В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 квітня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спеціального провадження матеріали кримінального провадження №0000456 за апеляційною скаргою прокурора Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 , на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 липня 2024 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петрівка Красногвардійського району Автономної Республіки Крим, росіянина, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, розлученого, який має на утриманні сина ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходив військову службу у НОМЕР_1 окремій гвардійській бригаді морської піхоти збройних сил російської федерації, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий

-обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.111, ч.7 ст. 111-1? КК України

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_5

захисник ОСОБА_7

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду в частині виправдування ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 111 КК України та призначення останньому покарання скасувати з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією майна.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 7 ст. 111-1 КК України до 14 років позбавлення волі з позбавленням права займати будь-які посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, Збройних силах України та інших військових формуваннях України, правоохоронних органах України строком на 15 років без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років з позбавленням права займати будь-які посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, Збройних силах України та інших військових формуваннях України, правоохоронних органах України строком на 15 років з конфіскацією майна. В іншій частині вирок залишити без змін. У ході апеляційного розгляду повторно дослідити протокол огляду від 03.01.2024 та допитати обвинуваченого.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Виправдано ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України за відсутністю в його діях складу цього злочину

Призначено ОСОБА_6 покарання за вчинення кримінально правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України у виді позбавлення волі строком на 14 років з позбавленням права займати будь-які посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування збройних силах України та інших військових формуваннях України, правоохоронних органах України строком на 15 років без конфіскації майна. Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор вважає, що оскаржуваний вирок є незаконним і необґрунтованим та підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Пояснює, що згідно фабули статті 111 КК України об`єктивною стороною державної зради, зокрема, є перехід на бік ворога. Таким переходом на бік ворога може бути вступ до збройних сил країни агресора. ОСОБА_6 обвинувачується серед іншого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України. Згідно викладеного обвинувачення винуватість ОСОБА_6 полягала в тому, що будучи громадянином України, усвідомлюючи, що діє в умовах збройного конфлікту та введеного на території України воєнного стану, триваючої відкритої військової агресії рф проти України, здійснення її збройними силами спільно з НЗФ інтенсивних ракетно-бомбових ударів та артилерійських обстрілів по військовим та цивільним об`єктам на всій території України, окупації її територій, своїми умисними діями на боці рф як держави-агресора, 09.06.2023 уклав контракт зі збройними силами рф на проходження служби у складі НЗФ держави-агресора - НОМЕР_1 окремій гвардійській бригаді морської піхоти ЗС РФ ( НОМЕР_2 ОБрМП, в/ч НОМЕР_3 , тимчасово окупована територія АДРЕСА_2 ).

Вважає, що вказані обставини повністю підпадають під об`єктивну сторону ст. 111 КК України, адже свідчать, що ОСОБА_6 , вступивши на службу до збройних сил країни-агресора, перейшов на бік ворога в умовах воєнного стану.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1 КК України, за наступних обставин. Так, ОСОБА_6 будучи громадянин України, свідомо порушуючи свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, діючи в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи характер своїх злочинних дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки таких дій та бажаючи їх настання, вирішив взяти участь у бойових діях на боці ворога (країни-агресора) - рф, перейшовши на територію, контрольовану ворогом та в місце дислокації військ ЗС рф з метою нанесення шкоди суверенітетові, територіальній, цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України. ОСОБА_6 , будучи обізнаним про те, що ЗС рф своїми діями здійснюють широкомасштабні бойові дії на всій території України, розумів, що його призов та подальша служба в ЗС рф передбачатиме участь в таких бойових діях. Усвідомлюючи вищевказане, з метою реалізації свого злочинного наміру, громадянин України ОСОБА_6 , 09.06.2023 уклав контракт про проходження військової служби в ЗС рф, яким останнього призначено на посаду навідника БТР у НЗФ держави-агресора - НОМЕР_1 окремій гвардійській бригаді морської піхоти зс рф ( НОМЕР_4 О ОБрМП, в/ч НОМЕР_3 , тимчасово окупована територія АР Крим, м. Севастополь, Козача бухта), у військовому званні рядовий, з позивним « ОСОБА_8 ». Починаючи з 09.06.2023 (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_6 , будучи громадянином України, свідомо порушуючи свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, діючи в період збройного конфлікту, в умовах військового стану, усвідомлюючи характер своїх злочинних дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки таких дій та бажаючи їх настання, фактично перейшов на бік ворога в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану. В подальшому, 13.06.2023 (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_6 у складі вищевказаного НЗФ держави-агресора рф) прибув до тимчасово окупованого російськими окупаційними військами міста Енергодар Запорізької області, де до 12.11.2023 у складі роти будував оборонні споруди російських окупаційних військ навколо Запорізької атомної електростанції. Продовжуючи свої умисні злочинні дії, з 12.11.2023 по 19.11.2023, ОСОБА_6 проходив військову підготовку у навчальному центрі російських окупаційних військ у тимчасово окупованому м. Енергодар Запорізької області. В подальшому, 19.11.2023 (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_6 прибув до с. Кринки Херсонського району Херсонської області, та 22.11.2023 (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) отримав від невстановлених представників російських окупаційних військ наказ штурмувати вказаний населений пункт. Після вказаних подій (24.11.2023, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), під час бойового зіткнення зі Збройними Силами України в межах с. Кринки Херсонського району Херсонської області, ОСОБА_6 разом з іншими учасниками вказаного НЗФ держави-агресора, припинив збройний опір, склав зброю та його добровільна участь в указаному збройному формуванні держави-агресора була припинена. За час несення служби протягом 09.06.2023 - 24.11.2023 ОСОБА_6 вчиняв наступні дії: здійснював окупацію та охорону захоплених територій України; виконував вказівки та накази командирів з числа військовослужбовців збройних сил рф та осіб з числа учасників НЗФ, які за званням чи посадою вище; облаштовував та укріплював блокпости, здійснював інженернотехнічне облаштування позицій; під час несення служби у військовій польовій камуфльованій формі зразка ЗС рф із закріпленими розпізнавальними знаками, які вказують на приналежність до ЗС рф та НЗФ, що можуть бути впізнані на відстані, відкрито носив при собі вогнепальну зброю; брав активну участь у візуальному спостереженні за повітряним та наземним простором з метою виявлення та знешкодження сил і засобів Збройних сил України з наявної в нього автоматичної зброї, а також здійснення доповіді до командного пункту про обстановку на закріпленій ділянці фронту, та інші незаконні дії на боці рф.

Таким чином, ОСОБА_6 , будучи громадянином України, перебуваючи та діючи з 09.06.2023 по 24.11.2023 у складі НЗФ держави агресора - НОМЕР_1 окремій гвардійській бригаді морської піхоти ЗС рф ( НОМЕР_2 ОБрМП, в/ч НОМЕР_3 , тимчасово окупована територія АДРЕСА_2 ), усвідомлюючи, що діє в умовах збройного конфлікту та введеного на території України воєнного стану, триваючої відкритої військової агресії рф проти України, здійснення її збройними силами спільно з НЗФ інтенсивних ракетно-бомбових ударів та артилерійських обстрілів по військовим та цивільним об`єктам на всій території України, окупації її територій, своїми умисними діями на боці рф як держави-агресора в період з 09.06.2023 по 24.11.2023 брав активну участь у військовій агресії проти України, тим самим вчинив державну зраду в формі переходу на бік ворога в період збройного конфлікту, вчиненого в умовах воєнного стану, та діяв на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 2 ст. 111 КК України, тобто державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, а саме перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, вчинений в умовах воєнного стану (в редакції Закону № 2113-ІХ від 03 березня 2022);

Виправдовуючи ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 111 КК України, суд зазначив, що склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, є спеціальним по відношенню до кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК У країни, та охоплює всі діяння, що інкримінуються в обвинувальному акті, а тому додаткової кваліфікації за ч. 2 ст. 111 КК України не потребує.

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з 20 лютого 2014 року між Україною та Російською Федерацією триває збройний конфлікт міжнародного характеру. З огляду на таке Постановою Верховної Ради України № 129-VIII від 27 січня 2015 року Російська Федерація визнана державою-агресором. 24 лютого 2022 року розпочалось повномасштабне військове вторгнення збройних сил Російської Федерації на територію України. Абзацом 3 частини 2 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» констатовано, що в процесі збройної агресії Російської Федерації проти України Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими Російською Федерацією з 20 лютого 2014 року.

Перебуваючи на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, громадянин України ОСОБА_6 09 червня 2023 уклав контракт про проходження військової служби в збройних Російської Федерації, в зв`язку з чим проходе військову службу у військовому званні «рядовий» на посаду навідника БТР у НОМЕР_1 окремій гвардійській бригаді морської піхоти збройних сил Російської Федерації ( НОМЕР_2 ОБРМП, в/ч НОМЕР_3 , тимчасово окупована територія АДРЕСА_2 ) /позивний « ОСОБА_8 »/.

Дії обвинуваченого судом кваліфіковані за ч. 7 ст. 111-1 КК України як добровільна участь громадянина України в збройних формуваннях держави-агресора.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, на підтримку апеляційної скарги, заперечення захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження, повторно дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження, відповідно до положень ч.3 ст. 404 КПК України, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Відповідно до наданої прокурором інформації Координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими від 21.12.2024р., та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.04.2022 № 441, ОСОБА_6 06.09.2024р. передано представникам держави-агресора для обміну як військовополонений.

Відповідно до ухвали Миколаївського апеляційного суду від 15січня 2025 року відносно ОСОБА_6 здійснюється спеціальне судове провадження. Повістки про виклик обвинуваченого ОСОБА_6 на стадії судового розгляду публікувались у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а саме у газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Миколаївського апеляційного суду.

У судовому засіданні приймав участь захисник обвинуваченого, який також був захисником на стадії досудового розслідування і обізнаний з матеріалами кримінального провадження від початку здійснення досудового розслідування. При цьому захисник обвинуваченого здійснював активні дії, спрямовані на захист ОСОБА_6 , приймав участь у допиті обвинуваченого у суді першої інстанції та дослідженні доказів, виступав у дебатах.

Що стосується рішення суду першої інстанції то воно відповідно до вимог ст. 370 КПК України, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 р. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути належно мотивовано.

Суд зобов`язаний мотивувати прийняте рішення, а саме обґрунтувати свої висновки у кримінальному провадженні, аргументувати свою позицію та переконливо довести, чому одні докази покладені в його основу, а інші відкинуті або не враховані. За наявності суперечливих доказів суд повинен проаналізувати їх, навести мотиви свого рішення. Тобто, вирок суду повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 370 КПК України, щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України та згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 р. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині обвинувального вироку зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення. Включати у виправдувальний вирок формулювання, які ставлять під сумнів невинуватість виправданого, не допускається.

Виправдовуючи ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, цих вимог закону, як вважає колегія суддів, суд першої інстанції не дотримався.

Ухвалюючи виправдувальний вирок щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст.111 КК України, суд першої інстанції дослідивши обставини справи, дійшов до висновку, що склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, є спеціальним по відношенню до кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК У країни, та охоплює всі діяння, що інкримінуються в обвинувальному акті, а тому додаткової кваліфікації за ч. 2 ст. 111 КК України не потребує.

