно до вищевикладеного, скаржник зазначає, що ОСОБА_3 являється таким, що незаконно позбавлений волі представниками органу влади.

На цих підставах заявник просить визнати незаконними дії посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо незаконного утримання та звільнити ОСОБА_3 .

Дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя дійшов наступного.

Європейський суд з прав людини у справі «Мельник проти України» зазначив, що право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Відповідно до вимог п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя здійснює судовий контроль за дотриманням прав, свобод та осіб у кримінальному провадженні.

Кримінальне провадження досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України).

Положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України передбачено, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

Згідно з ч.1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 206 КПК України слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установи тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням вимогам режиму цих установ.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями) підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК України.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями) установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Отже, відповідно до ч. 1 ст. 206 КПК України та Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями) слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержатися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, чи ізоляторі тимчасового тримання.

Як вбачається з матеріалів провадження, адвокат ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , звернулася до Южного міського суду Одеської області із скаргою в порядку ст. 206 КПК України, в якій просить постановити ухвалу про звільнення ОСОБА_3 від незаконного утримання представниками ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до ч. 2 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

З аналізу ст. 206 КПК України можна зробити висновок, що слідчий суддя забезпечує дотримання прав особи, яка тримається під вартою органом державної влади чи службовою особою, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку.

Глава 18 КПК України, ст. 206 КПК України регламентує відносини під час досудового розслідування, а саме запобіжні заходи, затримання особи.

Зі скарги адвоката ОСОБА_2 вбачається, що викладені в ній обставини не відносяться до правовідносин, які регулюються нормами КПК України, оскільки слідчий суддя здійснює судовий контроль за дотриманням прав, свобод та осіб у кримінальному провадженні. ОСОБА_3 не затримувався в порядку норм КПК України.

Таким чином у слідчого судді відсутні повноваження, визначені КПК України, для з`ясування підстав позбавлення волі особи в інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду скарги у порядку ст. 206 КПК України.

При цьому слідчий суддя зазначає, що заявник у разі порушення його прав чи інтересів службовими (посадовими) особами при здійсненні ними своїх повноважень, пов`язаними з мобілізацією, для судового захисту вправі звернутись з адміністративним позовом до адміністративного суду, а у разі вчинення щодо нього протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Стаття 206 КПК України не містить порядку ухвалення рішення слідчого судді про відмову у відкритті провадження, яке подано в порядку вказаної статті.

Проте ч. 4 ст. 304 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Слідчий суддя ухвалюючи рішення з цього питання виходить з вимог ч.6 ст. 9 КПК України, згідно з якою у разі якщо норми положення КПК України не регулюють, або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст. 7 КПК України.

Таким чином, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження за скаргою.

Керуючись статтями 3, 8, 29, 55 Конституції України, статтями 206, 208, 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження за скаргою адвоката ОСОБА_2 , в інтересах ОСОБА_3 , на неправомірні дії службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 у порядку ст. 206 КПК України.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження за скаргою надіслати особі, яка її подала, разом із скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_6