КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/1113/2025 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16 грудня 2024 року,

за участю:

прокурора - ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16.12.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000023 від 25.01.2022 року.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, прокурор ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16.12.2024 року, скасувати її, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора про накладення арешту на майно, та накласти арешт на майно, вилучене у ході обшуку від 19.11.2024 року, зі місцем мешкання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 (повний перелік майна зазначається у клопотанні).

Мотивуючи апеляційні вимоги прокурор зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Вказує, що майно, на яке сторона обвинувачення просить накласти арешт, має значення для подальшого досудового розслідування кримінального провадження та може бути використане як доказ у кримінальному провадженні, на даний час з метою запобігання можливості приховування, зникнення, втрати, використання, передачі, відчуження вищевказаного вилученого майна, є необхідність у накладенні на нього арешту.

Водночас апелянт зазначає, що сторона обвинувачення була позбавлена можливості довести підставу і мету накладення арешту на майно у судовому засіданні, оскільки судом повістки про виклик до суду скеровано не було, натомість слідчим суддею, виходячи із тексту ухвали, здійснено виклик у судове засідання представників власників майна та взято до уваги виключно їх доводи.

Щодо поновлення строку на апеляційне оскарження прокурор вказує, що копію оскаржуваної ухвали слідчого судді прокурор отримала лише 25.12.2024 року, про що свідчить штамп на доданій до апеляційної скарги копії ухвали.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав подану прокурором ОСОБА_6 апеляційну скаргу та просив її задовольнити у повному обсязі, вивчивши матеріали судового провадження, та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 не було пропущено строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16.12.2024 року, виходячи з положень абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, а її апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, що Офісом Генерального прокурора здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000023 від 25.01.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190 (в редакції до внесення змін Законом №3233-IX від 13.07.2023) КК України.

Досудовим розслідуванням зазначено, що в період з 2018 по 2023 роки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом шахрайських дій здійснив незаконне відчуження земельних ділянок на території Обухівського району Київської області.

Сторона обвинувачення зазначає, що в ході досудового розслідування встановлено, що до вчинення кримінальних правопорушень причетний ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

29.11.2024 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13.11.2024 у справі № 757/52758/24-к проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 . В ході обшуку за вищевказаною адресою виявлено та вилучено: паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_10 ; розписка ОСОБА_10 на 1 арк,; роздруківки на 2 арк.; проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_11 на 13 арк.; витяг з державного земельного кадастру на 6 арк.; копія довіреності ОСОБА_12 від 14.09.20 р. на 1 арк.; копія паспорту ОСОБА_13 на 1 арк.; довіреність ОСОБА_14 від 13.07.20 р. на 1 ар.;копія паспорта ОСОБА_14 на 2 арк.; витяг з ДЗК від 30.12.20 на 5 арк.; проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_14 на 45 арк.;висновок про розгляд документації від 29.12.20 та 09.12.20 на 4 арк.; витяг з ДЗК від 17.09.20 на 3 арк.; проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_15 на 93 арк.; довіреність від ОСОБА_16 від 03.09.20 на 1 арк.;договір куплі-продажу земельної ділянки між ОСОБА_17 та ОСОБА_18 від 07.11.20 на 1 арк.; витяг від 07.11.19 на 1 арк.; договір куплі-продажу земельної ділянки від 03.02.17 на 2 арк.; витяг від 03.02.2017 на 1 арк.;копія договору куплі-продажу земельної ділянки від 13.06.2016 на 1 арк.; копія документів на 5 арк.;копія паспорту Торієць на 2 арк.; лист Васильківської міської ради від 04.01.22 на 1 арк.; витяг від 23.09.21 на 5 арк.; проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_19 на 30 арк.; заяви ОСОБА_8 від 30.01.2024 р. на 2 арк.; договір купівлі-продажу земельної ділянки від 23.07.22 на 2 арк.; витяг від 23.07.22 на 1 арк.; протокол №913 на 2 арк., які не входили до переліку речей, щодо відшукання яких надано дозвіл в ухвалі на проведення обшуку.

29.11.2024 року постановою старшого слідчого в особливо важливих справах 2 відділу Управління розслідування особливо тяжких злочинів Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_20 вилучене майно визнано речовим доказом у цьому кримінальному провадженні.

09.12.2024 року (клопотання датоване 29.11.2024 року) прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 звернулася до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту, у кримінальному провадженні № 0000023 від 25.01.2022 року, на майно, вилучене у ході обшуку від 29.11.2024 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13.11.2024 року у справі № 757/52758/24-к за місцем мешкання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_10 ;

- розписку ОСОБА_10 на 1 арк,;

- роздруківки на 2 арк.;

- проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_11 на 13 арк.;

- витяг з державного земельного кадастру на 6 арк.;

- копію довіреності ОСОБА_12 від 14.09.20 р. на 1 арк.;

- копію паспорту ОСОБА_13 на 1 арк.;

- довіреність ОСОБА_14 від 13.07.20 р. на 1 ар.;

- копію паспорта ОСОБА_14 на 2 арк.;

- витяг з ДЗК від 30.12.20 на 5 арк.;

- проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_14 на 45 арк.;

- висновок про розгляд документації від 29.12.20 та 09.12.20 на 4 арк.;

- витяг з ДЗК від 17.09.20 на 3 арк.;

- проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_15 на 93 арк.;.

