У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в колегіальному складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представника установи виконання покарань ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Житомирська установа виконання покарань (№8)» заяву засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Першопокровка, Нижньосірогозького району, Херсонської області, громадянина України, до арешту проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 25.04.1985 Нижньосірогозьким районним судом Херсонської області за ч. 3 ст. 81, ч. 3 ст. 140 КК України до 3 років позбавлення воді з конфіскацією в прибуток держави всього належною йому майна, з відстрочкою в силу ст. 46-1 КК України виконання вироку відкладено на 1 рік;

- 19.11.1985 Веселовським районним судом Запорізської області за ч. 4 ст. 81, ст. 41 КК України до 7 років 10 місяців 8 днів позбавлення волі з конфіскацією у прибуток держави всього належного йому майна;

- засудженого 24.07.1997 Херсонським обласним судом за ч. 3 ст. 222, п.п. «в», «е» ст. 93, ст. 190-1, ст. 42 КК України до смертної кари розстрілу. Постановою Херсонського обласного суду від 20.06.2000 покарання у виді смертної кари замінено на довічне позбавлення волі

про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням, -

в с т а н о в и в :

Засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду з заявою про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

У судовому засіданні засуджений заяву підтримав.

Захисник підтримала заяву засудженого.

Представник установи заперечував проти задоволення заяви засудженого, оскільки ОСОБА_7 негативно характеризується, систематично допускає порушення режиму відбування покарання та не довів своє виправлення.

Прокурор висловив думку про відмову у задоволенні заяви засудженого, який неодноразово судимий за вчинення особливо тяжких злочинів, до 18.11.2024 не виявляв бажання працевлаштуватися, негативно характеризується, відповідно до висновку щодо ступеня виправлення на шлях виправлення не став.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали особової справи засудженого та додатково надані документи, які характеризуючі особу засудженого, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5 ст. 82 КК України невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Відповідно до частини 3 цієї статті заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Свідченням того, що засуджений став на шлях виправлення є його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до праці, додержання режиму відбування покарання.

Згідно з положеннями пунктів 2, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - того, що засуджений став на шлях виправлення. Слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Відповідно до вимог ч. 12 ст. 154 КВК України адміністрація установи подає до суду висновок щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі. Основною метою подання висновку щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі є забезпечення суду інформацією, що є необхідною для визначення можливості заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке та визначення в індивідуальному порядку строку позбавлення волі засудженому, стосовно якого вирішується питання.

Судом установлено, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий:

- 25.04.1985 Нижньосірогозьким районним судом Херсонської області за ч. 3 ст. 81, ч. 3 ст. 140 КК України до 3 років позбавлення воді з конфіскацією в прибуток держави всього належного йому майна, з відстрочкою в силу ст. 46-1 КК України виконання вироку відкладено на 1 рік;

- 19.11.1985 Веселовським районним судом Запорізської області за ч. 4 ст. 81, ст. 41 КК України до 7 років 10 місяців 8 днів позбавлення волі з конфіскацією у прибуток держави всього належного йому майна.

Засуджений вироком Херсонським обласним судом від 24.07.1997 ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 222, п.п. «в», «е» ст. 93, ст. 190-1, ст. 42 КК України до мертної кари розстрілу. Постановою Херсонського обласного суду від 20.06.2000 покарання у виді смертної кари замінено на довічне позбавлення волі.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 05.02.2018 зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 09.03.1994 по 27.09.1994 та з 05.12.1996 по 23.09.1997 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання: 09.03.1994. Дата настання передбаченого строку можливої заміни невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України з 03.11.2007. Станом на 29.01.2025 фактично відбув 32 роки 02 місяці 26 днів призначеного покарання.

