ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/22707/23

Провадження № 11-сс/820/6/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Хмельницького апеляційного суду

в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

з участю: апелянта ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції з ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)» апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

21 серпня 2023 року ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області зі скаргою на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Хмельницького, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2024 року скаргу ОСОБА_5 залишено без розгляду.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану ухвалу скасувати.

Ухвалу слідчого судді вважає незаконною, оскільки суд належним чином не повідомив його та захисника про час і місце розгляду справи та розглянув таку у їх відсутність.

Разом з тим, ОСОБА_5 просив поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчої судді посилаючись на те, що такий пропустив з поважних причин, а саме: розгляд справи проводився без його участі, а копію оскаржуваної ухвали він отримав лише 15 листопада 2024 року.

Розглянувши таке клопотання, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

ОСОБА_5 відбуває покарання у ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)», тобто перебуває під вартою, а тому строк подачі апеляційної скарги для нього обчислюється з моменту вручення копії судового рішення.

Повний текст судового рішення проголошено 25 жовтня 2024 року.

Копія оскарженої ухвали була надіслана на адресу ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)», де відбуває покарання ОСОБА_5 08 листопада 2024 року, що підтверджується даними супровідного листа (а.с. 131).

Даних про вручення копії ухвали ОСОБА_5 матеріали справи не містять. Натомість у своїй апеляційній скарзі останній вказує, що отримав таку 15 листопада 2024 року.

Отже, останнім днем подачі апеляційної скарги для нього було 20 листопада 2024 року.

З апеляційною скаргою ОСОБА_5 звернувся 15 листопада 2024 року, що підтверджується даними вказаної скарги.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження не пропущений, а отже і немає потреби у його поновленні.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 п. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Виходячи з вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Слідчий суддя при розгляді скарги ОСОБА_5 в повній мірі дотримався цих вимог закону.

Як встановлено апеляційним судом, ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді із скаргою бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Хмельницького, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Отже, як вбачається із положень вищевказаної норми, слідчий суддя не вправі проводити розгляд скарги за відсутності скаржника.

Також, ч. 2 вказаної статті визначено строк розгляду скарги тривалістю у 72 години.

Судові засідання у даній справі призначались на 14 жовтня 2024 року та 24 жовтня 2024 року.

Про вказані судові засідання ОСОБА_5 був повідомлений належним чином, а саме: повістками, отримання яких підтверджується розписками, підписаними ним особисто (а.с. 104, 114, 125, 126, 129).

Однак, у судове засідання, призначене на 14 жовтня 2024 року, ОСОБА_5 не з`явився.

Натомість, у судовому засіданні 24 жовтня 2024 року останній брав участь, однак, до закінчення розгляду скарги, без дозволу слідчого судді, ОСОБА_5 залишив приміщення із якого проводилась відеоконференція та не повернувся для продовження розгляду його скарги.

Слідчий суддя правильно розцінив таку поведінку ОСОБА_5 як небажання брати участь у розгляді поданої ним скарги.

Отже, поведінка скаржника з однієї сторони свідчила про втрату ним інтересу до предмета оскарження, а з іншої унеможливлювала проведення слідчим суддею судового засідання по даній скарзі по її суті.

Чинним кримінальним процесуальним законом не передбачено яким саме чином повинен діяти слідчий суддя та яке саме процесуальне рішення він повинен прийняти у тому випадку, коли заявник, участь якого є обов`язковою, без поважних причин покинув зал судового засідання.

Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону», про що наголошував ЄСПЛ у своєму рішенні від 14 жовтня 2010 року по справі «Щокін проти України». Зокрема, у разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для таких осіб підхід.

Тобто, вирішення колізій, прогалин у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи (скаржника).