- довіреність від ОСОБА_16 від 03.09.20 на 1 арк.;

- договір куплі-продажу земельної ділянки між ОСОБА_21 та

ОСОБА_18 від 07.11.20 на 1 арк.;

- витяг від 07.11.19 на 1 арк.;

- договір куплі-продажу земельної ділянки від 03.02.17 на 2 арк.;

- витяг від 03.02.2017 на 1 арк.;

- копію договору куплі-продажу земельної ділянки від 13.06.2016 на 1 арк.;

- копію документів на 5 арк.;

- копію паспорту Торієць на 2 арк.;

- лист Васильківської міської ради від 04.01.22 на 1 арк.;

- витяг від 23.09.21 на 5 арк.;

- проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність

ОСОБА_22 на 30 арк.;

- заяви ОСОБА_8 від 30.01.2024 р. на 2 арк.;

- договір купівлі-продажу земельної ділянки від 23.07.22 на 2 арк.;

- витяг від 23.07.22 на 1 арк.;

- протокол № 913 на 2 арк.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16.12.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000023 від 25.01.2022 року.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно, слідчий суддя послався на те, що прокурором не була доведена необхідність накладення арешту на майно та не вказано яким саме критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України відповідає вищевказане майно.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на вищевказане майно, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт, зокрема з`ясувати правову підставу для арешту, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Колегія суддів вбачає, що наведені в клопотанні прокурором доводи про накладення арешту на вищевказане майно, перевірялись судом першої інстанції, досліджено матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна і приходить до висновку, що вказаних доводів цілком достатньо для підтвердження наявності підстав, передбачених ст. 170 КПК України для накладення арешту на майно.

Зокрема, посилаючись у клопотанні, що вилучене майно є речовим доказом та відповідає критеріям майна, на яке може бути накладено арешт, визначеним ст. 170 КПК України, прокурор повинен був зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку.

Як вбачається зі змісту клопотання прокурора, вищевказане майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні. Крім того процесуальний керівник зазначив обставини вчинення кримінальних правопорушень та надав достатню на його думку кількість доказів, що підтверджують необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

При вирішенні питання про накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, слідчий суддя має самостійно перевірити та встановити з сукупності наданих матеріалів, чи відповідає таке майно ознакам речових доказів, передбачених ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як свідчать матеріали, надані до суду апеляційної інстанції, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали судового провадження переконливо свідчать про те, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, в рамках даного кримінального провадження, відповідає критеріям ч. 1 ст. 170 КПК України, оскільки стороною обвинувачення доведено його відповідність ознакам ст. 98 КПК України, що в своїй сукупності слугує підставами для застосування обмежувальних заходів в даному кримінальному провадженні. Зокрема, колегія суддів вважає доцільним накласти арешт на паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_10 , який належить невстановленій особі у даному кримінальному провадженні, що не буде суперечити чинному КПК України.

На підставі викладеного, посилання слідчого судді на те, що органом досудового розслідування не було доведено необхідність накладення арешту, є безпідставним, оскільки прокурором надано достатні на даній стадії кримінального провадження докази вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним в ст. 170 КПК України, на підставі чого є правомірним накладення такого виду обтяження як арешт.

Крім цього, колегія суддів при вирішенні питання про накладення арешту на майно, також враховує той факт, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження, а тому з метою збереження доказів у даному кримінальному провадженні, вважає за необхідне накласти арешт на вказане у клопотанні прокурора майно.

Таким чином, доводи прокурора є слушними щодо того, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та такою, яка підлягає скасуванню, а тому висновки слідчого судді щодо відсутності достатніх правових підстав для арешту майна не відповідають як матеріалам судового провадження так і вимогам КПК України.

Будь-яких суттєвих негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження колегією суддів не встановлено.

З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування майна в даному кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170-173 КПК України, необхідно накласти арешт на майно.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 395, 404, 405, 407, 412, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16 грудня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000023 від 25.01.2022 року, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000023 від 25.01.2022 року, - задовольнити.

Накласти арешт на майно, вилучене у ході обшуку від 29.11.2024 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13.11.2024 року у справі № 757/52758/24-к за місцем мешкання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_10 ;

- розписку ОСОБА_10 на 1 арк,;

- роздруківки на 2 арк.;

- проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_11 на 13 арк.;

- витяг з державного земельного кадастру на 6 арк.;

- копію довіреності ОСОБА_12 від 14.09.20 р. на 1 арк.;

- копію паспорту ОСОБА_13 на 1 арк.;

- довіреність ОСОБА_14 від 13.07.20 р. на 1 ар.;

- копію паспорта ОСОБА_14 на 2 арк.;

- витяг з ДЗК від 30.12.20 на 5 арк.;

- проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_14 на 45 арк.;

- висновок про розгляд документації від 29.12.20 та 09.12.20 на 4 арк.;

- витяг з ДЗК від 17.09.20 на 3 арк.;

- проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_15 на 93 арк.;.

- довіреність від ОСОБА_16 від 03.09.20 на 1 арк.;

- договір куплі-продажу земельної ділянки між ОСОБА_21 та

ОСОБА_18 від 07.11.20 на 1 арк.;

- витяг від 07.11.19 на 1 арк.;

- договір куплі-продажу земельної ділянки від 03.02.17 на 2 арк.;

- витяг від 03.02.2017 на 1 арк.;

- копію договору куплі-продажу земельної ділянки від 13.06.2016 на 1 арк.;

- копію документів на 5 арк.;

- копію паспорту Торієць на 2 арк.;

- лист Васильківської міської ради від 04.01.22 на 1 арк.;

- витяг від 23.09.21 на 5 арк.;

- проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність

ОСОБА_22 на 30 арк.;

- заяви ОСОБА_8 від 30.01.2024 р. на 2 арк.;

- договір купівлі-продажу земельної ділянки від 23.07.22 на 2 арк.;

- витяг від 23.07.22 на 1 арк.;

- протокол №913 на 2 арк.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4