Проте, повторно досліджені в судовому засіданні апеляційного суду обставини, встановлені під час кримінального провадження та докази, відповідно до положень ч.3 ст. 404 КПК України, доводять про хибність висновків суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_6 будучи громадянином України, перебуваючи та діючи з 09.06.2023 по 24.11.2023 у складі НЗФ держави агресора - НОМЕР_1 окремій гвардійській бригаді морської піхоти зс рф ( НОМЕР_2 ОБрМП, в/ч НОМЕР_3 , тимчасово окупована територія АДРЕСА_2 ), усвідомлюючи, що діє в умовах збройного конфлікту та введеного на території України воєнного стану, триваючої відкритої військової агресії рф проти України, здійснення її збройними силами спільно з НЗФ інтенсивних ракетно-бомбових ударів та артилерійських обстрілів по військовим та цивільним об`єктам на всій території України, окупації її територій, своїми умисними діями на боці рф як держави-агресора в період з 09.06.2023 по 24.11.2023 брав активну участь у військовій агресії проти України, тим самим вчинив державну зраду в формі переходу на бік ворога в період збройного конфлікту, вчиненого в умовах воєнного стану, та діяв на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Вказані дії ОСОБА_6 підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 111 КК України, як державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, а саме перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, вчинений в умовах воєнного стану (в редакції Закону № 2113-ІХ від 03 березня 2022).

Крім того, судом першої інстанції ОСОБА_6 визнано винним в тому, що він у складі НЗФ рф з 09.06.2023 по 24.11.2023 останній, діючи умисно, брав активну участь в збройному формуванні держави-агресора, створеному на тимчасово окупованій території України (в Автономній Республіці Крим), та надавав такому НЗФ допомогу у веденні бойових дій проти Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України. Вказані дії обвинуваченого судом кваліфіковані за ч. 7 ст. 111-1 КК України як добровільна участь громадянина України в збройних формуваннях держави-агресора.

Суд першої інстанції вважав, що діяння вчинене ОСОБА_6 щодо переходу на бік ворога в період збройного конфлікту, вчинений в умовах воєнного стану охоплюється складом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, тому додаткової кваліфікації і за ч.2 ст. 111 КК України не потребує.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду та зауважує наступне. Так, згідно фабули статті 111 КК України об`єктивною стороною

державної зради, зокрема, є перехід на бік ворога. Таким переходом на бік ворога може бути вступ до збройних сил країни агресора.

Так, ОСОБА_6 , будучи громадянином України, обізнаним про те, що зс рф своїми діями здійснюють широкомасштабні бойові дії на всій території України, розумів, що його призов та подальша служба в ЗС рф передбачатиме участь в таких бойових діях. Усвідомлюючи вищевказане, громадянин України ОСОБА_6 , 09.06.2023 уклав контракт про проходження військової служби в ЗС рф, яким останнього призначено на посаду навідника БТР у НЗФ держави-агресора - НОМЕР_1 окремій гвардійській бригаді морської піхоти зс рф ( НОМЕР_4 О ОБрМП, в/ч НОМЕР_3 , тимчасово окупована територія АДРЕСА_2 ), у військовому званні рядовий, з позивним « ОСОБА_8 ».

Зі змісту диспозиції ст.ст. 111 та 111-1 КК України вбачається, що суб`єктом цих кримінальних правопорушень може бути лише громадянин України. На підтвердження тої обставини, що на момент укладання контракту обвинувачений є громадянином України, сторона обвинувачення надали суду першої інстанції копію паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_6 , що був виданий 22 вересня 2011 року Красногвардейським РВ ГУ МВС України в Криму.

Вчинення будь-яких діянь, передбачених ч.1 ст.111 КК України, заподіює шкоду національній безпеці України і розцінюються як підривна діяльність проти неї. Надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України полягає у сприянні їх можливим чи дійсним зусиллям заподіяти шкоду національній безпеці України. Види підривної діяльності проти України можуть бути різноманітними.

Вчиняючи державну зраду, винний усвідомлює, що він здійснює перехід на бік ворога в умовах воєнного стану або в період збройного конфлікту (вчинює шпигунські дії, надає іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомогу в проведенні підривної діяльності проти України) і бажає цього.

Також необхідно зазначити, що формулювання «на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України» визначає суб`єктивну спрямованість дій винного, однак не є характеристикою суспільно небезпечних наслідків діяння. Факт заподіяння вказаної шкоди не має значення для кваліфікації діяння за ст. 111 КК України.

