Провадження №1-кп/487/418/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2025 м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001473 від 28.09.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Олександрія Кіровоградської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, який офіційно не працює, раніше не судимий, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає на час ухвалення вироку за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, суд

ВСТАНОВИВ:

27 вересня 2024 року, приблизно о 12:10 год, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, у світлий час доби, за відсутності опадів, водій ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Mitsubishi Lancer», державний реєстраційнийномер НОМЕР_1 та рухаючись по прибудинковій території біля будинку №20 по вулиці Генерала Олекси Алмазова у місті Миколаєві, Миколаївської області, виїхав з прилеглої території вказаного будинку на проїзну частину вулиці Генерала Олекси Алмазова, здійснив маневр повороту праворуч у напрямку вулиці Євгена Логінова та продовжив рух прямо.

Під час руху в обраному напрямку, при наближенні до регульованого пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками 5.38.1 та 5.38.2 «пішохідний перехід» та дорожньою розміткою «зебра» 1.14.1 ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, із відповідними змінами та доповненнями, який розташований на проїзній частині біля будинку №20 по вулиці Генерала Олекси Алмазова в м. Миколаєві, водій ОСОБА_4 порушив вимоги пунктів 1.3, 1.5, 2.3 «б», 10.1, 12.3, 16.2, 18.2 ПДР України. А саме: будучи зобов`язаним знати й неухильно виконувати вимоги ПДР України, розуміючи, що його дії не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрозу життю громадян, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу аж до його зупинки та не надав дорогу пішоходу ОСОБА_5 , якого він об`єктивно спроможний був бачити, внаслідок чого, передньою частиною свого автомобіля, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , який перетинав проїзну частину вулиці Генерала Олекси Алмазова справа наліво відносно напрямку руху транспортного засобу в межах регульованого пішохідного переходу на дозволяючий сигнал світлофору для пішоходів.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому хірургічної шийки правої плечової кістки, забійної рани лобної ділянки голови, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю, щиро розкаявся. Суду пояснив, що дійсно 27.09.2024 після 12 год дня, виїжджаючи від магазину автомобілем марки «Mitsubishi Lancer», державний реєстраційнийномер НОМЕР_1 , був неуважним та здійснив наїзд на потерпілого, який почав рух на пішохідному переході на дозволяючий йому сигнал світлофора. Від удару автомобіля потерпілий впав. Обвинувачений одразу зупинив автомобіль, підійшов до потерпілого, відвів його з проїзної частини дороги на узбіччя та, викликавши поліцію, одразу почав надавати першу медичну допомогу. У період знаходження потерпілого на лікуванні, був з ним у спілкуванні, з`ясовував, що йому було необхідно для лікування. Потерпілий повідомив, що лікування для нього як військовослужбовця здійснюється безкоштовно. Згодом, можливо, буде потреба у встановленні пластини вартістю 30 000 грн. Обвинувачений просив суворо його не карати та не позбавляти права керування транспортними засобами, оскільки автомобіль та право ним керувати є єдиним джерелом доходу сім`ї та способу його заробітку.

Оскільки в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а також визнав всі фактичні обставини його вчинення і учасники процесу не висловили жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, за відсутності їх заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, переконавшись у тому, що всі зазначені особи правильно розуміють зміст встановлених обставин, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені можливості оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.Дослідження доказів було обмежено допитом обвинуваченого, потерпілого та дослідженням доказів, що характеризують особу обвинуваченого.

Окрім повного визнання обвинуваченим своєї вини, його вина підтверджується:

- поясненнями потерпілого ОСОБА_5 , який суду пояснив, що 27.09.2024 приблизно о 12 год він переходив дорогу на пішохідному переході на зелене світло світлофора для пішохода, коли автомобіль під керуванням обвинуваченого здійснив на нього наїзд. Від удару він упав. Після цього викликали швидку допомогу. Він довго лікувався. Лікування як для військовослужбовця здійснювалося безкоштовне. Однак, залежно від результату зростання перелому руки, може виникнути потреба у встановленні спеціальної пластини вартістю 30 000 грн. Про що він повідомив обвинуваченому. Обвинувачений та його дружина цікавилися його станом, запитували про потреби. Станом на час розгляду кримінального провадження відсутня сума матеріального збитку, яку б обвинувачений не відшкодував. Водночас згоди щодо розміру відшкодування моральної шкоди не дійшли.

-Витягом з ЄРДР про внесення відомостей кримінального провадження

№0001473 від 28.09.2024;

-Протоколом огляду місця ДТП від 27.09.2024;

-Схемою ДТП від 27.09.2024 з фото-таблицями;

-Постановою про визнання речовими доказами;

-Ухвалою про накладення арешту на автомобіль марки «Mitsubishi Lancer», днз НОМЕР_1 ;

-Висновком експерта №СЕ-19/115-24/18618-ІТ від 14.10.2024;

-Висновком експерта №СЕ-19/115-24/18617-ІТ від 10.10.2024;

-Висновком експерта №890 від 18.10.2024;

-Протоколом проведення слідчого експеременту від 17.10.2024;

-Схемою до протоколу слідчого експеременту 17.10.2024;

-Фото-таблицями до протоколу проведення слідчого експеременту;

-Протоколом слідчого експеременту від 06.11.2024 за схемою та фото-таблицями;

-Висновком експерта №24-6211 від 13.11.2024;

-Постановою про визнання речовим доказом (лазерний диск) від 17.12.2024.

