Провадження 1-кп/193/46/25
В И Р О К

іменем України

14 лютого 2025 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні зали суду у сел. Софіївка Криворызького району Дніпропетровської області кримінальне провадження № 0000148 від 17 липня 2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Черевково Красноборського району Архангельської області Російської Федерації, громадянина Російської Федерації, з професійно-технічною освітою, одруженого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, офіційно не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , згідно вимог ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

17.07.2024, близько 06:30 год., ОСОБА_4 , проїжджаючи на велосипеді повз домоволодіння, яке розташоване АДРЕСА_2 , побачив на території двору власника даного будинку потерпілого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зробив йому у грубій формі зауваження про те, що корови, яких переганяв ОСОБА_4 по вулиці Садовій, випорожнилися якраз біля двору потерпілого.

Після чого, на ґрунті особистих неприязних відносин, які тривали останні три місяці та виникали до цього за аналогічних обставин, у ОСОБА_4 виник словесний конфлікт з ОСОБА_6 , під час якого ОСОБА_4 , перебуваючи на проїжджій частині дороги, навпроти згаданого вище будинку потерпілого, встав зі свого велосипеда, підійшов до ОСОБА_6 , який стояв за воротами свого подвір`я та діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень і бажаючи їх настання, перебуваючи позаду потерпілого ОСОБА_6 обличчям до нього, наніс один удар кулаком лівої руки в область обличчя ліворуч, а саме в нижню щелепу, внаслідок чого ОСОБА_6 не втримав рівновагу та впав з висоти власного зросту на обидва коліна та лікоть правої руки. Після чого ОСОБА_4 , розуміючи, що потерпілий знаходиться у безпорадному стані, стоячи на колінах спиною до ОСОБА_4 , умисно, повторно, наніс потерпілому один удар кулаком лівої руки в область грудної клітини останнього, внаслідок чого ОСОБА_6 втратив на незначний час свідомість, а ОСОБА_4 покинув його та направився надалі у власних справах.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 спричинив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_6 у вигляді: садна обличчя та правого ліктьового суглоба, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки, а також у вигляді перелому 8-9 ребер ліворуч, закритого крайового перелому нижнього полюсу наколінника праворуч, які відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалого розладу здоров`я, більше 21 доби, відтак обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Позиція обвинуваченого.

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у цьому злочині визнав частково та пояснив, що конфлікт між ним та потерпілим ОСОБА_6 триває ще з квітня 2024 року, коли після зими він почав виганяти своїх корів на пасовище. Зокрема зазначив, що він має у власності 4-х корів, яких він щоранку з квітня 2024 року переганяв вулицею Садовою в с. Степове Криворізького району Дніпропетровської області на пасовище, у тому числі повз сусіднє домоволодіння потерпілого ОСОБА_6 та увечері заганяв худобу назад до дому. Проте ОСОБА_6 це щоразу обурювало, оскільки він, як тільки бачив корів відразу вибігав на вулицю і не давав їм проходу, ображав його нецензурною лайкою за те, що корови проходили біля його двору та інколи могли випорожнитися біля його двору, тощо. Він йому неодноразово пояснював, що це тварина і їй коли, і де схочеться, то там вона буде випорожнятися. Так це тривало до 17 липня 2024 року, коли, як завжди, вранці він на велосипеді переганяв своїх корів на пасовище, а сусід ОСОБА_6 вкотре вийшов на вулицю та став його знову ображати грубою нецензурною лайкою через його корів, у зв`язку з цим у нього увірвався терпець, тому він зліз з велосипеда, підійшов до ОСОБА_6 й почав вимагати припинити висловлювати йому образи, а коли останній повернувся до нього лівим боком, то наніс йому один удар долоню правої руки в область шиї. Удар вийшов ковзним і потрапив спочатку у плече, а потім у шию ОСОБА_6 з лівого боку. Після цього удару потерпілий утратив рівновагу та впав на асфальт правим боком, зокрема на праві коліно та лікоть й потім сів на асфальті. Він ще раз сказав ОСОБА_6 , щоб він більше його не ображав, після чого попрямував до свого велосипеда, і, коли вже збирався їхати далі, звернув увагу, що ОСОБА_6 вже підвівся та став йти до свого будинку промовляючи, що зараз викличе поліцію. Але він більше його не чіпав і сів на велосипед та погнав далі корів на пасовище. Наголосив, що наніс ОСОБА_6 лише один удар в область шиї і більше його не бив. Звідки у нього з`явилися тілесні ушкодження у вигляді перелому ребер йому не відомо. Має сумніви, що такі ушкодження у потерпілого взагалі були, оскільки вдень, коли він вдарив ОСОБА_6 , його забрала карета швидкої медичної допомоги і він цього ж дня повернувся додому. Не заперечував, що в силу похилого віку, після його удару в область шиї, ОСОБА_6 , падаючи на асфальт на праве коліно справді міг зламати його. Також пояснив, що після цього конфлікту, ОСОБА_6 виправився й припинив ображати його.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Суд вважає доведеним дане обвинувачення, оскільки встановлені судом обставини повністю підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду, зокрема.

Показаннями потерпілого ОСОБА_6 , який у судовому засіданні підтвердив завдання йому ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесних ушкоджень та вказав, що справді з квітня 2024 року у нього з обвинуваченим існує конфлікт з приводу неналежного виконання останнім своїх обов`язків, як власника ВРХ, під час перегону корів повз його домоволодіння, оскільки часто його корови заходять до його двору і гадять, у ці випорожнення падають яблука з дерев його саду і псуються, а ОСОБА_4 на це ніяк не реагує. Так і 17.07.2024, коли в черговий раз ОСОБА_4 рано у ранці переганяв корів повз його домоволодіння, він вийшов і зробив йому зауваження, щоб він дивився за коровами, оскільки вони знову нагадили навпроти його двору. Але у цей час ОСОБА_4 зіскочив зі свого велосипеду й почав стрімко йти до нього, через це він його злякався й став швидко, як тільки міг, йти назад у двір до власного будинку. Проте обвинувачений його наздогнав у дворі й вдарив лівою рукою йому по голові ліворуч в область скроні, через що він впав на асфальт та сильно вдарився правими коліном та ліктем. У цей час, коли він продовжив перебувати у напівлежачому положенні, обпершись на асфальт своїми правими ліктем та коліном, ОСОБА_4 вдарив його ще раз кулаком у лівий бік спини, після якого він втратив свідомість. Після чого йому не відомо, що далі відбувалося й скільки разів після цього ОСОБА_4 його ще бив. Прийшовши до тями приблизно через одну хвилину ОСОБА_4 поруч вже не було, і він виявив, що у нього було обличчя в крові, а на лівому боці спини був великий синець, який сильно болів. Після чого він викликав поліцію та швидку. Карета швидкої медичної допомоги приїхала та забрала його до КМЛ № 2, цього ж дня він приїхав додому. На стаціонарному лікуванні не перебував. ОСОБА_4 не вибачався у нього за скоєне, тому просив суд призначити йому найсуворішу міру покарання за пред`явленим обвинуваченням у вигляді трьох років позбавлення волі.

