Номер провадження 1-кп/754/400/25
Справа№754/7907/24
Вирок

Іменем України

21 січня 2025 року м.Київ

Деснянський районний суд м. Києва у складі головуючого судді ОСОБА_1 за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0001101 від 06.05.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лозова Лозівського району Харківської області, громадянина України, не одруженого, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого у АДРЕСА_1 ; фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

24.04.2000 Лозівським міським судом Харківської області за ч.3 ст.206, ч.1 ст.142 КК України до 6 років позбавлення волі із конфіскацією майна;

13.07.2004 Лозівським міським судом Харківської області за ч.1 ст.152, ч.2 ст.153, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України до 7 років 4 місяців 1 дня позбавлення волі із конфіскацією майна;

10.10.2012 Лозівським міським судом Харківської області за ч.3 ст.296, ч.1 ст.122, ч.2 ст.152, ч.1 ст.70 КК України до 9 років позбавлення волі, 26.02.2021 звільнений по відбуттю покарання;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

встановив:

03.05.2024 приблизно о 01:00 год. ОСОБА_6 , перебуваючи за запрошенням власниці ОСОБА_5 у приміщенні квартири АДРЕСА_3 побачив у розпорядженні останньої мобільний телефон Redmi А2 Light Green, після чого у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, вчиненого в умовах воєнного стану. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, вчиненого в умовах воєнного стану, ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи умисно, протиправно, повторно, з корисливих мотивів, впевнившись, що його дії є таємними для ОСОБА_5 , скориставшись безпорадним станом останньої, яка в цей час спала, шляхом вільного доступу таємно викрав з бильця дивану мобільний телефон Redmi А2 Light Green,2 Gb RAM32 Gb ROM, моделі 23028 RN 4DG, Imei 1: НОМЕР_1 Imei 2: НОМЕР_2 , S/ НОМЕР_3 вартістю 1761грн. з сім карткою мобільного оператора «Київстар» НОМЕР_4 , яка матеріальної цінності для потерпілої не становить. Після чого, в цей же день, 03.05.2024 приблизно о 06:00 годині, ОСОБА_6 , доводячи до кінця свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, повторно, в умовах воєнного стану, утримуючи вищевказаний телефон при собі, залишив приміщення вказаної квартири, тим самим із місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_5 матеріальної шкоди на загальну суму 1761грн.

Органами досудового розслідування дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.4 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_6 свою провину у скоєнні інкримінованого злочину визнав частково, надавши покази, відповідно до яких заперечив наявність умислу на відкрите викрадення чужого майна. Не заперечуючи дату та час визначені у обвинувальному акті, вказав, що напередодні разом зі знайомою ОСОБА_5 вживали спиртні напої. Скориставшись тим, що потерпіла в стані алкогольного сп`яніння заснула, таємно для останньої заволодів мобільним телефоном, який перебував на бильці дивану у спальній кімнаті. Протягом ночі користувався мобільним телефоном, передивляючись розважальний контент, а вранці залишив приміщення квартири разом із телефоном. Наполягає, що потерпіла не була достеменно обізнана про заволодіння її телефоном, оскільки, висловлюючи підозри про знаходження телефону у його розпорядженні, не припиняла пошуки приміщенням квартири. Вказане дозволило ОСОБА_6 безперешкодно залишити приміщення квартири, стверджуючи про безпідставність підозр. Метою викрадення була особиста нажива, тому мобільний телефон через нетривалий час був реалізований на ринку «Лісовий».

