Справа № 603/586/23
Провадження № 1-в/603/17/2024
У Х В А Л А

23 грудня 2024 року м. Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Монастириська подання провідного інспектора Чортківського районного сектору № 2 філії Державної установи «Центр пробації» в Тернопільській області ОСОБА_3 про приведення у відповідність згідно з чинним законодавством вироку суду відносно засудженого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гончарівка Монастириського району Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, одруженого, який не працює,

за участю: прокурора ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

Провідний інспектор Чортківського районного сектору № 2 філії Державної установи «Центр пробації» в Тернопільській області ОСОБА_3 звернулася до суду з поданням, в якому просить привести вирок Монастириського районного суду Тернопільської області від 08.12.2023 року у відповідність до вимог чинного законодавства.

В обґрунтування заявленого подання посилається на те, що вищевказаним вироком ОСОБА_4 засуджено за вчинення ним 29.12.2022 року таємного викрадення чужого майна на суму 2560 грн. Цим вироком суду затверджено угоду про визнання винуватості, ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, від відбування якого на підставі ст. 75 КК України його звільнено з іспитовим строком 1 рік 6 місяців. Поряд з цим, 09.08.2024 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-IX від 18.07.2024 року), яким крадіжки на суму, що не перевищують 2 неоподатковувані мінімуми доходів громадян віднесено до дрібних крадіжок, за які передбачено адміністративну, а не кримінальну відповідальність. Оскільки на момент вчинення вищевказаного кримінального правопорушення вартість викраденого ОСОБА_6 майна не перевищувала 2 неоподатковувані мінімуми доходів громадян, встановлених на 2022 рік, на підставі п. 13 ч. 1 ст. 537, п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, ч. 2 ст. 74 КК України, із врахуванням Закону № 3886-IX від 18.07.2024 року, просить розглянути питання щодо приведення вироку Монастириського районного суду Тернопільської області від 08.12.2023 року у відповідність до вимог чинного законодавства.

Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечив проти задоволення подання представника органу пробації, вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Засуджений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилися, захисник ОСОБА_4 надіслав на адресу суду клопотання, в якому просить розглянути подання представника органу пробації за їхньої відсутності, у вирішенні вказаного подання покладається на думку суду.

Провідний інспектор Чортківського районного сектору № 2 філії Державної установи «Центр пробації» в Тернопільській області ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, подала суду письмову заяву про розгляд вищевказаного подання за її відсутності.

Заслухавши думку прокурора, ознайомившись із матеріалами подання, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно з правилами ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу, що передбачено п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України.

Відповідно до приписів п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати, зокрема, питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Так, ч. 2 ст. 74 КК України встановлено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Застосування положень цієї норми ґрунтується на положеннях ст. 58 Конституції України про зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів та ст. 5 КК України про зворотну дію кримінального закону у часі.

Згідно зі ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 74 КК України).

Отже, звільнення від призначеного покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України можна застосувати лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду - засудження особи, незалежно від того, відбуває вона покарання чи ні (наприклад, звільнена від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України чи виконання вироку відстрочене згідно зі ст. 536 КПК України).

Передумовою для початку провадження щодо звільнення засудженого від призначеного покарання за ч. 2 ст. 74 КК України завжди є прийняття і набрання чинності спеціальним законом, яким усувається караність діяння, за яке особу засуджено. Він є передумовою або правовою підставою ініціювання, розгляду питання та прийняття рішення про застосування звільнення від покарання щодо конкретної особи. Така процедура завершується прийняттям конкретного процесуального рішення судом.

Законом № 3886-IX від 18.07.2024 року, який набув чинності 09.08.2024 року, ст. 51 КУпАП викладено у новій редакції та встановлено, що максимальний розмір викраденого майна для кваліфікації дій особи як дрібне викрадення чужого майна за ч. 2 ст. 51 КУпАП не може перевищувати двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України передбачено що, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Згідно з підпунктом 169.1.1. пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Відповідно до приписів ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» з 01.01.2022 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць становив 2481 грн.

З 01.012023 року та з 01.01.2024 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць складав 2684 грн та 3028 грн відповідно, що було визначено Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» і Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік».

Таким чином, відповідно до ст. 51 КУпАП (в редакції закону станом на 09.08.2024 року) крадіжка чужого майна вважається дрібною, якщо вартість такого майна на момент здійснення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (станом на 2024 рік 3028 грн, станом на 2023 рік 2684 грн, станом на 2022 рік 2481 грн).

З вищевикладеного вбачається, що 09.08.2024 року втратила чинність норма закону, якою встановлювалась кримінальна протиправність діяння, а саме крадіжки чужого майна вартістю 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Таким чином, внесені законодавцем зміни призвели до часткової декриміналізації діяння і дія Закону № 3886-IX від 18.07.2024 року має зворотну дію в часі.

Схожі за змістом висновки викладені в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.10.2024 року в справі № 278/1566/21. Так, Об`єднана палата вказала на те, що статті 185, 190, 191 КК України фактично містять відсилку до ст. 51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

Таким чином, кількісна зміна розміру дрібного викрадення з 0,2 до 2 НМ безпосередньо вплинула на суть таких кримінально караних діянь, як крадіжка, шахрайство, привласнення та розтрата, адже в тексті кримінального закону цей розмір прямо не визначено і він вказаний законодавцем у ст. 51 КУпАП.

Отже, з часу набуття 09.08.2024 року чинності Законом № 3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК України може настати лише якщо розмір викраденого перевищує 2 НМ. Внаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст. 51 КУпАП.

Встановлено, що вироком Монастириського районного суду Тернопільської області від 08.12.2023 року, який набрав законної сили 09.01.2024 року, затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 03.11.2023 року між начальником Монастириського відділу Бучацької окружної прокуратури ОСОБА_8 та підозрюваним ОСОБА_4 в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000146 від 20.05.2023 року. ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 03.11.2023 року покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 рік 6 місяців з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Зі змісту вищевказаного вироку суду вбачається, що 28.10.2022 року ОСОБА_4 , під час дії на території України правового режиму воєнного стану, із застосуванням заздалегідь підготовленого знаряддя, а саме викрутки, пошкодив навісний замок підсобного приміщення житлового будинку ОСОБА_9 , після чого проник туди і таємно викрав із вказаного підсобного приміщення два колеса до велосипеда та кейс із набором головок з маркуванням «Chrome Vandium», заподіявши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 2700 грн.

Окрім цього, 29.12.2022 року ОСОБА_4 , під час дії на території України правового режиму воєнного стану, проник у підсобне приміщення житлового будинку ОСОБА_9 , де ним попередньо було пошкоджено навісний замок, звідки таємно викрав зварювальний апарат торговельної марки «Parkside», модель «PESG 120AL», та верстат для заточування ланцюгів торговельної марки «Florabest», модель «FSG85 В1», заподіявши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 2560 грн.

Також 20.05.2023 року ОСОБА_4 , під час дії на території України правового режиму воєнного стану, проник у підсобне приміщення житлового будинку ОСОБА_9 , де ним попередньо було пошкоджено навісний замок, звідки таємно викрав ланцюгову бензопилу торговельної марки «STIHL», модель MS 180/С, і точильний станок торговельної марки «CRAFT-MEN», модель «BG-202», заподіявши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 4316,33 грн.

Звертаючись до суду із цим поданням, провідний інспектор ОСОБА_3 просила привести вищевказаний вирок Монастириського районного суду Тернопільської області у відповідність до вимог чинного законодавства. Водночас у цьому поданні представник органу пробації не вказує, яким саме чином суду слід це зробити.