Позицію обвинуваченого підтримала своїми показаннями свідок ОСОБА_9 , теж сусідка обвинуваченого та потерпілого, яка пояснила, що 17.07.2024 о 06:30 год. вона з ОСОБА_4 виганяли своїх корів на пасовище. Коли ОСОБА_4 переганяв своїх корів повз двір ОСОБА_6 , останній вийшов зі свого подвір`я і став ображати обвинуваченого, у цей момент ОСОБА_4 залишив свій велосипед і кинувся до ОСОБА_6 , який став тікати від нього у свій двір, але обвинувачений наздогнавши його біля воріт завдав йому ляпасом руки одного удару по голові, від якого він впав на коліна. У цей час вона на кілька секунд відвернулася і не бачила, що відбувалося далі, повернувши знову погляд на них побачила, що ОСОБА_4 сів на велосипед та погнав далі своїх корів. Вона бачила це на відстані близько 70 м., сидячи на лавці біля свого двору. Цього дня приїжджала до ОСОБА_6 поліція, карету «швидкої» вона не бачила. Після цих подій ОСОБА_6 знаходився завжди вдома, їздив на своєму автомобілі, пересувався на ходунках. Пояснила, що у потерпілого коліно було травмоване давно, коли він упав у погріб і пошкодив його. Наголосила, що ці події відбувалися саме перед двором ОСОБА_6 . Також зазначила, що потерпілий доволі вередливий та сварливий сусід, справді ганяє всіх корів, які проходять повз його двір, ображає пастухів, образливо чіпляється до односельчан.

До показань цього свідка суд ставиться критично, оскільки остання, як і сам обвинувачений теж перебуває у неприязних відносинах з потерпілим, а тому вона не в повному обсязі повідомила суду про всі обставини та її показання не в повній мірі висвітлюють можливий механізм отримання ОСОБА_6 тілесного ушкодження у вигляді переломів ребер. Також, як видно з її пояснень, потерпілий від ударів, що наносив йому ОСОБА_4 не міг отримати таке тілесне ушкодження.

Натомість, аналізуючи показання потерпілого ОСОБА_6 , суд вважає їх такими, що в цілому відповідають дійсності, узгоджуються між собою та іншими доказами, дослідженими в ході судового розгляду, а саме даними протоколу слідчого експерименту, проведеного з потерпілим та висновками судово-медичної експертизи, які в свою чергу свідчать про винуватість у вчиненні інкримінованого йому діяння.

Так, з протоколу проведення слідчого експерименту від 23.07.2024 за участю потерпілого ОСОБА_6 та відеозаписом цієї слідчої дії, видно, як потерпілий розповів та показав побиття його ОСОБА_4 17.07.2024, а саме: вказав на статистові, що ОСОБА_4 розташовувався позаду нього ліворуч напівоберта, при цьому дистанція між вказаними особами складала близько 1,0 м.; тілесні ушкодження наносилися йому лівою рукою, за вказівкою потерпілого статист імітував долонею правої руки удар збоку в область лівої сторони обличчя потерпілого, а саме: в область щелепи зліва; після збиття його з ніг, він розташувався на асфальтованій поверхні в положенні сидячи на колінах та правому лікті; по відношенню до нього ОСОБА_4 перебував ліворуч від нього в положенні на колінах чи навприсядки. Потерпілий ОСОБА_6 імітував нанесення йому один удар ОСОБА_4 кулаком лівої руки в область лівої частини тулуба, а саме в область ребер та нирки і після чого повідомив, що втратив свідомість, зазначив, що цих ударів було більше ніж один, оскільки після того як він отямився, у нього боліло у грудях у районі серця та нижче ліворуч з боку ребер (а.м.к.п. 27-28).

Посилання сторони захисту на недопустимість, як доказу, протоколу слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_6 , оскільки він проводився не на місці, де сталась пригода, а в приміщенні КЗ «Дніпропетровське обласне бюро СМЕ», й слідчим під час його проведення у якості статиста залучався працівник поліції, суд відхиляє з огляду на таке.

По-перше, положення ст. 240 КПК України не вимагають від слідчого проводити слідчий експеримент виключно на місці події злочину (постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 липня 2022 року (справа № 607/12407/16-к, провадження № 51-5986км20).

По-друге, суд звертає увагу на те, що вказані слідчі дії були проведені за участю потерпілого з метою відтворення механізму, характеру та способу спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, що можливо відтворити не прив`язуючись до місця скоєння злочину, а тому проведення слідчого експерименту у приміщенні бюро СМЕ не свідчить про недопустимість їх результатів як доказів.

При цьому твердження захисника про те, що залучення до проведення слідчого експерименту в якості статиста о/у СКП ВП № 9 Криворізького РУП ОСОБА_10 є грубим порушенням положень КПК України через його заінтересованість у документуванні з обвинувальним нахилом таких слідчих дій, є надуманими, оскільки положення ст. 223, 240 КПК України не містять заборон щодо залучення працівників поліції до участі у проведенні слідчих дій у якості статистів.

Більш того, згідно роз`яснень, що містяться у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29 листопада 2021 року (справа № 466/7895/19 провадження № 51-4323 ск 21), чинне кримінальне процесуальне законодавство не містить вимог до особи статиста, оскільки його функція зводиться до заміни певного учасника слідчого експерименту під час проведення такої слідчої дії, й підбір статиста здійснює особа, яка проводить відповідну слідчу дію. Статист не є самостійним учасником слідчого експерименту, й чинним КПК України взагалі не передбачено обов`язку вносити дані про особу, яка виконувала роль статиста, в процесуальні документи.

Натомість зазначений потерпілим механізм та локалізація нанесення обвинуваченим ударів кулаком та долонею потерпілому узгоджується із висновками судово-медичної експертизи від 23.07.2024 № 1345, відповідно до якого на тілі ОСОБА_6 малися: 11 саден в області кута нижньої щелепи ліворуч, по зовнішній поверхні правого ліктьового суглобу; закрита травма грудної клітини: закритий перелом 8,9 ребер ліворуч; закритий крайовий перелом нижнього полюсу наколінника праворуч. Давність виявлених ушкоджень (скоринки саден підсохша темно-червона кров, дані медичних документів) може відповідати їх виникненню 17.07.2024. Тілесні ушкодження виникли від дії тупого твердого предмету з обмеженою травмуючою поверхнею, за механізмом тертя-ковзання, переломи удар (удар-стискання). Всі тілесні ушкодження у потерпілого виникли у короткий проміжок часу одне за одним; вони могли виникнути при механізмі, на який вказав сам потерпілий під час проведення слідчого експерименту. Виникнення всіх тілесних ушкоджень при одноразовому падінні з висоти власного зросту виключається. Взаєморозташування потерпілого та нападника могло бути різноманітним та змінювалося під час спричинення йому тілесних ушкоджень. Судово-медичних даних, за якими можливо ідентифікувати індивідуальні властивості травмуючого предмету не має. Специфічні ознаки травмуючого предмету у даному конкретному випадку не відобразилися. За своїм характером виявлені садна обличчя та правого ліктьового суглобу відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки; водночас закритий перелом 8,9 ребер ліворуч; закритий крайовий перелом нижнього полюсу наколінника праворуч за своїм характером відноситься до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я, більше 21 доби (а.м.к.п.32-35)

Отже, експертом було встановлено характер, локалізація, механізм утворення та ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого ОСОБА_6 , що в свою чергу узгоджується з кваліфікацією дій обвинуваченого та наслідками, які настали.

З такими висновком експерта, в частині дати та часу отримання потерпілим середньої тяжкості тілесних ушкоджень, також узгоджується:

- зміст фабули рапортів реєстрації повідомлень на лінію «102» ВП № 9 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області, як від самого потерпілого ОСОБА_6 про те, що «17.07.2024 о 06:31 за адресою: АДРЕСА_2 , тільки що сусід ОСОБА_11 побив заявника. ШМД не потрібна», та доповненням від нього 17.07.2024 о 08:03 про те, що у нього набрякла щелепа зліва і він викликав ШМД, а також відповідним повідомленням працівника швидкої медичної допомоги Збари про те, що «17.07.2024 о 10:48 год. Софіївський район с. Трудолюбівка, вулиця Садова, буд. 36, ШМД 606, приїхали за викликом, приблизно о 07:00 потерпілого ОСОБА_6 побив сусід. Діагноз: закритий перелом нижньої щелепи з ліва під питанням, перелом 9 та 10 ребра зліва, множинні забої, забій правого колінного суглобу. Направлено на лікування до 2 міської лікарні м. Кривий Ріг (а.м.к.п.5,6,7);

- довідкою, виданою 17.07.2024 лікарями КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» про те, що цього дня ОСОБА_6 звертався до кабінету невідкладної медичної допомоги та повідомив, що був побитий відомою особою, і мав скарги на біль в області грудної клітини ліворуч та у колінному суглобі. Діагноз: забій ліктя, травма голови, ЗТГК. Закритий перелом 8-9 ребер ліворуч. Закритий перелом нижнього полісу наколінника праворуч (а.м.к.п.20);

- висновками спеціаліста судового-медичного експерта за № 1287 від 17.07.2024, виконаного за заявою потерпілого ОСОБА_6 , відповідно до якого на тілі останнього виявлені ушкодження у вигляді: садна обличчя та правого ліктьового суглобу, закритий перелом 8,9 ребер ліворуч, закритий крайовий перелом нижнього полюсу наколінника праворуч (а.м.к.п.17-19);

Вищезазначені докази за кримінальним провадженням, суд знаходить належними та допустимими, так як вони підтверджують існування обставин, щодо вчинення даного злочину обвинуваченим ОСОБА_4 й спростовують доводи сторони захисту про непричетність обвинуваченого до завдання середньої тяжкості тілесних ушкоджень у вигляді закритого перелому 8,9 ребер і до необережного завдання такого ж ступеню тяжкості тілесних ушкоджень у вигляді закритого перелому нижнього полюсу наколінника у потерпілого.

Дійсно, у разі наявності в обвинуваченго неконкретизованого умислу на настання будь-яких наслідків у вигляді заподіяння шкоди здоров`ю потерпілого, ставлення винного до таких наслідків завжди характеризується необережністю. Тому у цьому випадку скоєне кваліфікується за статтею, що передбачає відповідальність за фактично спричинені наслідки у вигляді шкоди здоров`ю потерпілого, а саме, у справі що розглядається, за умисне заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Також не знайшли свого підтвердження твердження обвинуваченого щодо завдання ним лише одного удару долонею в обличчя потерпілого ОСОБА_6 , оскільки це спростовується вже згаданим вище висновком судово-медичної експертизи, з якого видно, що всі ушкодження на тілі потерпілого утворилися не одномоментно, а у короткий проміжок часу одне за одним й вони не могли виникнути всі разом при одноразовому падінні з висоти власного зросту.

Крім того, за результатами проведеного слідчого експерименту за участі обвинуваченого, дані якого повністю відповідають його свідченням у суді, було призначено та проведено також судово-медичну експертизу за № 1371 від 25.07.2024 згідно висновків якої ОСОБА_4 під час цього слідчого експерименту вказав не точний механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 , що суперечить судово-медичним даним. Й на запитання слідчого, що до того чи могли всі згадані тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_6 , бути спричинені одним ударом долонею правої руки, відповідно до показань обвинуваченого під час слідчого експерименту, експерт виснував, що названого потерпілого малося не менше 13 ділянок прикладення фізичної сили (а.м.к.п.52-53).

Стаття Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Таким чином, аналіз та оцінка приведених належних та допустимих доказів за кримінальним провадженням в сукупності, приводить суд до переконання доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_4 в умисному завдані середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_6 , тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, відповідальність за вчинення якого передбачена ч.1 ст.122 КК України.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставин, які відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому під час судового розгляду справи не встановлено.

Обставиною, яка згідно із ст. 67 КК України, обтяжує покарання обвинуваченому, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Мотиви призначення покарання.

При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, який є нетяжким злочином.

