465/9784/24
1-кп/465/554/25
У Х В А Л А

судового засідання

09.04.2025 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у м. Львові клопотання прокурора Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу, застосованого в кримінальному провадженні № 001005 від 23.10.2024 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, водія трамваю в ЛКП «Львівелектротранс», раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України,

в с т а н о в и в :

У провадженні Франківського районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України.

Прокурор Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_3 звернувся з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначення альтернативного розміру застави, аргументуючи свої вимоги тим, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, які враховані слідчим суддею при обранні запобіжного заходу, що повністю виправдовують продовження терміну дії обвинуваченому ОСОБА_4 найсуворішого запобіжного заходу - тримання під вартою. Наголосив, що строк тримання обвинуваченого під вартою завершується 11.04.2025 року, судовий розгляд кримінального провадження ще не розпочато, у справі здійснюється лише підготовче провадження, тому просив клопотання задоволити.

Окрім цього, в підготовчому судовому засіданні публічний обвинувач зазначив, що з часу попереднього рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу не виникло будь-яких нових обставин, які б давали підстави для зміни ОСОБА_4 раніше обраного запобіжного заходу на інший.

Представник потерпілої клопотання прокурора підтримав і зазначив про обґрунтованість такого.

Обвинувачений та його захисник щодо продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечили.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_4 наголосив на тому, що, перебуваючи під вартою, він не може працювати і утримувати свою сім`ю, а також заробляти кошти для подальшого відшкодування шкоди, заподіяної потерпілій. Тому вважає, що застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту сприятиме виконанню ним своїх процесуальних обов`язків перед потерпілою, що, у випадку продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, буде неможливим.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 звернула увагу на те, що обвинувачений має трьох дітей, тягар утримання яких на даний час лягає виключно на дружину обвинуваченого. Водночас останній не має жодного наміру ухилятися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню або ж чинити незаконний вплив на свідків. Навпаки, родина обвинуваченого частково вже відшкодувала шкоду потерпілій і зможе продовжувати відповідні виплати лише у випадку, якщо ОСОБА_4 буде працювати. З урахуванням наведеного захисник просила змінити обвинуваченому раніше застосований до нього запобіжний захід на домашній арешт.

Заслухавши доводи учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі понад три роки.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, а згідно ч.3 ст.199 КПК України також і те, що заявлені ризики не зменшилися.

За змістом ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Як встановлено в ході розгляду клопотання прокурора, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України.

Згідно обвинувального акту, представленого на розгляду суду, ОСОБА_4 інкримінується те, що він 23.10.2024 року приблизно о 18 годині 06 хвилин, керуючи трамваєм «ТАTRA KT4-D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним по вул. Кн.Ольги, у м. Львові, поблизу будинку № 59, в напрямку до вул. Сахарова, всупереч ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», згідно якої учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху грубо порушив вимоги чинних правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 зі змінами та доповненнями, а саме: Р.1 п.1.5; Р.2 п.2.3 6), д), п.2.9 а) Р.12 п.12.3 та Р.18 п.18.1 чинних ПДР України, які виразилися в тому, що водій під час керування технічно справним транспортним засобом, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, не був уважний до дорожньої обстановки, при виявлені небезпеки для руху, яку водій об`єктивно спроможний виявити, маючи об`єктивну можливість виявити пішоходів, які перебували на нерегульованому пішохідному переході, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, в результаті чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка переходила дорогу з право на ліво по напрямку руху транспортного засобу.

Зі змісту обвинувального акту слідує, що внаслідок таких дій обвинуваченого ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження, а саме: важка поєднана травма тіла, відкрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку, субдурально-субарахноїдальні крововиливи, перелом склепіння та основи черепа, отогемолікворея зліва, які згідно висновку експерта відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент спричинення, а також тілесні ушкодження: тупа травма грудної клітки, закриті множинні переломи 2-10 ребер зліва, забій-розрив лівої легені, напружений лівобічний гемопневмоторакс, тупа травма живота, уламковий перелом лонної, сідничної та клубової кісток з переходом на крижову кістку зліва з задовільним стоянням фрагментів, які згідно висновку експерта відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, за критерієм тривалого розладу здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керувала транспортним засобом, в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілій тяжкі тілесні ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді клопотання суд оцінює в сукупності всі обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , яке відповідно до положень ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, характер інкримінованих обвинуваченому дій, зокрема порушення правил дорожнього руху водієм громадського транспорту в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило заподіяння потерпілій тяжких тілесних ушкоджень, суворість можливого покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, стан здоров`я обвинуваченого, обставини, які свідчать про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому запобіжному заході не відпали, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1КК України, санкція статті якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років. З огляду на встановлені обставини при розгляді клопотання, суд вважає, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, щодо можливості ухилення обвинуваченого від суду та впливу на свідків і потерпілу. Зазначені ризики не зменшилися.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів.

Також у своєму рішенні у справі "W проти Швейцарії" від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Суд вкотре наголошує, що сама по собі тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 , у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, не є єдиним критерієм, який враховується при прийнятті рішення про необхідність продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Заслуговує також на увагу те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, який пов`язаний з порушенням правил дорожнього руху водієм громадського транспорту, який перебував в стані алкогольного сп`яніння, що становить високий ступінь суспільної небезпеки, враховуючи загрозу, яку становили інкриміновані обвинуваченому дії для великого кола учасників дорожнього руху, а також потерпілої, яка внаслідок ДТП отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Тому з урахуванням цих обставин в сукупності із тяжкістю злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , слід вважати доведеною прокурором наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Окремо суд наголошує, що з часу попереднього рішення про продовження ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ризики, наявні у справі, не зменшилися. При цьому, стороною захисту не надано жодних доказів існування будь-яких обставин, які не були враховані раніше, і могли б свідчити про нейтралізацію наявних ризиків.

Також не може залишатися поза увагою суду те, що розгляд кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_4 перебуває на даний час лише на стадії підготовчого провадження. Відповідно, у справі ще не досліджувалися докази, не здійснювався допит свідків, а тому, висновки, які обгрунтовуються стороною захисту, про дезактуалізацію визначених у справі ризиків є передчасними.

Наведене не позбавляє суд обов`язку здійснити перевірку наявності підстав для застосування до обвинуваченого інших, окрім тримання під вартою, запобіжних заходів.

Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з огляду на вищенаведене, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тобто, застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого ОСОБА_4 на даний час неможливе, ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, не зменшилися. Більш того, застосування до обвинуваченого будь-яких інших запобіжних заходів, крім тримання під вартою, виключить можливість здійснення належного контролю за процесуальною поведінкою обвинуваченого, який матиме можливість вільно контактувати з відомими йому у справі свідками і потерпілою з метою здійснення на них впливу для зміни раніше наданих показань. При цьому, посилання сторони захисту на бажання обвинуваченого працювати не можуть вказувати на превалювання особистих побажань обвинуваченого над завданнями кримінального провадження і досягнення його мети, яким є повний і всебічний розгляд справи.

У ході розгляду клопотання прокурора з`ясовано, що вік та стан здоров`я обвинуваченого дозволяє застосування до нього запобіжного заходу, пов`язаного з обмеженням волі та свободи пересування, жодних заборон застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою за станом його здоров`я на даний час немає.

Тому, оцінюючи в сукупності всі обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема тяжкість можливого покарання у разі визнання винуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України, характер дій, які інкриміновані обвинуваченому, зокрема, керування трамваєм в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило заподіяння потерпілій тяжких тілесних ушкоджень, що загалом свідчить про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому запобіжному заході не відпала, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які не перестали існувати, а також особу обвинуваченого, вік, стан його здоров`я та стадію розгляду кримінального провадження, зокрема здійснення у справі підготовчого провадження, суд визнає обґрунтованим клопотання прокурора та вважає за необхідне продовжити обвинуваченому строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Що стосується розміру альтернативної застави, то суд враховує, що ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 25.10.2024 року ОСОБА_4 визначено заставу в сумі 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Такий же розмір застави визначався в подальшому ухвалами суду про продовження строку дії застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу.

Водночас при черговому вирішенні питання продовження запобіжного заходу ОСОБА_4 суд не може залишати поза увагою обставини, на які посилається сторона захисту, і вважає за необхідне врахувати, що обвинувачений, перебуваючи під вартою, не отримує будь-якого матеріального забезпечення, водночас має трьох дітей, які продовжують навчання та на даний час перебувають на утриманні дружини обвинуваченого. Попри це, сім`я в міру можливого відшкодовує потерпілій понесені нею витрати, демонструючи готовність виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Відповідно до рішення у справі «Мангурас проти Іспанії» Європейський суд з прав людини констатував, що національні органи зобов`язані належним чином виправдати суму застави, та прийняти до уваги фінансовий стан обвинуваченого та його спроможність сплатити необхідну суму. На цьому наголошено також у рішеннях ЄСПЛ в справах «Тошев проти Болгарії» та «Маргаретич проти Хорватії».

Водночас рішення ЄСПЛ у справі «Ноймайстер проти Австрії» орієнтує суди на те, що як сума гарантії, передбачена п. 3 ст. 5 Конвенції повинна бути оціненою переважно стосовно обвинуваченого і його активів, а не можливих розмірів збитків. Так, намагання прив`язати суму гарантії від затриманої особи виключно до суми збитку приписуваного йому, не відповідає ст. 5 (3) Конвенції. Гарантії, передбачені цією статтею призначені не для відшкодування збитків, а скоріше для забезпечення присутності звинуваченого на слуханні. Тож її сума повинна бути встановлена в основному шляхом посилання на нього, його активи і його відносини з особами, які повинні надати заставу, іншими словами, перспектива втрати застави чи дій проти гарантів у разі його неявки до суду буде виступати в якості достатнього стримуючого фактора, щоб розсіяти будь-яке бажання з його боку переховуватись від правосуддя.

За наведених обставин, з метою реального гарантування обвинуваченому його процесуальних прав, зокрема, щодо визначення релевантного розміру альтернативної застави, беручи до уваги стадію, на якій перебуває розгляд кримінального провадження, попередню тривалість тримання обвинуваченого під вартою, а також матеріальне становище обвинуваченого і його сім`ї, суд вважає наявними підстави для зменшення раніше визначеного альтернативного розміру застави. Водночас з урахуванням встановлених у справі ризиків та розміру заподіяної шкоди, яка інкримінується обвинуваченому, достатньою для гарантування належної процесуальної поведінки обвинуваченого та виконання ним своїх процесуальних обов`язків, з урахуванням положень п.2 ч.5 ст.182 КПК України, суд вважає альтернативу заставу в розмірі 70 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яка на даний час відповідатиме характеру висунутого особі обвинувачення, його особі та слугуватиме виконанню завдань кримінального провадження.

Водночас суд не вбачає підстав для зменшення обвинуваченому обсягу обов`язків, які покладаються на нього, у випадку внесення застави.

Керуючись ст.ст.177,178, 183, 197, 199, 314, 315, 331 КПК України, суд -

у х в а л и в :

Клопотання прокурора Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_3 задоволити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів - до 07 червня 2025 року включно.

Визначити ОСОБА_4 заставу в сумі 70 (сімдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 211960 (двісті одинадцять тисяч дев`ятсот шістдесят) грн. 00 коп., яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на спеціальний рахунок - Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, IBAN:UA0000757, , одержувач: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Львівській області.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

На підставі ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , у разі внесення застави, наступні обов`язки:

- прибувати за викликом суду за першою вимогою;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому проживає, без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Визначити 2-місячний строк дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, з дня її внесення.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному в даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення застави на розрахунковий рахунок Державної казначейської служби України, має бути наданий уповноваженій службовій особі Львівської установи виконання покарання (№19) УДПтСУ у Львівській області.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, а також якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини свої неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У задоволенні клопотань адвоката ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну раніше застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити начальнику Державної установи "Львівська установа виконання покарань № 19" для виконання.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду на протязі семи днів з дня її проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою, - з часу вручення копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1