З урахуванням наведеного, беручи до уваги те, що ОСОБА_5 будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, від участі у судовому засіданні фактично повторно відмовився, участь свого представника не забезпечив, при цьому його участь в силу вимог закону в даній категорії справ є обов`язковою, слідчий суддя обґрунтовано, у ситуації яка склалася, застосував аналогію закону найбільш сприятливу для скаржника, а саме залишив подану скаргу без розгляду, що не позбавляє його можливості повторного звернення до слідчого судді, в порядку, передбаченому КПК України.

Таке рішення слідчого судді, на переконання колегії суддів, не суперечить вимогам законодавства.

Доводи ОСОБА_5 про те, що він не був належним чином повідомленим про розгляд справи, спростовуються матеріалами справи.

Так, про розгляд справи 14 жовтня 2024 року та 24 жовтня 2024 року ОСОБА_5 був повідомлений належним чином, що підтверджується даними розписок, наявних у матеріалах справи, які він підписав особисто (а.с. 104, 114, 125, 126, 129).

Крім того, у судовому засіданні 24 жовтня 2024 року ОСОБА_5 був присутнім, однак самовільно залишив місце проведення відеоконференції.

Що стосується доводів апелянта про безпідставну відмову у задоволенні його клопотань щодо залучення захисника за рахунок держави, то колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 20 КПК України підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Залучення захисника слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом для здійснення захисту за призначенням врегульовано ст. 49 КПК України.

Відповідно до ч. 1 даної статті слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд зобов`язані забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадках, якщо: 1) відповідно до вимог статті 52 цього Кодексу участь захисника є обов`язковою, а підозрюваний, обвинувачений не залучив захисника; 2) підозрюваний, обвинувачений заявив клопотання про залучення захисника, але за відсутністю коштів чи з інших об`єктивних причин не може його залучити самостійно; 3) слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд вирішить, що обставини кримінального провадження вимагають участі захисника, а підозрюваний, обвинувачений не залучив його.

За ч.ч. 1, 2 ст. 52 КПК України Участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного. В інших випадках обов`язкова участь захисника забезпечується у кримінальному провадженні: 1) щодо осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення у віці до 18 років, - з моменту встановлення факту неповноліття або виникнення будь-яких сумнівів у тому, що особа є повнолітньою; 2) щодо осіб, стосовно яких передбачається застосування примусових заходів виховного характеру, - з моменту встановлення факту неповноліття або виникнення будь-яких сумнівів у тому, що особа є повнолітньою; 3) щодо осіб, які внаслідок психічних чи фізичних вад (німі, глухі, сліпі тощо) не здатні повною мірою реалізувати свої права, - з моменту встановлення цих вад; 4) щодо осіб, які не володіють мовою, якою ведеться кримінальне провадження, - з моменту встановлення цього факту; 5) щодо осіб, стосовно яких передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішується питання про їх застосування, - з моменту встановлення факту наявності в особи психічного захворювання або інших відомостей, які викликають сумнів щодо її осудності; 6) щодо реабілітації померлої особи - з моменту виникнення права на реабілітацію померлої особи; 8) щодо осіб, стосовно яких здійснюється спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження, - з моменту прийняття відповідного процесуального рішення; 9) у разі укладення угоди між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості - з моменту ініціювання укладення такої угоди.

Зважаючи на те, що вимогами ст.ст. 20, 49, 52 КПК України суд зобов`язується забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні підозрюваному, обвинуваченому з метою захисту від пред`явленого обвинувачення, а засудженому у порядку виконання обвинувального вироку, підстави для залучення судом захисника у даному провадженні відсутні, оскільки ОСОБА_5 не захищається від пред`явленого обвинувачення, а є скаржником.

Разом з тим, ОСОБА_5 слід роз`яснити, що він має право на самостійне звернення до Центру з надання вторинної правової допомоги або укладення з будь-яким адвокатом угоди про надання правничої допомоги з метою представництва інтересів у суді.

З урахуванням наведеного, ухвала слідчого судді є законною, підстав для її скасування у межах апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, п. 1 ч. 3 ст. 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2024 року про залишення без розгляду скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Хмельницький, яка полягає невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3