Відтак, обвинувачений стверджує, що викрадення телефону відбувалось таємно, шляхом вільного доступу, скориставшись безпорадним станом потерпілої.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні надала покази, відповідно до яких підтвердила знайомство із ОСОБА_6 та спільне вживання спритного напередодні подій. Так, 03.05.2024 у нічний час запросила до себе в квартиру ОСОБА_6 , де лягли спати у різних кімнатах. Серед ночі відчула, як ОСОБА_6 зайшовши до неї в кімнату, взяв її мобільний телефон із бильця дивану та протягом ночі дивився розважальний контент. Сподіваючись повернути вранці телефон, жодних вимог до останнього не висувала. На ранок 03.05.2024, ОСОБА_6 почав збиратись, заперечуючи наявність у нього телефону. На її вимогу повернути телефон запропонував шукати його серед речей в приміщенні квартири. З метою полегшення процедури пошуку, ОСОБА_5 звернулась до сусідки, яка повинна була зателефонувати на її номер, а вона, перебуваючи у приміщенні власної квартири, за звуком виклику мала відшукати телефон. Повернувшись до приміщення квартири, звукового сигналу не почула, разом з цим зазначає, що з кишень штанів ОСОБА_6 періодично розповсюджувався звук надходження інформаційних повідомлень. Незважаючи на це, ОСОБА_6 заперечив наявність у нього телефону та вона продовжила шукати його в приміщенні квартири. Після уходу ОСОБА_6 зрозуміла недоцільність подальших пошуків та звернулась до правоохоронних органів.

Свідок ОСОБА_8 суду показала, що проживає по сусідству із ОСОБА_5 , яка періодично звертається по допомогу із розшуку телефону, який через зловживання спиртним губить у приміщенні власної квартири. Так, 03.05.2024 вранці, до неї звернулась потерпіла, яка повідомила, що загубила мобільний телефон та просила зателефонувати на її номер для полегшення пошуку. З часом дізналась, що телефон в неї був викрадений раніш знайомою особою. Через систематичний характер таких звернень, у черговий раз не звернула увагу на повідомлення потерпілої, та до квартири останньої не заходила.

Свідок ОСОБА_9 повідомив, що офіційно працює ФОП на ринку «Юність», основною діяльністю якого є сервісне обслуговування та продаж мобільних телефонів. На початку травня 2024 року до нього звернувся обвинувачений з метою реалізації мобільного телефону, на який не мав документів. Зробивши фото особи, яка принесла телефон, придбав його за 800грн. В подальшому, за добровільної згоди видав вказаний телефон працівникам поліції разом із фотозображенням особи, яка його принесла на реалізацію.

Дослідженням письмових доказів сторони обвинувачення, судом встановлені фактичні обставини правопорушення та перевірені твердження сторін щодо спрямованості умислу та характеру вчиненого правопорушення.

Так, протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 06.05.2024 потерпіла ОСОБА_5 , будучи повідомленою про відповідальність за ст.383 КК України за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, старшому оперуповноваженому СПК ВП №2 Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_10 вказала обставини правопорушення, відповідно до яких стверджувала, що «03.05.2024 приблизно о 01:00 год по АДРЕСА_3 виявила відсутність мобільного телефону Redmi А2.»

За протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.05.2024, потерпіла ОСОБА_5 надала покази за якими свідчила, що після того, як знайомий - ОСОБА_6 залишив приміщення її квартири, виявила пропажу мобільного телефону. За результатами слідчої дії, без сумніву вказала на фото за №1, на якому зображений ОСОБА_6 , згідно довідки до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками.

Протоколом огляду місця події від 07.05.2024, на території ринку «Лісовий» (колишня назва «Юність), розташованого по вул. Миропільській, 2 у м. Києві, ОСОБА_9 , добровільно видав працівникам поліції мобільний телефон Redmi А2 разом із фотозображенням чоловіка, який приніс його на реалізацію. За часом створення фотозображення зафіксовано «субота 09:23», що відповідно до календаря є 04.05.2024.

За протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.05.2024, свідок ОСОБА_9 вказав на фотозображення №3, вказавши, що зазначена особа 04.05.2024 о 09:23 год принесла телефон Redmi А2 на реалізацію. Згідно довідки до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, на фото за №3 зображений - ОСОБА_6

23.05.2024 за місцем мешкання потерпілої було проведено огляд місця події, в ході якого ОСОБА_5 вказала на бильце дивана, де 03.05.2024 приблизно о 01:00 год вона залишила телефон Redmi А2. За твердженнями останньої, залишивши приміщення кімнати, через нетривалий час виявила відсутність телефону.

Висновком експерта №СЕ-19/11-24/28379-ТВ, проведеного 09.05.2024 Київським НДЕКЦ, визначена ринкова вартість наданого на дослідження мобільного телефону «Xiaomi Redmi А2 2/32Gb», яка станом на 03.05.2024 могла становити 1761 грн.

Водночас, вирішуючи питання кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 , суд зазначає наступне.

Так, стороною обвинувачення дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Виходячи зі змісту статті 186 КК України грабіж це відкрите викрадення чужого майна, а саме: викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка, у свою чергу, усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.

Разом із цим, зі змісту статті 185 КК України вбачається, що крадіжка є таємним викраденням чужого майна. При цьому основною умовою є те, що, здійснюючи викрадення, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

При цьому, розмежовуючи крадіжку і грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій. У зв`язку з цим викрадення належить кваліфікувати як крадіжку не лише тоді, коли воно здійснюється за відсутності потерпілого, але й у присутності сторонніх осіб, які не усвідомлюють факту викрадення майна і не можуть дати йому належної оцінки (психічно хворі, малолітні). Викрадення є таємним і в тому разі, коли воно відбувається у присутності потерпілої особи за умови, що винна особа не знає про це чи вважає, що робить це непомітно для неї, а також тоді, коли викрадення вчиняється у присутності особи, якій доручено майно, але вона перебуває в такому стані, що виключає можливість усвідомлювати значення того, що відбувається (сон, непритомність, стан сп`яніння).

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 пояснила, що непомітно для ОСОБА_6 спостерігала за його діями під час викрадення її майна. Так, створюючи для винної особи уяву власної безпорадності через сон, непомітно для останнього спостерігала за його діями при заволодінні майном. В подальшому, переміщуючись вночі квартирою, не висуваючи вимог щодо повернення майна, бачила як останній потайки від неї використовує телефон, передивляючись розважальний контент. Аналіз наведених свідчень потерпілої дозволяє зробити висновок, що обвинувачений, вчинивши дії спрямовані на заволодіння вказаним майном, був переконаний, що його дії залишились непомітними для потерпілої.

Подальші вимоги потерпілої до ОСОБА_6 про повернення майна мали місце за спливом значного проміжку часу, під час спроби останнім залишити приміщення квартири. Звертає на себе увагу той факт, що твердження потерпілої про заволодіння її майном, саме ОСОБА_6 носили вірогідний характер, оскільки остання не залишала надію знайти телефон серед речей домашнього вжитку для чого зверталась по допомогу до сусідки, не припиняючи пошуки в квартирі. Звертає на себе увагу той факт, що за відсутності потерпілої у приміщенні квартири протягом часу необхідного для звернення до сусідів, ОСОБА_6 , незважаючи на можливість бути викритим у вчиненні злочину, залишався на місці події, створюючи уяву непричетності до викрадення телефону. Наведена поведінка обвинуваченого є неприйнятною при доведенні ознак правопорушення, пов`язаного із відкритим викраденням чужого майна (грабунком). Твердження потерпілої про надходження звукових сигналів на телефон, який на той час перебував в кишені ОСОБА_6 , є недоведеним та маловірогідним фактом, оскільки не завадив останньому безперешкодно залишити приміщення квартири. За наявності такої інформації та наявності об`єктивних підозр у незаконному заволодінні телефоном, остання мала вчинити активні дії, спрямовані на викриття злочину вчиненого ОСОБА_6 . Замість цього, потерпіла за спливом трьох діб звертається до поліції, де приховує інформацію про вчинення відкритого викрадення майна саме ОСОБА_6 . Протягом всього досудового слідства, приймаючи активну участь у слідчих діях, потерпіла жодного разу не вказала про відкритий характер заволодіння її майном. Водночас, будь-яких інших доказів, окрім показів потерпілої, на підтвердження факту саме відкритого заволодіння її майном, що є обов`язковою ознакою для грабежу, стороною обвинувачення суду не надано.