Допитаний в суді першої інстанції ОСОБА_9 зазначив, що вважає себе етнічним росіянином, з огляду на що своєю батьківщиною вважає російську федерацію. Та обставина ж, що в момент його народження його батьки просто мешкали на території України, цієї обставини не змінює. У 2011 році з огляду на те, що на той період він мешкав на території Автономної Республіки Крим, йому був виданий паспорт громадянина України. Проте, коли у 2014 році Автономна Республіка Крим увійшла до складу російської федерації, він свідомо прийняв громадянство російської федерації та навіть написав заяву про відмову від українського громадянства. Та наразі він вважає себе громадянином саме російської федерації та вважає, що жодних зобов`язань перед Україною не має. Коли ж у 2022 році виникла необхідність у захисті його батьківщини російської федерації він, перебуваючи на території Автономної Республіки Крим, 09 червня 2023 року добровільно уклав контракт на проходження військової служби у НОМЕР_1 окремій гвардійській бригаді морської піхоти збройних сил російської федерації ( НОМЕР_2 ОБРМП, в/ч НОМЕР_3 ). Контракт уклав через те, що вважає своїм священним обов`язком захищати батьківщину, якою вважає російську федерацію. Далі, уклавши контракт, він у складі відповідного підрозділу брав участь в виконанні бойових завдань на території України. В зв`язку із виконанням таких завдань наприкінці листопаду 2023 року він у складі підрозділу виконував наказ щодо зайняття певної території в районі населеного пункту Кринки Херсонської області. Наданий наказ вони виконали, вказану ним територію взяли під свій контроль, але внаслідок таких дій вони опинились в оточенні. Тоді вони «викликали вогонь на себе», та внаслідок обстрілів підрозділи Збройних Сил України відступили. Тоді вони також взялись відступати на позиції, з яких почали виконувати наказ. Але коли вони дійшли до цих позицій, там вже були підрозділи Збройних Сил України. За такого він вирішив здатись в полон.

03.03.2022 було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо встановлення кримінальної відповідальності за колабораційну діяльність», яким Кримінальний кодекс України доповнено статтею 111-1 «Колабораційна діяльність». Зокрема, з 15 березня 2022 року встановлена кримінальна відповідальність за добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних судових або правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, а також добровільна участь громадянина України в незаконних збройних чи воєнізованих формуваннях, створених на тимчасово окупованій території, та/або в збройних формуваннях держави-агресора чи надання таким формуванням допомоги у веденні бойових дій проти Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізовувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, тобто за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 111-1 КК України.

Результати тлумачення диспозицій частини 2 ст. 111 КК України та частини 7 ст. 111-1 КК України у їх взаємозв`язку вказують на те, що кореспондуючими діями в них, які й визначають співвідношення відповідних норм як загальної та спеціальних, є перехід на бік ворога в умовах воєнного стану та добровільна участь громадянина України в незаконних збройних чи воєнізованих формуваннях, створених на тимчасово окупованій території, та/або в збройних формуваннях держави-агресора (тобто «вступ» у склад таких злочинних організацій) і подальше здійснення в їх складі діяльності. Тому в цьому випадку наявна конкуренція загальної та спеціальної норм, де ч. 7 ст. 111-1 КК України, вочевидь, є спеціальною нормою, оскільки передбачає менш суворе покарання за вчинене.

Аналіз діючого законодавства дає підстави уважати, що з моменту переходу громадянина України на бік ворога в умовах воєнного стану або добровільна участь громадянина України в незаконних збройних чи воєнізованих формуваннях, створених на тимчасово окупованій території, та/або в збройних формуваннях держави-агресора (тобто «вступ» у склад таких злочинних організацій) і подальше здійснення в їх складі діяльності, яка містить ознаки державної зради утворює сукупність відповідної частини ст.111 та ч.7 ст.111-1 КК України. А тому всі подальші дії обвинуваченого підлягають самостійній кримінально-правовій оцінці.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_6 з 09.06.2023р. по 24.11.2023р. вчинив державну зраду у формі переходу на бік ворога та уклав контракт зі збройними силами рф на проходження служби у складі НЗФ держави-агресора.

Тому, дотримуючись принципу повноти кваліфікації, відповідно до якого кваліфікація повинна бути завершеною та вичерпною, про що можна говорити, зокрема, у випадку, коли кримінально-правову оцінку отримало кожне з діянь, вчинених особою, а при її здійсненні використані всі необхідні чинні кримінально-правові норми, суд апеляційної інстанції вважає правильним кваліфікацію дій ОСОБА_6 саме за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 111 та ч.7 ст. 111-1 КК України.

Крім цього, кваліфікація дій громадянина України, який діючи на шкоду суверенітетові України, вчиняє дії, передбачені ч. 7 ст. 111-1 КК України, неможливе без вчинення державної зради, що передбачено ст. 111 КК України.

Добровільна участь громадянина України в незаконних збройних чи воєнізованих формуваннях, створених на тимчасово окупованій території, та/або в збройних формуваннях держави-агресора (тобто «вступ» у склад таких злочинних організацій) і подальше здійснення в їх складі діяльності, яка містить ознаки державної зради утворює сукупність відповідної частини ст. 111 та ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Таким чином, проаналізувавши наведені обставини, колегія суддів, об`єктивно дослідивши та оцінивши всі зібрані та перевірені у судовому засіданні докази в їх повній сукупності, прийшла до переконання про доведеність «поза розумним сумнівом» винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч.2 ст.111 КК України (в редакції Закону № 2113-ІХ від 03.03.2022), державна зрада, тобто діяння, умисне вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній, інформаційній безпеці України: переході на бік ворога в період збройного конфлікту, вчинене в умовах воєнного стану.

Окрім цього, колегія суддів приймає до уваги те, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини ( ч. 5 ст. 9 КПК України).

Зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», судом враховується позиція Європейського суду з прав людини, відображену у п. 175 рішення від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

На підставі досліджених судом доказів, суд приходить до висновку, що діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 мали місце, ці діяння містять склад кримінальних правопорушень, передбачених ч. 7 ст. 111-1, ч.2 ст.111 КК України, обвинувачений винний у їх вчиненні та підлягає покаранню.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , колегія суддів, у відповідності до ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, характер вчинених дій останнього, що направлені на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній, інформаційній безпеці України, особу винного, його вік, стан здоров`я. Обставини, які пом`якшують чи обтяжують покарання згідно з ст.ст.66, 67 КК України, судом не встановлено.

За таких обставин, дотримуючись принципу співмірності та індивідуалізації покарання, враховуючи ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, колегія суддів вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 без ізоляції його від суспільства є неможливим, а тому йому слід призначити покарання за ч.2 ст.111 КК України у виді позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна;

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років з позбавленням права займати будь-які посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, Збройних силах України та інших військових формуваннях України, правоохоронних органах України строком на 15 років з конфіскацією майна.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу прокурора, скасувати вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 липня 2024, в частині виправдування ОСОБА_6 за ч.2 ст.111 КК України та призначення покарання та ухвалити в цій частині новий вирок.

Керуючись ст. 376, 323, 405, 407, 409, 411, 412, 413, 420, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

У х в а л и в :

Апеляційну скаргу прокурора Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 , - задовольнити.

Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 липня 2024 року, стосовно ОСОБА_6 - в частині його виправдування за ч. 2 ст. 111 КК України та призначення покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, та призначити йому покарання за ч.2 ст. 111 КК України у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією майна.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 7 ст. 111-1 КК України до 14 років позбавлення волі з позбавленням права займати будь-які посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, Збройних силах України та інших військових формуваннях України, правоохоронних органах України строком на 15 років без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років з позбавленням права займати будь-які посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, Збройних силах України та інших військових формуваннях України, правоохоронних органах України строком на 15 років з конфіскацією майна.

Строк покарання ОСОБА_6 рахувати з дня приведення вироку до виконання.

В іншій частині оскаржуваний вирок залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскарженим до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: