22.04.2025
Справа № 642/1761/25
Провадження 1-кп/642/365/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2025 року м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді ОСОБА_1 за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника потерпілого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянув у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується за ч. 4 ст. 410, ч. 4 ст. 408, ч. 1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИВ:

01 квітня 2025 року до Ленінського районного суду м. Харкова із Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону надійшов даний обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0006325 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 4 ст. 410, ч. 4 ст. 408, ч. 1 ст. 263 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор підтримала клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , зазначила, що на теперішній час існують ризики передбачені пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України.

Представник потерпілого ОСОБА_4 підтримав думку прокурора.

Захисник ОСОБА_5 заперечувала проти клопотання прокурора, вважала ризики недоведеними, у ОСОБА_6 відсутній будь-який доступ до майна військової частини, ризики щодо вчинення іншого кримінального правопорушення чи можливого переховування прокурором не обгрунтовані, відомостей таких не надано. ОСОБА_6 є учасником бойових дій, має вади в опорі та утруднення в пересуванні, звернувся до спеціаліста з цього приводу, оскільки йому було відмовлено в медичній допомозі в військовій частині, та спеціалістом з`ясовано, що він дійсно потребує такої допомоги. Визначена судом застава для дружини є непомірною, а ОСОБА_6 звільнений з військової служби, тому будь-які нарахування в нього відсутні. Вважала за можливе обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав думку захисника та показав, що з 2022 року знаходився на військовій службі, має поранення та контузії, будь-якого доступу до майна військової частини немає.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання та додатки до нього, суд приходить до наступних висновків.

01.11.2024 слідчим суддею Московського районного суду м. Харкова до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківській слідчий ізолятор» до 31.10.2024, з визначенням розміру застави 363360 гривень.

24.12.2024 слідчим суддею Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківській слідчий ізолятор» до 31.01.2025 включно, з визначенням розміру застави 363360 гривень.

29.01.2025 слідчим суддею Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківській слідчий ізолятор» до 29.03.2025 включно, з визначенням розміру застави 242240 гривень.

26.03.2025 слідчим суддею Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківській слідчий ізолятор» до 30.04.2025 включно, з визначенням розміру застави 242240 гривень.

Положеннями ч. 1 ст. 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Згідно з ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити також виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Згідно зі ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Суд враховує, що строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 спливає, але судовий розгляд справи не закінчено, а ризики щодо нього, які було встановлені ухвалою слідчого судді від 01.11.2024, не сплинули та є реальними.

Згідно із ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та відомості, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод законне, тобто передбачене внутрішнім законодавством тримання особи під вартою з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, не є порушенням права особи на свободу та особисту недоторканість. Крім цього, відповідно до зазначеної норми Конвенції, звільнення особи повинно обумовлюватися гарантіями явки в судове засідання.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Враховуючи тяжкість покарання, що може загрожувати обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, характер та обставини інкримінованого злочину, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Встановлені під час обрання запобіжного заходу ризики, які зазначені також прокурором в судовому засіданні, на думку суду, не зникли та не зменшилися наразі, і вони виключають на даний час, можливість зміни запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Суд вважає, що прокурором доведена наявність ризиків передбачених п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливі ризики переховування від суду та незаконний вплив на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Діючий запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються ОСОБА_6 , кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, а тому наявна необхідність у збереженні такого запобіжного заходу як тримання під вартою, продовживши строк дії даного запобіжного заходу, із залишенням раніше визначеної застави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 314-316, 331, 334 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строків тримання обвинуваченого під вартою задовольнити.

Продовжити застосування до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Строк дії ухвали до 19 червня 2025 року включно.

Ухвала щодо продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня оголошення.

Повний текст ухвали складено 22.04.2025.

Суддя ОСОБА_1