Справа № 303/2221/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.02.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні №11-кп/4806/690/24 за апеляційною скаргою прокурора Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_5 ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 грудня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 грудня 2024 року клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою та клопотання адвоката про зміну запобіжного заходу, задоволено частково.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянину України, уродженцю с. Кучава Мукачівського району Закарпатської області, мешканцю АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави строком на 60 днів - по 31 січня 2025 року включно.

Визначено ОСОБА_6 заставу, враховуючи п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, в розмірі 165 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 499620,00 (чотириста дев`яносто дев`ять тисяч шістсот двадцять) гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем), за реквізитами: отримувач коштів: ТУ ДСА України в Закарпатській обл., код отримувача (код за ЄДРПОУ): 26213408, банк отримувача: ДКСУ м.Київ, МФО отримувача: 820172, рахунок отримувача: UA0018501, в призначенні платежу необхідно вказати: ПІБ сторін по справі, номер справи і суд, в якому розглядається справа, суть справи, дата ухвали про депозитне стягнення.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

Роз`яснено обвинуваченому, що в разі внесення ним застави у визначеному розмірі він підлягає звільненню з-під варти і з того моменту буде вважатися таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення ОСОБА_6 застави, покладено на нього на строк до 31 січня 2025 року включно наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися з місця постійного проживання без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування із іншими обвинуваченими та свідками у кримінальному провадженні № 0000024 від 16.03.2023 р.;

- здати на зберігання до ГУ ДМС України в Закарпатській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

З матеріалів судового провадження вбачається, що у провадженні Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження № 0000024 від 16.03.2023 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

У вказаному кримінальному провадженні прокурором заявлено клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави обвинуваченому ОСОБА_6 , обґрунтовуючи його тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у особливо тяжкому злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів. До ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, строк дії якого закінчується 14.12.2024 року. Встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п.1, 2, 3 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим обрання більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не може запобігти вказаним вище ризикам.

Крім того, до суду надійшло клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю або ж тримання під варту з можливістю внесення застави.

Задовольняючи частково клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою та клопотання адвоката про зміну запобіжного заходу, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, за вчинення якого, у разі доведеності його вини, йому може бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, а тому з огляду на тяжкість та характер вказаного кримінального правопорушення існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватися від суду. З моменту взяття ОСОБА_6 під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання не змінилися обставини, які стали підставою для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, проте змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід, тому суд дійшов висновку про необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк по 31 січня 2025 року включно, з визначенням розміру застави відповідно до ч. 4, п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України та з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1-4, 8, 9 ч. 5 ст. 194 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою, незаконною, такою, що підлягає скасуванню. Зазначає, що визначення обвинуваченому ОСОБА_6 застави в розмірі 165 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, не дає можливості прокурору запобігти ризикам передбаченим п.п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Просить суд, оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 31 січня 2025 року, без визначення застави.

Апеляційна скарга розглядається у відсутності прокурора, обвинуваченого та його захисника, неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає її розгляду. При цьому береться до уваги те, що від прокурора Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_5 надійшло клопотання про проведення апеляційного розгляду справи без його участі.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали контрольного провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення, апеляційний суд бере до уваги приписи таких нормативно-правових актів.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У відповідності до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, задовольняючи клопотання прокурора та продовживши обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначеним розміром застави, вірно врахував об`єкт посягання кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 ; обставини та характер вчинення останнім; вид і тяжкість кримінально-правової санкції за інкриміноване діяння; вік та стан його здоров`я; також те, що обвинувачений може здійснити спробу: переховуватися від суду, тим самим ухилятися від виконання покладених на нього процесуальних обов`язків; а також те, що з моменту взяття ОСОБА_6 під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання не змінилися обставини, які стали підставою для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, проте змінилася обстановка, яка дала суду першої інстанції підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.

Вказані обставини свідчать про неможливість запобігання ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, шляхом застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, оскільки, наведені ризики, можуть бути розцінені ними менш небезпечними, ніж кримінальне переслідування та процедура виконання покарання.

Так, на переконання колегії суддів, обраний судом запобіжний захід у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумності, є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, а також є достатнім і прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора про виключення можливості внесення застави слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України визначено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Тобто, законодавець поклав на суд обов`язок при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України. Проте, у певних випадках, які визначені у ч. 4 ст. 183 КПК України, законодавець надав суду дискреційні повноваження не визначати розмір застави.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, предметом інкримінованого злочину виступають особливо небезпечні психотропні речовини. Даному злочину притаманний надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлений тяжкими наслідками не лише для здоров`я конкретної особи, а й для здоров`я населення, економіки та суспільства в цілому. Саме тому, право кожного на охорону здоров`я, в тому числі і від негативного впливу на організм людини наркотичних, психотропних і токсичних речовин, визначено як одне із основних прав людини, та закріплене в ст. 49 Конституції України.

Проте, здійснивши аналіз матеріалів справи, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який тривалий період перебуває під вартою, розлучений, є батьком двох малолітніх дітей, має зареєстроване місце постійного проживання. ОСОБА_11 , яка є матір`ю дітей обвинуваченого, більше не проживає з ними. На даний час вихованням дітей займається бабуся ОСОБА_12 , яка важко хвора та госпіталізована до КНП «Закарпатський обласний клінічний центр кардіології та кардіохірургії» Закарпатської обласної ради, через що не здатна давати належну опіку та виховання дітей, колегія суддів уважає, що доводи прокурора про відсутність підстав для визначення розміру застави є необґрунтованими та вважає рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру застави 165 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 499620,00 (чотириста дев`яносто дев`ять тисяч шістсот двадцять) гривень, повністю обґрунтованим й законним, оскільки такий розмір буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання існуючим ризикам, а також буде пропорційним, співмірним заходом, який не становитиме надмірний тягар.

З вказаним висновком погоджується і колегія суддів. При цьому враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010, відповідно до якого розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене, на переконання колегії суддів, визначений судом першої інстанції щодо обвинуваченого ОСОБА_6 розмір застави 165 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, є таким, що співвідноситься з даними про особу обвинуваченого, обставинами кримінального правопорушення, його тяжкістю та особливою суспільною небезпечністю, а тому відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зазначеним в ч. 4 ст. 182 КПК України, згідно яких розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Такий розмір застави, на думку колегії суддів, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні, не порушує права обвинуваченого.

Відтак, наведені в апеляційній скарзі прокурором доводи, в тому числі тяжкість та особлива суспільна небезпечність кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , правильності висновків суду в частині можливості визначення розміру застави не спростовують.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції постановив рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких постановив відповідне рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, під час апеляційного розгляду не встановлено.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 грудня 2024 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді