Справа № 284/937/21
Провадження №11-кп/801/378/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - ОСОБА_2 (суддя-доповідач),

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора в режимі відеоконференції ОСОБА_6 ,

захисника в режимі відеоконференції ОСОБА_7 ,

потерпілої в режимі відеоконференції ОСОБА_8 ,

представника потерпілих в режимі відеоконференції ОСОБА_9

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000231, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 11 вересня 2021 року за апеляційною скаргою зі змінами та доповненнями захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 , на вирок Народицького районного суду Житомирської області від 20 листопада 2023 року по обвинуваченню

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України,

в с т а н о в и в :

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом обставини

Вироком Народицького районного суду Житомирської області від 20 листопада 2023 року ОСОБА_10 визнано винувати у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання за:

ч. 1 ст. 135 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Вирішено питання щодо цивільного позову, заходів забезпечення кримінального провадження, речових доказів і процесуальних витрат.

Судом установлено, що 11 вересня 2021 року близько 02 години 45 хвилин ОСОБА_10 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Renault Master», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Свято-Миколаївській смт Народичі Коростенського району Житомирської області, в порушення вимог пунктів Правил дорожнього руху України (далі - ПДР): 12.3. (У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди); 12.4. (У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год); 12.9. (Водієві забороняється: б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил), не маючи перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, при відсутності зовнішніх факторів, що змушували його порушувати вимоги ПДР, не врахував дорожні умови, у результаті чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який лежав на проїзній частині.

Внаслідок наїзду останній отримав тілесні ушкодження: у вигляді поєднаної тупої травми тіла: 1) закритої черепно-мозкової травми: забійної рани на рівні лівої тім`яно-скроневої ділянки волосяної частини голови з осадненням навколо, рвано-забійної рани в ділянці прикріплення верхньої частини правої вушної раковини з переходом на скроневу ділянку; садна лобної ділянки посередині, правої лобно-скроневої ділянки із поверхневою забійною раною посередині, ділянки надперенісся, в ділянці проекції правої гілки нижньої щелепи, правої щоки, правої передньо-бічної поверхні шиї; забою головного мозку з крововиливами в м`які мозкові оболонки; 2) закритої тупої травми грудної клітки та хребта: садна передньої поверхні грудної клітки в ділянці проекції тіла грудини посередині, двох саден в ділянці проекції верхнього краю правого трапецевидного м`яза, масивного дифузного крововиливу в м`які тканини правого надпліччя (по верхній та задній поверхні правого трапецевидного м`яза з поширенням до ості правої лопатки); закритого перелому правої ключиці в середній її третині, закритих переломів І-ІІ ребер справа, забою з крововиливами в ділянках коренів обох легень, розриву стінки правого передсердя в ділянці входу верхньої порожнистої вени з масивною внутрішньою кровотечею (кров в плевральних порожнинах, об`ємом: справа 1500 мл, зліва 1000 мл), розриву міжхребцевого диску між VІ-VІІ шийними хребцями; 3) розриву тканини правої нирки; 4) закритого фрагментарного перелому на межі верхньої та середньої третин правої плечової кістки; 5) множинних дрібних саден на тильній поверхні правої кисті, садна в ділянці проекції зовнішньої кісточки правого гомілковостопного суглобу, які у вигляді вказаної вище поєднаної тупої травми тіла перебувають у прямому причинному зв`язку з причиною настання смерті та відносяться до категорії смертельних, як такі, що несумісні з життям.

Порушення водієм ОСОБА_10 вимог пунктів 12.3, 12.4, 12.9 б ПДР перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали, у виді смерті пішохода.

Порушення водієм ОСОБА_10 вимог пунктів 12.3., 12.4., 12.9.б ПДР знаходиться в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали, тобто спричиненням смерті пішоходу ОСОБА_12 .

Водночас після здійснення наїзду на пішохода ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , будучи причетним до скоєння дорожньо-транспортної пригоди, в порушення вимог пункту 2.10. ПДР, не вжив усіх можливих заходів для надання медичної допомоги потерпілому, не викликав карету швидкої медичної допомоги, не відправив потерпілого до лікувального закладу, не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду орган поліції, не вжив усіх можливих заходів для збереження слідів пригоди й з метою уникнення відповідальності за скоєне поїхав з місця пригоди на автомобілі, причетному до пригоди, тим самим завідомо залишив без допомоги потерпілого, який перебував у небезпечному для життя стані та був позбавлений можливості вжити заходів для самозбереження внаслідок безпорадного стану, у той час, як ОСОБА_10 сам поставив потерпілого у небезпечний для життя стан та був зобов`язаний і мав змогу надати потерпілому допомогу.