Досліджені докази судом визнані належними та допустимими, оскільки отримані у порядку встановленому КПК України, прямо підтверджують існування обставин, що мають значення для кримінального провадження. Підстав для визнання доказів недопустимими судом не встановлено.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» відповідальність за статтями 286 - 288, 415 КК (2341-14 ) настає лише за умови, що винна особа внаслідок порушення певних правил спричинила з необережності потерпілому середньої тяжкості чи тяжке тілесне ушкодження або його загибель.

З урахуванням усіх обставин, суд висновує, що вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України доведеною і кваліфікація його дій є вірною - порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Згідно ч. 1 ст. 11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

За змістом ст. 65 КК України, суд призначає покарання:

-у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК України;

-відповідно до положень Загальної частини КК України;

-ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23.12.2005, при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України (2341-14) суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК (2341-14 ) необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд виходить з положень ст. 65 КК України - принципів законності, справедливості, а також необхідності та достатності покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, його відношення до вчиненого злочину.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, має середню спеціальну освіту, офіційно не працює, раніше не судимий, негативно характеризуючі дані за місцем проживання щодо обвинуваченого - відсутні, алкогольними напоями не зловживає, до наркотичних засобів відноситься негативно, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Також, суд ураховує, що відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286 КК України, є нетяжким злочином. З суб`єктивної сторони злочин, передбачений ч.1 ст. 286 КК України, є необережним.

Обставинами, що пом`якшують покарання, визначених ст. 66 КК України, є:

- щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення;

- надання потерпілому медичної допомоги безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення.

Обставини, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлені.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходячи з загальних засад призначення покарання, з урахуванням ступені тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, конкретних обставин його вчинення, наслідків вчиненого, даних про особу обвинуваченого,який просив не позбавляти його права керування транспортними засобами оскільки це джерело його доходу, однак доказів і підтвердження зазначеного не надав, а також думку потерпілого, який просив призначити покарання згідно із законом з позбавленням обвинуваченого права керування, суд вважає, що обвинуваченому повинно бути призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, що є необхідним й достатнім для його виправлення, попередження нових злочинів та, на думку суду, відповідатиме меті кримінального покарання.

Водночас, з урахуванням фактичних обставин справи та особи обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, суд переконаний, що досягти мети виправлення останнього та запобігти вчиненню ним нового правопорушення можливо в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробування, відповідно до ст. 75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 частини 1 статті 76 КК України.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

У даному кримінальному провадженні було проведено судову експертизу по дослідженню технічного стану транспортного засобу «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_1 вартістю 3183,60 грн, судову транспортно-трасологічну експертизу, вартістю 1591,80 грн, судової автотехнічну експертизу по дослідженню обставин та механізму ДТП, вартістю 3786,40 грн.

Отже, документально підтверджені витрати на залучення експертів та проведення експертиз на загальну суму 8561,80 грн грн слід покласти на обвинуваченого.

Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Положенням ч.2 ст. 174 КПК України визначено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково судом під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 01.10.2024 накладено арешт на транспортний засіб марки «Mitsubishi Lancer», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_6 та у ході огляду місця ДТП був вилучений з позбавленням права на його відчуження, розпорядження та користування. Транспортний засіб був визнаний речовим доказом. На даний час транспортний засіб зберігається за адресою: Миколаївська область, місто Миколаїв, вулиця Чорноземна, 89.

15 січня 2025 року ОСОБА_6 звернулася до суду з клопотанням про скасування арешту з автомобіля марки «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_1 , мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником вказаного авто.

Ураховуючи, що потреба у застосуванні цього заходу відпала, відповідно арешт на автомобіль підлягає скасуванню та поверненню власникові.

Речовий доказ - лазерний диск, зберігати в матеріалах судової справи.

03 лютого 2025 року об 11.12 год через канцелярію суду зареєстровано цивільний позов потерпілого до обвинуваченого про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення.

10 лютого 2025 року потерпілий подав через канцелярію суду заяву про залишення цивільного позову без розгляду та повернення йому документів.

Відповідно до ч.4, ч. 5 ст. 128 КПК України форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст.257 ЦПК України суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

З урахуванням зазначеного цивільний позов слід залишити без розгляду.

Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України, оскільки позов залишений без розгляду, потерпілий має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Запобіжний захід не обирався.

Керуючись статтями100, 124, 128, 174, 368-370, 373, 374, 376, 392, 393-395 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Визнати винним ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, і призначити покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один рік).

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави процесуальні витрати на загальну суму 8561,80 грн, пов`язані із залученням експертів для проведення:

- судової експертизи по дослідженню технічного стану транспортних засобів №СЕ-19/115-24/18617-ІТ від 10.10.2024, вартістю 3183,60 грн;

- судової транспортно-трасологічної експертизи №СЕ-19/115-24/18618-ІТ від 10.10.2024, вартістю 1591,80 грн;

- судової автотехнічної експертизи по дослідженню обставин та механізму ДТП №24-6211, вартістю 3786,40 грн.

Скасувати накладений ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 01.10.2024 у справі №487/8475/24 (провадження №1-кс/487/5282/24)

арешт на транспортний засіб марки «Mitsubishi Lancer», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Вказаний транспортний засіб, який зберігається за адресою: Миколаївська область, місто Миколаїв, вулиця Чорноземна, 89, повернути власникові - ОСОБА_6 .

Речовий доказ - лазерний диск, зберігати в матеріалах судової справи.

Цивільний позов залишити без розгляду.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його оголошення негайно вручити засудженому та прокурору. Потерпілий має право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1