КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-сс/4809/146/25 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія - ст.309 КПК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2025 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

адвоката ОСОБА_9 , представника інтересів потерпілої ОСОБА_10 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , який здійснює захист підозрюваного ОСОБА_8 , ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05.03.2025, якою стосовно підозрюваного

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вознесенськ Миколаївської області, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, військовослужбовця Збройних Сил України на посаді оператора 3 групи спеціального призначення 8 роти спеціального призначення 3 загону спеціальних операцій військової частини НОМЕР_1 , у званні старшого солдата, зареєстрованого та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 12 години 00 хвилин 05.03.2025 до 12 години 00 хвилин 27.04. 2025 року, із визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Старший слідчий відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_11 звернувся до слідчого судді місцевого суду, у межах кримінального провадження № 0000118 від 18.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 .

Обставини вчинення кримінального правопорушення як їх наразі встановлено органом досудового розслідування, наступні.

ОСОБА_8 , 17.02.2025, у світлу пору доби, здійснював рух на транспортному засобі «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_12 , рухався з боку пров. Котовського у напрямку вул. Вишнева у с-ще Компаніївка Кропивницького району Кіровоградської області.

Здійснюючи рух в межах населеного пункту по вул. Шевченка, водій ОСОБА_8 проявив власну необережність та недбалість до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху, чим грубо порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3. (б, д) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №? 1306 (п. 1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за… технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху), позбавивши себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати транспортним засобом, щоб мати можливість постійно контролювати напрямок свого руху.

Під час подальшого руху вказаним транспортним засобом, приблизно о 16 годині 56 хвилин, водій ОСОБА_8 рухаючись ділянкою дороги з необмежною видимістю, маючи об`єктивну можливість виявити перешкоду для руху, яка виражалася у русі пішохода в попутному напрямку, не вжив жодних заходів для зменшення швидкості керованого ним транспортного засобу, чим грубо порушив вимоги п.п. 12.1 та 12.3 ПДР (п. 12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; п. 12.3 У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди), у результаті чого на відстані 1,3 м до лівого краю дороги та 16,6 м до кута будинку № 41, що за адресою вул. Шевченка с-ще Компаніївка Кропивницького району Кіровоградської області, без нагальної на те потреби, не пов`язаної із забезпеченням дорожнього руху України, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, де допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , 1968 року народження, яка у результаті дорожньо-транспортної пригоди отримала тілесні ушкодження та госпіталізована до відділення реанімації КНП «Кіровоградська обласна лікарня КОР».

При цьому, автомобіль «Mitsubishi Lancer», під керуванням ОСОБА_8 , отримав механічні пошкодження кузову, проте ОСОБА_8 продовжив рух, тим самим з місця вчинення кримінального правопорушення зник та переховувався від правоохоронних органів, чим грубо порушив вимоги п. 2.10 (а, б, в, г, ґ, д, е) ПДР (п. 2.10. У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: a)негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил; в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди; г) вжити можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я; ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті «г» пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди; д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських; е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди).

Підозру у вчиненні даного кримінального правопорушення ОСОБА_8 оголошено 27.02.2025.

Слідчим суддею розглянуто клопотання слідчого, задоволено це клопотання і застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави.

Слідчий суддя врахував обґрунтованість підозри ОСОБА_8 , тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, яке є тяжким, хоч необережним, але таким, що спричинило тяжкі наслідки у вигляді шкоди здоров`ю особи, особу підозрюваного, який після вчинення ДТП зник з місця пригоди. Встановлено й наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України: переховуватись від досудового розслідування та/або суду, чинити незаконний вплив на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні.

Із судовим рішенням слідчого судді не погоджується сторона захисту, адвокат ОСОБА_7 , який здійснює захист підозрюваного, оскаржує ухвалу слідчого судді і в апеляційній скарзі просить скасувати її, відмовити у задоволенні клопотання слідчого, застосувати щодо ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що прокурор не довів й не підтвердив наявність ризиків ст. 177 КПК України, не підтвердив, що інші запобіжні заходи недостатні для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Підозрюваний ОСОБА_8 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, перепросив у потерпілої сторони, має намір відшкодувати спричинену потерпілій шкоду, не судимий, не притягався до кримінальної відповідальності, має постійне місце реєстрації та проживання, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не числиться, на утриманні неповнолітня дитина, військовослужбовець та учасник бойових дій.