Дії обвинуваченого ОСОБА_10 суд кваліфікував за:

ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого;

ч. 1 ст. 135 КК України, як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через безпорадний стан, особою, яка мала змогу надати допомогу та сама поставила потерпілого в небезпечний для життя стан.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі зі змінами та доповненнями захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_7 , просить:

повторно дослідити докази, в обсязі достатньому для перевірки доводів апеляційної скарги зі змінами та доповненнями;

вирок Народицького районного суду Житомирської області від 20 листопада 2023 року скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Апеляційна скарга зі змінами та доповненнями мотивована тим, що:

суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення;

в процесі судового розгляду допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду першої інстанції ухвалити законний і обґрунтований вирок, зокрема не надано оцінки невизнання обвинуваченим вини у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, а докази на яких ґрунтується постановлений щодо останнього вирок є недопустимими;

судовий розгляд проведено неповно, зокрема через те, що суд першої інстанції не дослідив у сукупності з іншими доказами додатковий протокол огляду місця події від 11 вересня 2021 року;

показання обвинуваченого та свідка ОСОБА_13 вибірково викладені у вироку, адже місцевий суд фактично не перевірив їх показання щодо часу вчинення інкримінованих правопорушень;

суд першої інстанції дійшов висновку про порушення обвинуваченим пунктів 12.4, 12.9 б ПДР, ураховувавши показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , залишивши поза увагою те, що визначення швидкості потребує технічних знань та проведення відповідних досліджень;

протокол слідчого експерименту від 01 жовтня 2021 року та складений на його підставі висновок експерта за результатами проведення судової інженерно-транспортної експертизи від 28 жовтня 2021 року є недопустимими доказами. Слідчий експеримент проведено за участі свідка ОСОБА_10 , що не узгоджується з положеннями п. 1 ч. 3 ст. 87 КПК України, оскільки на час проведення указаної слідчої дії орган досудового розслідування мав достатньо підстав уважати, що свідок ОСОБА_10 буде визнаний підозрюваним у кримінальному провадженні. Слідча дія проводилась неуповноваженою особою старшим слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ВП ГУНП у Житомирській області ОСОБА_15 , оскільки на час її проведення була відсутня постанова про призначення слідчого у кримінальному провадженні, яка не відкривалась стороні захисту у порядку ст. 290 КПК. Зафіксовані дані у протоколі слідчого експерименту не відповідають дійсності, оскільки цю слідчу дію проведено за участі зустрічного авто з увімкненим ближнім світлом фар, що суперечить показанням ОСОБА_10 , який неодноразово указував, що зустрічний автомобіль рухався з увімкненим дальнім світлом фар;

протокол огляду місця події від 11 вересня 2021 року (огляду транспортного засобу, що перебував на території домоволодіння обвинуваченого) є недопустимим доказом, оскільки цю слідчу дію, усупереч вимогам ч. 3 ст. 214 КПК України, проведено до внесення відомостей в ЄРДР. Під час огляду місця події на належній ОСОБА_10 на праві приватної власності земельній ділянці фактично було проведено обшук належного обвинуваченому автомобіля; у матеріалах кримінального провадження відсутній дозвіл ОСОБА_10 на проведення огляду, а фактично обшуку його приватної власності; дозвіл на проведення обшуку надано ОСОБА_10 , який перебував у тимчасово хворобливому стані та за станом здоров`я не міг усвідомлювати свої дії; огляд автомобіля обвинуваченого не можна вважати оглядом місця події, адже його проведено не на місці де виявлено тіло пішохода, а на території домоволодіння та у подальшому на ямі огляду транспортних засобів у селищі Народичі, під час якого начебто було вилучено волосся, однак про це у протоколі не указано; після проведення обшуку автомобіля обвинуваченого, прокурор чи слідчий не звернулися до слідчого судді з клопотанням про дозвіл на проведення обшуку; у протоколі огляду місця події, у порушення вимог ст. 104 КПК України відсутні дати народження понятих, спеціаліста, слідчого, місце проживання спеціаліста та слідчого; відсутня інформація про те, що особи, які беруть участь у процесуальній дії, заздалегідь повідомлені про застосування технічних засобів фіксації, характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації, які застосовуються при проведенні процесуальної дії, умови та порядок їх використання; слідчим не роз`яснено ОСОБА_10 право на правничу допомогу захисника. Після допиту свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які згідно протоколу огляду були понятими, судом установлено, що указані особи понятими не були та протокол огляду не підписували;

вилучення волосся під час огляду транспортного засобу відбулося без участі понятих та ОСОБА_10 . У подальшому волосся, як речовий доказ, не було оглянуто, сфотографовано та докладно описано у відповідному протоколі;

висновок молекулярно-генетичної експертизи від 31 серпня 2023 року № СЕ-19-23/25852-БД є недопустимим доказом, оскільки, начебто вилучене під час огляду у селищі Народичі волосся, стороною державного обвинувачення не оглянуто, детально не описано, не сфотографовано, до матеріалів кримінального провадження не долучено; постанова про проведення судової молекулярно-генетичної експертизи винесена слідчим 22 листопада 2021 року, направлена до експертної установи 10 травня 2023 року, однак дані про направлення указаної постанови (зокрема супровідний лист) не були відкриті стороні захисту, у порядку ст. 290 КПК України; яке волосся було використано під час експертного дослідження не відомо, оскільки вилучене, під час проведеного огляду місця події, волосся (у кількості 3 волосин) не визнавалось речовим доказом та до експертної установи для дослідження надійшли зразки 2-х волосин; сторона державного обвинувачення не має права збирати докази під час судового слідства; будь-яких даних, що прокурор, з моменту винесення постанови при призначення експертизи та до завершення досудового розслідування, вживав необхідні заходи для отримання висновку експертизи матеріали справи не містять;

вина обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих йому злочинах жодними належними і допустимими доказами не встановлена.

Позиції учасників судового провадження

Захисник ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційної скарги зі змінами та доповненнями, з підстав викладених в ній, та просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 , потерпіла ОСОБА_8 та представник потерпілих ОСОБА_9 заперечили проти задоволення апеляційної скарги зі змінами та доповненнями захисника ОСОБА_7 , указали, що оскаржуваний вирок є законним і обґрунтованим.

Обвинувачений ОСОБА_10 в судове не з`явився, надав суду заяву в якій просив розгляд справи провести у його відсутність, підтримав доводи апеляційної скарги зі змінами та доповненнями захисника, з підстав викладених в ній, та просив її задовольнити.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_18 в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву в якій просила повторно дослідити матеріали кримінального провадження, задовольнити апеляційну скаргу зі змінами та доповненнями у повному обсязі та провести розгляд справи у її відсутність.

Потерпілий ОСОБА_19 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій просив апеляційний розгляд провести у його відсутність, заперечив проти задоволення апеляційної скарги зі змінами та доповненнями захисника та указав, що оскаржуваний вирок є законним і обґрунтованим.

Представник цивільного відповідача АТ «СГ «ТАС» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлявся належним чином, причин неявки суд не повідомив.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний розгляд за відсутністю учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце його проведення, оскільки, відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України, ці обставини не є перешкодою для апеляційного розгляду.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, виступи учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги зі змінами та доповненнями у її межах, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Відповідно до частини першої статті 404 КПК України, загальних засад змагальності і диспозитивності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 62 Конституції України закріплено принцип, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених КПК України (стаття 23 КПК України).

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Статтею 94 КПК України встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення (стаття 373 КПК України).

Згідно з пунктом другим частини третьої статті 374 КПК України у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою зазначаються, зокрема докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Метою судочинства є не лише формальне вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку відповідно до вимог статті 368 КПК України, а досягнення правосуддя, у зв`язку з чим суд зобов`язаний дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі прийнятого ним рішення й забезпечують його правосудність.

Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку у точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Указаних вимог кримінального процесуального закону при розгляді кримінального провадження та прийнятті судового рішення судом першої інстанції не дотримано, відтак вирок не може вважатися законним, обґрунтованим і вмотивованим.

З оскаржуваного вироку суду першої інстанції слідує, що дослідивши під час судового провадження показання обвинуваченого, потерпілих, свідків та письмові докази у цій справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що указані докази отримані у порядку, встановленому КПК України, підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, наслідки вчинення кримінального правопорушення) та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а відтак, в силу положень статей 84-86 КПК України є належними, допустимими, достовірними та у своїй сукупності доводять винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України поза розумним сумнівом.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх передчасними, оскільки суд першої інстанції, обмежившись простим перерахуванням доказів, досліджених у судовому засіданні, не проаналізував їх зміст, не вказав, які саме фактичні дані вони підтверджують, як співвідносяться між собою та чи достатні для прийняття відповідного процесуального рішення.

Ба більше, в ході судового розгляду судом першої інстанції поза належною увагою залишено обставини кримінального провадження, які мають суттєве значення для прийняття остаточного судового рішення, що призвело до неповноти судового розгляду, що є підставою для скасування судового рішення.

Частиною першою статті 410 КПК України встановлено, що неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Згідно з обвинуваченням, визнаного судом першої інстанції доведеним, ОСОБА_10 здійснив наїзд на потерпілого 11 вересня 2021 року близько 02 год 45 хв.

Водночас на підтвердження винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України, суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку послався на протокол огляду місця події від 11 вересня 2021 року, згідно якого з чергової частини сектору поліцейської діяльності № 1 по вул. Левицького, 6 А в смт Народичі, було вилучено відеофайл з відображенням відеоспостереження перехрестя вулиць Свято-Миколаївської-Гагаріна 11 вересня 2021 року. З указаного файлі слідує, що 11 вересня 2021 року о 03 год 11 хв 10 с перехрестя вулиць Свято-Миколаївської-Гагаріна проїхав автомобіль ВАЗ, під керуванням свідка ОСОБА_14 , який рухався з вул. Гагаріна, потім продовжив рух по вул. Свято-Миколаївській у напрямку м. Коростень. О 03 год 11 хв 21 с перед указаним перехрестям зафіксовано автомобіль марки «Renault Master», який рухався у напрямку з м. Коростень до с. Радча по вул. Свято-Миколаївській. О 03 год 11 хв 26 с указаний автомобіль зупинився перед перехрестям, ввімкнувши аварійну світлову сигналізацію, водій вийшов з автомобіля. О 03 год 12 хв 09 с автомобіль відновлює рух у напрямку м. Коростень.

Відтак, згідно указаного протоколу, ОСОБА_10 перебував на місці події 11 вересня 2021 року з 03 год 11 хв 21 с по 03 год 12 хв 09 с.

Згідно наданих у судовому засіданні суду першої інстанції показань свідка ОСОБА_13 , вона разом з іншими особами близько 03 год 00 хв знайшли на проїзній частині тіло потерпілого ОСОБА_11 .

За версією сторони захисту, указаний відеозапис у сукупності з показаннями свідка ОСОБА_13 указує на те, що на момент перебування транспортних засобів, як свідка ОСОБА_14 , так і обвинуваченого ОСОБА_10 , тіло потерпілого не перебувало на проїзній частині, що ставить під сумнів наїзд останнього саме в тому місці, яке указано в обвинувальному акті.

Суд першої інстанції, незважаючи на положення ч. 2 ст. 94 КПК України, не спростував твердження сторони захисту щодо невідповідності часу вчинення інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, указаному в обвинуваченні, дійсним обставинам за яких сталася ДТП.

Згідно мотивувальної частини оскаржуваного вироку, суд першої інстанції дійшов висновку про порушення обвинуваченим пунктів 12.4, 12.9 б ПДР України.

З протоколу слідчого експерименту від 01 жовтня 2021 року, проведеного за участю ОСОБА_10 , з використанням автомобіля марки «Renault Master», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автомобіля ВАЗ 2101, реєстраційний номер НОМЕР_2 , слідує, що останнім було уточнено обставини ДТП з його участю щодо напрямку руху автомобіля, яким він керував, щодо швидкості автомобіля, яка зі слів обвинуваченого становила 66 км/год.

При цьому, як на доказ винуватості ОСОБА_10 , місцевий суд послався, зокрема на висновок експерта за результатами проведення судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/106-21/10667-ІТ від 28 жовтня 2021 року, згідно якого з технічної точки зору, в наведених дорожніх умовах, при заданому комплексі вихідних даних (згідно протоколу слідчого експерименту від 01 жовтня 2021 року), дії водія автомобіля «Renault Master», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_10 не відповідали вимогам п. п. 12.3, 12.4, 12.9 б ПДР України.

Разом з тим, допитані в судовому засіданні свідки, зокрема свідок ОСОБА_13 суду показала, що не знає з якою швидкістю рухався автомобіль обвинуваченого, а свідок ОСОБА_14 надав свідчення, що указаний автомобіль рухався приблизно зі швидкістю 70-80 км/год.

Відтак місцевим судом під час розгляду справи не надано належної оцінки указаним суперечностям щодо встановлення швидкості транспортного засобу - автомобіля марки «Renault Master», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що безпосередньо впливає на наявність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 286 КК України, складається з: порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, суспільно небезпечних наслідків, причинного зв`язку між порушенням і наслідками. Відсутність хоча б одного з елементів об`єктивної сторони виключає можливість притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Причинний зв`язок в автотранспортних злочинах відрізняється тим, що він встановлюється не між діями водія та наслідками, що настали, а між порушеннями правил дорожнього руху й відповідними наслідками.

Крім того, з мотивувальної частини вироку слідує, що на підтвердження доведеності винуватості ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, суд першої інстанції послався на дослідженні в ході судового провадження письмові докази винуватості, зокрема протокол огляду місця події (огляд автомобіля) від 11 вересня 2021 року.

Захисник ОСОБА_7 під час розгляду справи наголошував на недопустимість даних огляду указаного місця події з огляду на те, що, на його переконання, фактично було проведено обшук без ухвали слідчого судді за відсутності понятих.

В обґрунтування своєї позиції захисник указував, що реальним місцем події було місце де виявлено труп потерпілого ОСОБА_11 на проїзній частині, а тому орган досудового розслідування не мав підстав уважати, що огляд транспортного засобу, який перебував на території домоволодіння обвинуваченого, є оглядом місця події.

На переконання апеляційного суду, місцевий суд під час відхилення доводів захисника у цій частині, мав указати з яких міркувань він виходив розмежовуючи дві слідчі дії огляд місця події та огляд транспортного засобу, оскільки від правильного встановлення виду слідчої дії залежить обґрунтованість висновку щодо необхідності присутності або відсутності понятих.

Допитані в судовому засіданні суду першої інстанції поняті ОСОБА_16 та ОСОБА_17 повідомили, що не були присутні під час указаної слідчої дії, тому з`ясування конкретного виду слідчої дії та її відповідність нормам КПК має важливе значення для вирішення питання щодо допустимості, як доказу, даних протоколу огляду місця події від 11 вересня 2021 року в ході якого було оглянуто транспортний засіб ОСОБА_10 .

Крім цього, згідно указаного протоколу огляду місця події від 11 вересня 2021 року, огляд домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіля марки «Renault Master», реєстраційний номер НОМЕР_1 , проводився за особистої участі власника ОСОБА_10 .

Указану слідчу дію розпочато о 06 год 15 хв та закінчено о 07 год 05 хв.

Разом з тим, згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 11 від 11 вересня 2021 року, огляд ОСОБА_10 проведено черговим лікарем в КНП «Народицька лікарня» 11 вересня 2021 року о 07 год 00 хв.

Суд першої інстанції на указані обставини уваги не звернув та не спростував твердження сторони захисту щодо невідповідності часу проведення указаної слідчої дії.

Також суд першої інстанції, як на доказ винуватості ОСОБА_10 , послався на протокол слідчого експерименту від 01 жовтня 2021 року зі схемою та відеозаписом до нього, проведеного за участю свідка ОСОБА_10 з використанням автомобілів марки «Renault Master», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та ВАЗ 2101, реєстраційний номер НОМЕР_2 , згідно якого останнім було уточнено обставини ДТП з його участю щодо напрямку руху автомобіля, яким він керував, швидкості руху автомобіля, моменту виникнення небезпеки для руху його автомобіля, моменту наїзду на потерпілого, конкретного місцезнаходження в момент наїзду на місцевості відносно будівлі, видимості в напрямку руху автомобіля.

Пунктом першим частини третьої статті 87 КПК визначено, що суд має визнати недопустимими докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні, що вказує на застосування цієї норми за умови, коли на час отримання показань від свідка уже існували дані, що його буде визнано підозрюваним чи обвинуваченим, але, всупереч наявності у такої особи права на мовчання та свободи від самовикриття, слідчий чи прокурор вчиняє дії, спрямовані на отримання показань від неї. Саме такі дії, а не власне факт отримання показань від свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим, мають визнаватися істотним порушенням прав людини і основоположних свобод.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що станом на час проведення слідчого експерименту (01 жовтня 2021 року) було проведено ряд слідчих дій, зокрема, судово-медичну експертизу (висновок від 12 листопада 2021 року № 88).

З описової частини указаного висновку слідує, що експерту з постанови слідчого про призначення експертизи відомо про те, що ОСОБА_10 за обставин, викладених в обвинувальному акті, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_12 , в результаті чого останній загинув (т. 2, а. п. 38 - 42).

Ба більше, з реєстру матеріалів досудового розслідування слідує, що до проведення слідчого експерименту були допитані усі потерпілі та свідки.

Отже, суд першої інстанції мав ретельно встановити чи дійсно в органу досудового розслідування не було об`єктивних підстав уважати, що ОСОБА_10 , який під час слідчого експерименту був у статусі свідка та попереджений про кримінальну відповідальність, передбачену статтями 385, 384 КК України, у подальшому не буде визнаний підозрюваним, з урахуванням обсягу попередньо проведених слідчих дій.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відсутність заперечень на протокол слідчого експерименту з боку сторони захисту не позбавляє суд першої інстанції обов`язку перевірити доводи в частині недопустимості як доказу даних, що у ньому зафіксовані, адже відсутність заперечень на слідчу дію не є безумовною підставою для визнання допустимими доказами відомостей, отриманих за результатом її проведення.

Крім того, суд першої інстанції не дослідив у сукупності з іншими доказами додатковий протокол огляду місця події від 11 вересня 2021 року, та не навів у вироку суду свою оцінку цього доказу.

У постанові Верховного Суду від 24 листопада 2020 року у справі № 481/227/18 зроблено висновок, що:

«безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним всіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису і відеозапису тощо.

Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами, здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у частині 1 статті 94 КПК України, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження».

Відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» наведені висновки Верховного Суду щодо застосування норм права є обов`язкові для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права».

Повнота судового розгляду є обов`язковою передумовою доведеності обвинувачення, а її недотримання, згідно з вимогами статті 410 КПК України, може полягати у залишенні недослідженими обставин та/або доказів, що можуть мати істотне значення, зокрема у разі якщо судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Указані порушення закону, а отже і подальшу оцінку доказів з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, не можливо усунути під час апеляційного перегляду цього кримінального провадження, навіть шляхом проведення повного дослідження всіх доказів по справі, оскільки у такому разі буде порушено принцип інстанційності судової системи та право учасників кримінального провадження на оскарження процесуальних рішень (ст. 24 КПК України).

Ураховуючи викладене, колегія суддів уважає, що судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_10 здійснено судом першої інстанції з істотним порушенням вимог кримінального процесуального Закону, що відповідно до ст. ст. 409, 412, 415 КПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги зі змінами та доповненнями захисника обвинуваченого ОСОБА_10 ОСОБА_7 , скасування вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_10 та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до частини другої, третьої статті 415 КПК України призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, правильності кваліфікації дій обвинуваченого, застосування судом того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Скасовуючи вирок у зв`язку з істотним порушеннями вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів не входить в обговорення доводів, викладених в апеляційній скарзі зі змінами та доповненнями, не досліджує їх та вважає, що останні підлягають ретельній перевірці під час нового судового розгляду.

Під час нового розгляду суду першої інстанції, неухильно дотримуючись вимог КПК України, необхідно звернути увагу на встановлені під час апеляційного розгляду та зазначені в ухвалі суду факти порушення вимог кримінального процесуального закону, дослідити доводи апеляційної скарги зі змінами та доповненнями захисника, які не були предметом дослідження при апеляційному розгляді цього кримінального провадження, та в залежності від установленого прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 407 КПК України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Згідно зі статтею 409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є: неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_10 судом першої інстанції допущено істотні порушення кримінального процесуального закону, тому ухвалено вирок, який не відповідає вимогам статті 370 КПК України, що є підставою для його скасування з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412, 415, 419, 424, 532 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу зі змінами та доповненнями захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Народицького районного суду Житомирської області від 20 листопада 2023 щодо ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України скасувати.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4