У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/13083/24

№ 1-кп/183/1441/25

19 лютого 2025 року м. Самар

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , секретаря судового засідання ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000173 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Афанасівка Новомосковського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньо-технічною освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченого за ч.2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 ККУкраїни,

за участю прокурора - ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_5

в с т а н о в и л а :

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 .

В обґрунтуванні якого зазначив, що існують ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які станом на теперішній час не зменшились, а саме:

- про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що ОСОБА_5 усвідомлює, що він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя, покарання за яке, передбачено у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічного позбавлення волі, та маючи можливість вільного пересування, ОСОБА_5 може переховуватися від суду;

- про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, враховуючи спосіб вчинення інкримінованого злочину, може незаконно впливати на потерпілих та свідків з метою зміни їх показань та уникнення кримінальної відповідальності, зокрема, шляхом залякування з метою незаконного впливу на останніх, щоб змусити їх відмовитися надавати свідчення чи надати неправдиві свідчення.

Прокурор вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти вказаним ризикам, оскільки їх уникнення за наведених обставин можливо лише через обмеження свободи пересування обвинуваченого шляхом тримання під вартою.

Крім того, прокурор просив суд врахувати тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень, що виправдовує такий ступінь втручання в права і свободи обвинуваченого та тримання його під вартою як виключну міру запобіжного заходу.

Прокурор наголосив, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти вказаним ризикам, оскільки їх уникнення за наведених обставин можливо лише через обмеження свободи пересування обвинуваченого шляхом тримання під вартою.

Захисник в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 та просив відмовити у його задоволенні, зазначивши, що ризики не доведені, переховуватися його підзахисний наміру не має, просив обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, бо обвинувачений має непрацездатну матір.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав позицію свого захисника.

Заслухавши думку учасників судового процесу, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою колегія суддів виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

При вирішенні клопотання прокурора про необхідність продовження обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Перед судом прокурором доведено, що на теперішній час продовжують існувати та не зменшились, передбачені п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України ризики, які стали підставою для застосування та продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України, свідчить те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину (ч.2 ст. 15 п.1 ч.2 ст.115 КК України), а тому у разі визнання його судом винуватим його може буде засуджено судом до реального позбавлення волі на отрок від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, тому існує можливість переховування останнього від суду з метою ухилення від покарання.

Також суд вважає обґрунтованим ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, адже, ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може незаконно впливати на потерпілих та свідків з метою зміни їх показань та уникнення кримінальної відповідальності, зокрема, шляхом залякування з метою незаконного впливу на останніх, щоб змусити їх відмовитися надавати свідчення чи надати неправдиві свідчення.

Колегія суддів погоджується з аргументами прокурора висловленими на обґрунтування вищезазначених ризиків, які є особливо вагомими і на даному етапі кримінального провадження не можуть бути усунуті в менш обтяжливий спосіб, тому суд відхиляє аргументи сторони захисту направлені на обґрунтування клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Враховуючи сукупність викладених обставин, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, для запобігання вищевказаним ризикам, суд дійшов висновку, що відносно обвинуваченого доцільно продовжити дію застосованого раніше до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вказане в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 314, 331, 376 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Обвинуваченому у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 18 квітня 2025 року включно.

Ухвала про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, направити начальнику ДУ «Дніпровська УВП (№ 4)».

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3