ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2025 Справа №607/26233/24 Провадження №1-кп/607/127/2025

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі с/з ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Тернополі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000104 від 01 листопада 2024 року стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернопіль, українця, громадянина України, неодруженого, на утриманні неповнолітня дочка: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно непрацевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

1. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Встановлено, що 23 жовтня 2024 року у ОСОБА_3 виник протиправний умисел на

вчинення домашнього фізичного насильства у формі умисного завдання удару та вчиненні інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, щодо своєї співмешканки ОСОБА_6 .

Зокрема, 23.10.2024 близько 22:30 години між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , які перебували за місцем свого спільного проживання в житловому будинку по АДРЕСА_1 , виник словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_3 виник протиправний умисел, спрямований на завдання фізичного болю ОСОБА_6 .

Реалізовуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_3 в порушення вимог ст. 28 Конституції України, яка визначає, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню, 23.10.2024 близько 22:30 год, перебуваючи по місцю спільного проживання із ОСОБА_6 в житловому будинку по АДРЕСА_1 , достовірно знаючи, що життя кожної людини охороняється законом і протиправне посягання на нього є кримінально-караним діянням, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій і бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, наблизився до ОСОБА_6 схопив її лівою рукою за волосся та почав тягнути за нього, а в подальшому наніс їй один удар долонею правої руки в ділянку лівої щоки, чим завдав ОСОБА_6 фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Вищевказаними діями, які виразились у формі фізичного насильства, ОСОБА_3 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, пов?язаного із домашнім насильством, оскільки в результаті протиправних дій ОСОБА_3 грубо порушено норми щодо запобігання та протидії домашньому насильству, зокрема, суспільні відносини, які забезпечують дотримання правил поведінки, загальновизнані норми моральності та добропристойності у сфері сімейних правовідносин та заподіяно шкоду здоров?ю, особистим правам та інтересам ОСОБА_6 наданих їй Конституцією України правам на повагу до гідності, свободу та особисту недоторканість.

У зв?язку із цим, враховуючи ч. 2 ст. З Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ОСОБА_3 є кривдником - особою, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, а отже є суб?єктом кримінального правопорушення, пов?язаного із домашнім насильством.

2. Позиція сторони обвинувачення.

Прокурор ОСОБА_5 підтримав обвинувачення в повному обсязі за ч. 1 ст. 126 КК України, вважаючи всіма поданими доказами винуватість ОСОБА_3 у вчиненні даного кримінального правопорушення доведеною.

Також просив призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

3. Позиція сторони захисту.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_3 вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому.

Вказав, що обставини викладені у обвинувальному акті відповідають дійсності. Крім того, зазначив, що при потребі він фінансово допомагає потерпілій ОСОБА_6 .

4. Позиція потерпілої.

Потерпіла ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилася, водночас скерувала на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі, у зв`язку із погіршенням її стану. Також у вказаній заяві зазначила, що покази надані під час досудового слідства підтримує, просить ОСОБА_3 суворо не карати, оскільки на даний час претензій до нього немає.

5. Вирішення питання щодо проведення судового розгляду кримінального провадження у відповідності до приписів ч. 3 ст. 349 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 , визнавши свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, за обставин, викладених у обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

6. Статті (частини статті) КК України, що передбачають відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 126 КК України, як умисне завдання удару та вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

7. Мотиви призначення покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до вимог ст.ст. 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є кримінальним проступком, враховуючи обставини, які пом`якшують покарання, до яких суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; обставину, що обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, дані щодо особи обвинуваченого, зокрема те, що він офіційно непрацевлаштований, на утриманні має неповнолітню дочку, за місцем проживання характеризується посередньо, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

При цьому суд зазначає, що обмежувальні заходи, що застосовуються до осіб, які вчинили домашнє насильство, передбачені ст. 91-1 КК України, до обвинуваченого ОСОБА_3 не можуть бути застосовані, оскільки останні застосовуються в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, а ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок.

Керуючись наведеним, а також ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддяОСОБА_1