За таких обставин, сторона захисту переконана, що застосування найсуворішого запобіжного заходу стосовно ОСОБА_8 є безпідставним.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку сторони захисту (підозрюваного ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_7 ) на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечив апеляційну скаргу, думку представника потерпілої, адвокатки ОСОБА_9 , яка висловилась на заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали клопотання та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути розбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу; запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів зважає на висновки Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд; при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя; при ризику вчинення ним подальших правопорушень; при ризику спричинення ним порушень громадського порядку. Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

Колегія суддів ураховує, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру. Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна це питання, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.

Встановлено, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Причетність ОСОБА_8 до інкримінованого кримінального правопорушення (обґрунтованість підозри) підтверджується наданими прокурором інформацією та фактами: рапортами працівників поліції, протоколом огляду місця ДТП від 17.02.2025, протоколом огляду місця події від 27.02.2025, протоколами огляду предмету та відеозапису від 20.02.2025, протоколи допиту свідків ОСОБА_13 від 20.02.2025, ОСОБА_14 від 19.02.2025.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Зважується на практику Європейського суду, - тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, позицію ЄСПЛ, яка висвітлена в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», - суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, відноситься до категорії тяжких, карається позбавленням волі на строк до восьми років. Наслідки, що настали, - тяжкі для здоров`я людини. Вчинення даного кримінального правопорушення характеризоване кваліфікованим складом, разом із тим характеризоване необережною формою вини.

Також, відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються й наступні обставини.

Підозрюваний ОСОБА_8 має місце реєстрації проживання і постійного проживання, не судимий, неодружений, без утриманців (наявна донька, яка виховується матір`ю дитини, з нею ж і мешкає), військовослужбовець ЗСУ, учасник бойових дій; стверджувати про наявність достатньо міцних соціальних зв`язків неможливо.

Як особа ОСОБА_8 , в цілому характеризується посередньо: по місцю проживання характеризований нейтрально як особа, на яку не надходило скарг, тимчасово обмежений у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості за сплатою аліментів, незадовільні характеристики по місцю проходження служби, самовільно залишив військову частину, по факту чого проведено службове розслідування.

Береться до уваги посткримінальна поведінка підозрюваного ОСОБА_8 , а саме зникнення з місця вчинення злочину, що йому інкримінується, ненадання допомоги потерпілій ОСОБА_10 , неповідомлення про подію до правоохоронних органів та медичних закладів, переховування від правоохоронних органів до його затримання.

Враховуючи зазначене вище у сукупності, можливо стверджувати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Зокрема, підозрюваний ОСОБА_8 , зважаючи на тяжкість інкримінованого злочину, усвідомлюючи міру покарання, що може йому загрожувати, беручи до уваги правовий дозвіл для військовослужбовців виїзду за кордон, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення можливої відповідальності, в тому числі на тимчасово окупованих та непідконтрольних територіях держави або вчинити спробу залишити територію держави.

Підозрюваний ОСОБА_8 може незаконно впливати на свідків, можливих очевидців, які підлягають допиту та проведенню за їх участі слідчих дій у кримінальному провадженні, котрі ще не допитані судом, а тому ризик впливу на останніх є реальним. Тим більше, підозрюваному відомі анкетні дані свідків.

Крім того, підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме штучно затягувати строки розслідування шляхом неявки до слідчого для участі у слідчих діях, суду з різних причин, намагатись приховувати від слідства дійсні обставини кримінального правопорушення, суттєві факти, необхідні для встановлення істини у провадженні, і які мають значення у кримінальному провадженні, тощо.

З огляду на означене, колегія суддів прийшла до висновку, що слідчий суддя місцевого суду правильно оцінив наявні ризики та обґрунтовано задовольнив клопотання органу досудового розслідування, обравши стосовно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, також запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а у такому випадку не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства; обраний відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за вказаних обставин справи, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії суддів, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту, в тому числі з приводу неврахування слідчим суддею вимог ст. ст. 177-178 КПК України, спростовуються зазначеним вище. У конкретному випадку, обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою обумовлено процесуальною необхідністю та є доцільним у межах даного кримінального провадження.

Крім того, слідчим суддею визначено й альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Беручи до уваги зазначене, виходячи з положень ст. 177-178 КПК України, ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та матеріалів справи, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість постановленого слідчим суддею судового рішення, залишає оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 405, 407, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який здійснює захист підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05.03.2025, якою стосовно підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 12 години 00 хвилин 05.03.2025 до 12 години 00 хвилин 27.04. 2025 року, із визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 гривень, залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4