Більш того, положеннями КК України та КПК України не передбачено можливості вирішення питання про приведення вироку суду у відповідність до вимог чинного законодавства. Правові норми, на які посилається провідний інспектор ОСОБА_3 , передбачають лише можливість звільнення засудженого від призначеного покарання у випадку засудження особи за діяння, караність якого законом усунена.

У зв`язку з наведеним суд звертає увагу на те, що із врахуванням приписів Закону № 3886-IX від 18.07.2024 року кожне з діянь, за вчинення яких вироком Монастириського районного суду Тернопільської області від 08.12.2023 року засуджено ОСОБА_4 , підпадає під ознаки кримінального правопорушення. Суд повторно роз`яснює, що нижній поріг вартості викраденого майна для кваліфікації за відповідною частиною ст. 185 КК України згідно із Законом № 3886-IX станом на 2024 рік складає 3028 грн, станом на 2023 рік складав 2684 грн, а станом на 2022 рік 2481 грн. Водночас згідно з вироком Монастириського районного суду Тернопільської області від 08.12.2023 року ОСОБА_4 28.10.2022 року вчинив крадіжку майна загальною вартістю 2700 грн, 29.12.2022 року 2560 грн, а 20.05.2023 року 4316,33 грн.

Також варто зазначити і те, що у вищевказаних діях ОСОБА_4 містяться ознаки повторності, адже вчинені ним правопорушення відповідають одному і тому самому складу кримінального правопорушення (тотожні правопорушення). У такому випадку (на відміну від сукупності злочинів) покарання не призначається за кожне правопорушення окремо.

В постанові від 08.02.2021 року (справа № 390/235/19) Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду вказала на те, що за окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається. Якщо ж кримінальні правопорушення, які утворюють повторність, відповідають одному і тому самому складу кримінального правопорушення (наприклад, три крадіжки, поєднані з проникненням у житло, п`ять розбоїв, вчинених організованою групою, тощо), їх кваліфікація здійснюється за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК.

Суд звертає увагу на те, що вироком Монастириського районного суду Тернопільської області від 08.12.2023 року за вчинення крадіжок 28.10.2022 року, 29.12.2022 року та 20.05.2023 року ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за однією частиною статті Особливої частини КК України ч. 4 ст. 185 КК України. ОСОБА_4 призначено єдине покарання відповідно до угоди про визнання винуватості (5 років позбавлення волі та звільнення від його відбування із встановленням іспитового строку 1 рік та 6 місяців), яке було узгоджене сторонами цієї угоди прокурором та самим засудженим.

Окрім того, у випадку декриміналізації одного із епізодів крадіжки, вчиненої ОСОБА_4 , яка кваліфікована за ч. 4 ст. 185 КК України, та яка фактично супроводжувалась проникненням у приміщення, такі дії ОСОБА_4 підлягали б перекваліфікації за ч. 1 ст. 162 КК України.

Однак, як зазначила Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 07.10.2024 року (справа № 278/1566/21), ч. 3 ст. 337 КПК встановлено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Проте, на переконання суду, перекваліфікація дій засудженого за одним епізодом крадіжки з ч. 4 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 162 КК України, із врахуванням того, що покарання йому призначено відповідно до умов угоди про визнання винуватості і від відбування якого його звільнено, зважаючи на вищевикладені обставини, не призведе до покращення становища засудженого.

Отже, суд не вбачає підстав для задоволення подання провідного інспектора Чортківського районного сектору № 2 філії Державної установи «Центр пробації» в Тернопільській області ОСОБА_3 про приведення вироку Монастириського районного суду Тернопільської області від 08.12.2023 року щодо ОСОБА_4 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, ст. ст. 5, 74 КК України суд,

п о с т а н о в и в:

В задоволенні подання провідного інспектора Чортківського районного сектору № 2 філії Державної установи «Центр пробації» в Тернопільській області ОСОБА_3 про приведення вироку Монастириського районного суду Тернопільської області від 08.12.2023 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України, відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду через Монастириський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1