Справа № 643/394/25
Провадження № 1-кп/643/618/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2025 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_3 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000643 від 23 травня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 303, ч. 1 ст. 149 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 303, ч. 1 ст. 263 КК України, -

у с т а н о в и в :

У провадженні Московського районного суду м. Харкова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000643 від 23 травня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 303, ч. 1 ст. 149 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 303, ч. 1 ст. 263 КК України.

У підготовчому судовому засіданні 16 січня 2025 року прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , в якому, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом впливу на свідків, просив продовжити стосовно обвинуваченого строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

В обґрунтування клопотання прокурор посилався, що продовжують мати місце ризики, визначені ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , а саме, він може переховуватися від суду, оскільки злочини, які інкримінуються ОСОБА_5 , є тяжким та особливо тяжким та у випадку визнання останнього винуватим, йому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, тобто термін покарання, а також відсутність в обвинуваченого міцних соціальних зв`язків може спровокувати останнього до переховування від суду. Зазначив, що відповідно до п. 3 ст. 177 КПК України обвинувачений ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, позаяк при обранні стосовно ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, останній матиме можливість впливати на свідків з метою їх спонукання до дачі неправдивих, необхідних йому свідчень, з метою уникнення кримінальної відповідальності. В обґрунтування ризику, визначеного п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, як то ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, прокурор посилався, що ОСОБА_5 інкримінується вчинення шести кримінальних правопорушень, що свідчить про систематичність його злочинної діяльності та про можливість подальшого вчинення аналогічних злочинів. Зауважував, що, ураховуючи обставини справи, з метою забезпечення обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинення дій, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є обґрунтовані підстави вважати, що наявні ризики не зменшилися з моменту обрання стосовно останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому є необхідність у продовженні раніше обраного запобіжного заходу.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_6 у підготовчому судовому засіданні 16 січня 2025 року посилався, що ризики, на які посилається прокурор в обґрунтування доводів клопотання, є необґрунтованими, не доведеними жодними доказами, зауважував, що його підзахисному інкримінується вчинення тяжких, а не особливо тяжких, як на це посилається прокурор, злочинів, за вчинення вказаних злочинів не передбачено покарання до 12 років позбавлення волі, як на цьому наголошував прокурор, звертав увагу, що кваліфікацію інкримінованого його підзахисному злочину з ч. 2 ст. 149 КК України органом досудового розслідування було перекваліфіковано на ч. 1 ст. 149 КК України, а за вчинення вказаного злочину передбачено покарання до восьми років позбавлення волі. З огляду на наведене, вважав клопотання таким, що не підлягає задоволенню, тому просив суд в його задоволенні відмовити.

Обвинувачений ОСОБА_8 у підготовчому судовому засіданні 16 січня 2025 року підтримав думку свого захисника, просив змінити стосовно нього запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт. Посилався, що він веде законослухняний спосіб життя, дотримується належної процесуальної поведінки, а тому підстави для його подальшого тримання під вартою відсутні.

Представник потерпілої ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні підтримав клопотання прокурора, вважав його обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд доходить висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , з огляду на таке.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 22 серпня 2024 року стосовно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківській слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів. Строк дії ухвали у частині тримання під вартою встановлено до 20.10.2024 включно. Визначено ОСОБА_5 суму застави у розмірі у сумі 454 200,00 гривень.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2024 року стосовно ОСОБА_5 продовжено застосування запобіжного захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківській слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів. Строк дії ухвали у частині тримання під вартою встановлено до 20.11.2024 включно. Визначено ОСОБА_5 суму застави у розмірі у сумі 454 200,00 гривень.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2024 року стосовно ОСОБА_5 продовжено застосування запобіжного захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківській слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів. Строк дії ухвали у частині тримання під вартою встановлено до 13.01.2025 включно. Визначено ОСОБА_5 суму застави у розмірі у сумі 454 200,00 гривень.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 10 січня 2025 року стосовно ОСОБА_5 продовжено застосування запобіжного захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківській слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування на 11 (одинадцять) днів. Строк дії ухвали у частині тримання під вартою встановлено до 20.01.2025 включно. Визначено ОСОБА_5 суму застави у розмірі у сумі 454 200,00 гривень.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 закінчується 20 січня 2025 року.

У відповідності до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників судового процесу та інше.

Правилами ст. 178 КПК України закріплено обставини, які враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема, тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, у тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.

Характер інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушень та їх фактичні обставини свідчать про його суспільну небезпеку. Санкція ч. 2 ст. 303 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до семи років, санкція ч. 1 ст. 149 КК України - від трьох до восьми років позбавлення волі.

