Справа №523/1398/25
Провадження №1-кс/523/263/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року м. Одеса

Слідчий суддя Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , дослідивши скаргу адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 , подану в порядку ст. 206 КПК України щодо незаконного затримання ОСОБА_3 ,-

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси надійшла скарга адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 , подану в порядку ст. 206 КПК України.

На обґрунтування скарги зокрема зазначено, що 23.01.2025р., приблизно о 08год. 00хв., ОСОБА_3 був затриманий працівниками ТЦК та СП, згодом доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_1 . На теперішній час, ОСОБА_4 незаконно утримують на території ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У зв`язку з чим, просить слідчого суддю про наступне:

- зобов`язати службову особу ІНФОРМАЦІЯ_1 доставити ОСОБА_3 до слідчого судді для участі у судовому засіданні за цією скаргою у приміщенні Суворовського районного суду м. Одеси;

- постановити ухвалу, якою негайно звільнити ОСОБА_3 .

Ознайомившись зі змістом скарги, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Згідно до п.18 ч.1 ст.3 КПК України слідчий суддя здійснює судовий контроль за дотриманням прав, свобод та осіб у кримінальному провадженні.

Кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п.10 ч.1 ст.3 КПК України).

Положеннями ч.3 ст.26 КПК України визначено зокрема, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

Так, серед іншого, згідно із ч.1 ст.206 КПК України кожен слідчий суддя, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установи тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням вимогам режиму цих установ.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про попереднє ув`язнення" (зі змінами та доповненнями) підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК України.

Відповідно до ст.4 Закону України "Про попереднє ув`язнення" (зі змінами та доповненнями) - установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках,

що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Таким чином, відповідно до ч.1 ст.206 КПК України та Закону України "Про попереднє ув`язнення" (зі змінами та доповненнями) вбачається, що слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержатися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, чи ізоляторі тимчасового тримання.

Із змісту поданої скарги слідує, що ОСОБА_3 не є особою, яка тримається під вартою, в тому числі й у зв`язку з застосованим відносно нього запобіжним заходом, не є затриманим у порядку ст.208 КПК України та не є особою, затриманою не уповноваженою службовою особою, у порядку ст.207 КПК України, не утримується правоохоронними органами у зв`язку із розслідуваним ними кримінальним правопорушенням у межах жодного порушеного кримінального провадження.

Таким чином, у слідчого судді відсутні повноваження, визначені КПК України для з`ясування підстав позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду у порядку ст.206 КПК України скарги, поданої не в рамках кримінального провадження.

Стаття 206 КПК України не містить порядку ухвалення рішення слідчого судді про відмову у відкритті провадження, яке подано в порядку ст.206 КПК України.

Проте ч.4 ст.304 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Положеннями ч.6 ст.9 КПК України встановлено, що у разі якщо норми положення КПК України не регулюють, або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України.

Окремо, слідчий суддя вважає необхідним роз`яснити, що в даному випадку належним способом реагування на позбавлення особи волі, про що зазначає у скарзі адвокат ОСОБА_2 , є звернення до працівників правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Керуючись ст.206 КПК України, -

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження за скаргою адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 , подану в порядку ст. 206 КПК України щодо незаконного затримання ОСОБА_3 - відмовити.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її ухвалення.

Слідчий суддя ОСОБА_1