Суд також враховує особу обвинуваченого, який є громадянином РФ, проживає в Україні на законних підставах з травня 2002 року, одружений, має на утриманні одну неповнолітню дитину, дочку ОСОБА_12 , 2009 року народження, має задовільний стан здоров`я, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працює, але разом з дружиною займається домашнім господарством, зокрема утримує корів від яких має дохід, за місцем проживання старостою села характеризується посередньо, насамперед веде замкнутий спосіб життя, недоброзичливий, грубий у поведінці з сусідами та односельцями (характеристика від 23.07.2024), водночас згідно з даними досудової доповіді Криворізького РС № 1 філії ДУ «Центр пробації» у Дніпропетровській області від 17.09.2024, обвинувачений має доброзичливі теплі стосунки з рідними та близькими. У шлюбі 25 років, турботливий господар, чуйний та люблячий батько та чоловік. Алкогольних напоїв не вживає, з сусідами та мешканцями села доброзичливий, готовий прийти їм на допомогу. Скарги та нарікання з боку адміністрації Софіївської селищної ради не надходили, соціальне оточення обвинуваченого гарно відгукується про нього.

Також не можна не врахувати під час призначення покарання те, що сам конфлікт, під час якого ОСОБА_4 умисно заподіяв тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 , на переконання суду, був спровокований саме потерпілим.

З урахуванням всіх приведених обставин кримінального провадження, при призначенні покарання обвинуваченому, приймаючи до уваги тяжкість інкримінованого йому злочину, його наслідки, позицію потерпілого щодо призначення покарання обвинуваченому, а також прокурора, який просив призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді обмеження волі строком на два роки з випробуванням строком на один рік, за відсутності обставин, що пом`якшують покарання та наявності однієї обставини, що обтяжує покарання обвинуваченому, з урахуванням особи обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, частково визнавав свою провину, не усвідомив скоєного, не висловив будь якого жалю чи співчуття до потерпілого, якому 72 роки, тому суд вважає можливим призначити йому покарання, визначене санкцією ч.1 ст.122 КК України, у вигляді обмеження волі.

Варто зауважити, що визначаючи строк цього виду покарання суд не вправі установлювати його на термін вищим, аніж на той, який просила сторона, що підтримує обвинувачення, тобто призначати більш суворе покарання.

При цьому, враховуючи викладене, виходячи з того, що попередня судимість обвинуваченого погашена, зважаючи на дані згаданої досудової доповіді, за якою обвинувачений характеризується позитивно та якою визначений середній ризик вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки його для суспільства, приведену вище позицію прокурора, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання і, на підставі положень ст. 75 КК України, приймає рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням та покладенням на нього обов`язків, передбачених п. 2 ч. 3, п. 2 та п.1 ч. 1 ст. 76 КК України.

При цьому слід зазначити, що тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, яку звільнено від відбування покарання з випробуванням згідно з ч. 3 ст. 75 КК України визначаються винятково судом, незалежно від позиції прокурора, який просив визначити мінімальний строк випробування.

Мотиви ухвалення інших рішень при постановленні вироку.

Враховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід під час досудового розслідування не обирався, а під час судового розгляду справи він завжди з`являвся у всі судові засідання, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 .

Інші заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Цивільний позов у рамках кримінального провадження не подавався.

Процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні.

Керуючись ст. 122, 124-126, 349, 369-371, 373-374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі строком на 02 (два) роки.

На підставі положень ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік і 6 (шість) місяців не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає обов`язки, передбачені п. 2 ч. 3, п. 2 та п.1 ч. 1 ст. 76 КК України, що на нього покладаються, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи,

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Матеріали кримінального провадження 0000148 від 17 липня 2024 року залишити при обвинувальному акті, з подальшим зберіганням у справі №193/1338/24, провадження №1-кп/193/111/24.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Софіївський районний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Інші учасники судового провадження теж мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1