Під час вирішення питання про продовження строків тримання під вартою, суд оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість злочинів, які, відповідно до положень ст. 12 КК України, відносяться до тяжких злочинів, суспільну небезпечність злочинів, які інкримінуються обвинуваченому, а також особистість обвинуваченого, наявність постійного місця проживання та міцність соціальних зв`язків, моральні переконання, майновий стан та зв`язки з державою.

Ураховуючи тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях - у виді позбавлення волі на строк до восьми років, беручи до уваги те, що дії обвинуваченого, за вчинення яких він обвинувачується, носять характер тяжких злочинів, він не має офіційного місця роботи, як наслідок, офіційного постійного та стабільного джерела доходу, суд доходить висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 є неможливим.

Такі обставини суд ураховує, надаючи оцінку доводам прокурора про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватися від суду.

Поряд з цим, у суду відсутні підстави вважати, що в обвинуваченого наявні міцні соціальні зв`язки, які зменшують ризики у даному кримінальному провадженні.

Також суд погоджується з доводами прокурора про існування ризику, передбаченого п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме - можливість обвинуваченого незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, позаяк на даний час свідки по даному кримінальному провадженню не допитані.

Разом з тим, суд зважає на положення ст. 95 КПК України, якими унормовано, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу. Відтак, з огляду на те, що судом свідки у даному кримінальному провадженні ще не допитувалися, ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме - можливість обвинуваченого незаконно впливати на свідків, продовжує існувати.

Ураховуючи, що ОСОБА_5 не працює, в нього відсутнє стабільне джерело доходу, ризик, на наявність якого посилався прокурор, визначений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, - можливість спроби обвинуваченого вчинити інше кримінальне правопорушення, є обґрунтованим та продовжує існувати.

Зважаючи на тяжкість злочинів, вчинення яких інкримінується обвинуваченому ОСОБА_5 , та покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого, які викладені в ухвалі про застосування запобіжного заходу, суд вважає, що ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, доведені прокурором та продовжують існувати.

Водночас, суд ураховує, що характер та фактичні обставини інкримінованих обвинуваченому злочинів свідчать про підвищену суспільну небезпеку. Тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для застосування суворих запобіжних заходів, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не обравши до особи запобіжні заходи, а саме тримання під вартою. Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Так, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим, у разі визнання їх винуватими, беручи до уваги вірогідність переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих, свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, суд доходить висновку, що наявні обґрунтовані підстави для продовження застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

У свою чергу, стороною захисту не надано доказів на підтвердження наявності в обвинуваченого офіційного працевлаштування і, як наслідок, постійного та стабільного джерела доходу, які могли бути враховані судом під час вирішення питання щодо продовження строку тримання під вартою, як і відсутні підстави вважати, що в обвинуваченого наявні міцні соціальні зв`язки, які б зменшували ризики у даному кримінальному провадженні. Відомостей про неможливість перебування обвинуваченого ОСОБА_5 в умовах тримання під вартою, у тому числі й за станом здоров`я, суду не надано.

Водночас, суд вважає слушними зауваження сторони захисту стосовно того, що жоден з інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_5 злочинів не відноситься до особливо тяжких злочинів та що за вчинення інкримінованих ОСОБА_5 злочинів передбачено покарання на строк до восьми, а не до дванадцяти років позбавлення волі, як про це зазначає у клопотанні про продовження строків тримання під вартою прокурор. При цьому суд зважає на те, що за вчинення інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до семи років позбавлення волі, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 149 КК України - від трьох до восьми років позбавлення волі, та відповідно до вимог ст. 12 КК України ці злочини відносяться до тяжких злочинів.

Щодо того, чи є інші більш м`які запобіжні заходи, які зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, суд зазначає про таке.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених статтею 177 КПК України (ч. 1 ст. 184 КПК України).

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт.

Надаючи оцінку можливостям застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

З огляду на викладене, суд вважає, що на даному етапі кримінального провадження лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 та зможе запобігти ризикам, які передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та які були встановлені судом, а відтак не вбачає підстав для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу. Обставин, які б спростовували правомірність подальшого тримання обвинуваченого під вартою, судом не встановлено, а тому суд вважає за доцільне продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою на шістдесят днів. При цьому суд зважає на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З огляду на наведені вище обставини у їх сукупності, суд не знаходить підстав для задоволення клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, не пов`язаний з триманням під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст. 177, 197, 199 КПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_5 на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, - відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 303, ч. 1 ст. 149 КК України, - задовольнити.

Строк тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 303, ч. 1 ст. 149 КК України, продовжити на шістдесят днів - до 16 березня 2025 року включно.

Установити строк дії ухвали до 16 березня 2025 року включно в частині продовження строку тримання під вартою.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору.

Ухвала про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду, а обвинуваченим - у той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду, в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення у формі ухвали складено 20 січня 2025 року.

Суддя : ОСОБА_1