Таким чином, з урахуванням відсутності обов`язкової ознаки грабежу, а саме: відкритого заволодіння майном, в діях обвинуваченого ОСОБА_6 відсутній склад інкримінованого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч. 4 ст. 186 КК України на ч. 4 ст. 185 КК України, та вважає його вину доведеною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України і кваліфікує його дії як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану.

При цьому, досліджені судом докази у повному обсязі доводять позицію обвинуваченого ОСОБА_6 , що він таємно викрав майно потерпілої, підстав для критичної оцінки його версії, суд не вбачає.

Водночас, Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 № 3886-IX (далі - Закон №3886-ІХ), який набрав чинності 09.08.2024, встановлено, що дії щодо викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (тобто, до 3028 грн.) - є дрібною крадіжкою, за яку настає відповідальність за ст. 51 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Відповідно до пункту 5 підрозділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації злочинів або порушень, для яких сума неоподаткованого мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 ПКУ для відповідного року.

При цьому, підпунктом 169.1.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи на 1 січня 2024 складає 3028 грн 00 коп., а отже, сума соціальної пільги у 2024 році становить 1 514 грн 00 коп. (3 028 грн : 50% = 1 514 грн 00 коп.). Це вказує, що для кваліфікації правопорушення адміністративного чи кримінального (не розмір штрафу як покарання) неоподатковуваний мінімум у 2024 року становить 1 514 грн 00 коп., тому два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в розумінні ст. 51 КУпАП станом на 01.01.2024 складає 3028 грн 00 коп.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За змістом ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Аналізуючи наведені положення законів, слід дійти висновку, що відбулась втрата чинності закону, шляхом прийняття нового закону і відповідно визначення нових меж між адміністративним правопорушенням (дрібної крадіжки) та кримінальним правопорушенням (крадіжки). Бо наразі не є кримінально карним діянням - викрадення чужого майна, вартість якого становить до 3028 грн 00 коп. у 2024 році, ураховуючи положення ст. 5 КК України (часткова декриміналізація).

Таким чином, внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Відповідно до формулювання обвинувачення, яке визнане судом доведеним, ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану. Водночас, розмір заподіяної шкоди на момент вчинення злочину становить 1761 грн, що є меншим за встановлений у 2024 році неоподатковуваний мінімум доходів громадян, що відповідно складало 3028 грн, який був необхідним для настання кримінальної відповідальності за крадіжку, вчинену у 2024 році, а відтак протиправні дії, вчинені обвинуваченим, які містили у собі склад злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КУК України на день його вчинення, станом на сьогодні перестали бути кримінально-карними, а тому, ураховуючи положення статті 5 КК України, судом має бути прийнято рішення про закриття цього кримінального провадження у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Визначаючи норму кримінального процесуального закону, на підставі якої має бути закрито дане кримінальне провадження, суд виходить з наступного.

Так, Законом України від 01.12.2022 № 2810-ІХ (набув чинності 29.12.2022) внесено зміни до КПК. В наслідок набуття цим Законом чинності зазнала змін стаття 284 КПК, її доповнено такими підставами для закриття кримінального провадження судом як «втрата чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння», частину сьому доповнено абзацом четвертим такого змісту: «Ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої або пунктом 1-2 частини другої цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених статтею 479-2 цього Кодексу», а також Кодекс доповнено Главою 36-1 «Кримінальне провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність».

З аналізу змісту положень ст.ст.284, 479-2 КПК України слідує, що суд може закрити кримінальне провадження з підстав, передбачених п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК лише у разі отримання згоди обвинуваченого на таке закриття. В разі ж відсутності згоди обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п.1-2 ч.2 ст.284 КПК України.

У цій справі суд не міг запитати згоду обвинуваченого ОСОБА_6 на закриття кримінального провадження відносно нього на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК, оскільки висновку про відсутність в діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, який ставився йому у вину стороною обвинувачення та про перекваліфікацію його дій на ч.4 ст.185 КК України суд дійшов у нарадчій кімнаті за результатами розгляду справи по суті. Тому суд має також вирішити чи має місце в даному випадку згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК.

Аналізуючи позицію обвинуваченого ОСОБА_6 у цій справі на предмет наявності його згоди на закриття кримінального провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК, суд враховує, що ОСОБА_6 свою вину у викраденні майна потерпілої за викладених обставин визнавав повністю, стверджуючи про таємний характер своїх дій, а відтак слід дійти висновку та констатувати в даному випадку наявність згоди обвинуваченого на закриття кримінального провадження відносно нього з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК. Тому, з урахуванням, що судом встановлено вчинення ним діяння, яке на час вчинення підпадало під ознаки злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд у цій справі має закрити кримінальне провадження з підстави, передбаченої п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України

Таким чином, з урахуванням того, що Законом №3886-ІХ підвищена межа, з якої настає кримінальна відповідальність, в тому числі за крадіжку, а також розміру заподіяної шкоди, яка настала внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 і встановлення судом згоди обвинуваченого на закриття кримінального провадження, суд вважає, що в даному випадку вказані обставини є підставою для закриття кримінального провадження за п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК.

У зв`язку із закриттям кримінального провадження відносно ОСОБА_6 , суд вважає за необхідне застосований до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою скасувати.

Відповідно до ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Стягнення процесуальних витрат, при закритті кримінального провадження, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалась кримінальна протиправна діяння, КПК України не передбачено.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що документально підтверджені витрати на залучення спеціаліста з числа експертів Київського НДЕКЦ, згідно довідці про витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні (висновок експерта від 09.05.2024 №СЕ-19/111-24/28379-ТВ) у сумі 1514грн. 56 коп., слід віднести на рахунок держави.

Питання про долю речових доказів суд вирішує у відповідності до положень ст.100 КПК України, зокрема речові докази, визнані такими постановою старшого слідчого СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_12 від 07.05.2024, а саме: мобільний телефон Redmi А2 Light Green,2 Gb RAM32 Gb ROM, моделі 23028 RN 4DG, Imei 1: НОМЕР_1 Imei 2: НОМЕР_2 , S/ nНОМЕР_5 , переданий до камери схову речових доказів Деснянського УП ГУНП у м. Києві, слід повернути у розпорядження законному володільцю, ОСОБА_5 .

Керуючись ст. ст. 284, 369-371, 373-375 КПК, суд

ухвалив:

Дії ОСОБА_6 перекваліфікувати з ч. 4 ст. 186 КК України на ч. 4 ст. 185 КК України.

Кримінальне провадження №0001101 від 06.05.2024 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння.

Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_6 у виді тримання під вартою скасувати та обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнити з-під варти в залі суду негайно.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням спеціаліста Київського НДЕКЦ, згідно довідці про витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні (висновок експерта від 09.05.2024 №СЕ-19/111-24/28379-ТВ) у сумі 1514грн. 56 коп., - віднести на рахунок держави.

Речові докази по справі:

мобільний телефон Redmi А2 Light Green,2 Gb RAM32 Gb ROM, моделі 23028 RN 4DG, Imei 1: НОМЕР_1 Imei 2: НОМЕР_2 , S/ nНОМЕР_5 , переданий до камери схову речових доказів Деснянського УП ГУНП у м. Києві, повернути у розпорядження законному володільцю, ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Київським апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення вироку надсилати його копію учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1