Згідно з характеристикою засуджений із 29.12.1998 відбуває покарання в ДУ «Житомирська установа виконання покарань (№8)», за цей період допустив понад 70 порушень вимог режиму тримання (59 згідно з довідкою установи, куди не включено близько 20, відомості про які містяться в матеріалах особової справи), за що притягувався до дисциплінарної відповідальності адміністрацією установи. Заохочень не має. На виробництві установи не працевлаштований, участь в суспільно-корисному житті відділення по роботі з благоустрою та поліпшенню житлово-побутових сектору до довічного позбавлення волі не брав. Перебуває на профілактичному обліку в установі, як особа, схильна до нападу та самогубства. Засуджений бере активну участь у реалізації індивідуальної програми соціально-виховної роботи із засудженими, бажання змінити своє життя виявляє, але не усвідомлює цього.

Під час виконання покарання виявив бажання займатися програмою диференційованого впливу «Духове відродження», до програми ставиться формально. Зі слів засудженого вину в скоєному злочині визнає повністю.

Згідно з висновком щодо ступеня виправлення засудженого, ОСОБА_7 має середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та у підсумку оцінювання має загальний бал 39 із необхідних 64.

Питання щодо можливості застосування ст. 82 КК України розглядалося на комісії 10.02.2023 - відмовлено.

З урахуванням аналізу критеріїв оцінки його виправлення, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики, підсумкової оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально - виховної роботи комісія прийшла до висновку, що засуджений ОСОБА_7 не став на шлях виправлення (не довів своє виправлення), а тому не може бути представлений до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким обумовлена наявністю двох обов`язкових складових: засуджений став на шлях виправлення та відбув певну частину строку покарання в залежності від ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків в період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.

Згідно з довідкою про заохочення та стягнення засуджений ОСОБА_7 за період відбування покарання допустив 59 порушень, за які 59 разів притягавався до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення попереджень, доган і суворих доган, поміщення до карцеру. Відповідно до матеріалів особової справи засудженого таких порушень допушено понад 70, останнє з яких вчинено 06.10.2023. Натомість за весь час відбування покарання ОСОБА_7 не мав жодного заохочення.

Як вбачається зі змісту характеристики, зі слів засудженого останній свою вину у скоєному злочині визнає, усвідомлює наслідки вчиненого кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 9 КВК України обов`язками засудженого є неухильне додержання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 6 цього Кодексу виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

ОСОБА_7 не характеризується як особа, яка за весь період відбування покарання сумлінною поведінкою довела своє виправлення, оскільки мав понад 59 порушень режиму тримання, за які був притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до висновку щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_7 по критерію оцінки виправлення засудженого, ставлення до скоєного кримінального правопорушення 1 (один) бал, ставлення до суспільного життя, до режиму відбування покарання оцінено в 0 (нуль) балів, ставлення до праці 1 (один) бал. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінено як середній та результати реалізації індивідуальної програми соціально-виховної роботи виконані засудженим частково. Відповідно до критерію оцінки щодо активної участі в інших заходів соціально-виховного характеру і сумлінного дотримання трудової дисципліни набрав 0 (нуль) балів.

Згідно з довідкою начальнику відділення СПС сектора для тримання чоловіків засуджених до довічного позбавлення волі ОСОБА_7 відбуває покарання в установі з 29.12.1998 по цей час. Із 29.12.1998 по 18.11.2024 засуджений не звертався до адміністрації установи з приводу його працевлаштування на майстерні установи. 18.11.2024 (після звернення до суду з заявою) у письмовій формі звернувся до адміністрації установи з приводу працевлаштування в майстерні. Засудженому роз`яснено, що це неможливо, оскільки він схильний до створення конфліктних ситуацій, перебуває на профілактичному обліку в установі як схильний до самогубства і нападу на представників адміністрації установи.

Поведінка засудженого під час відбування покарання, систематичні порушення режиму тримання, їх значна кількість, відсутнсть заохочень, схильність до самогубства і нападу на представників адміністрації установи, небажання приймати участь у благоустрої та працювати (до грудня 2024) у своїй сукупності свідчать про те, що засуджений на шлях виправлення не став.

Прийняття рішення про заміну покарання більш м`яким не є обов`язком, а є правом та залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком, і що засуджений дійсно став на шлях виправлення.

З огляду на наведене вище, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви засудженого, оскільки останній не став на шлях виправлення.

При цьому, суд роз`яснює засудженому, що відмова у задоволенні заяви не позбавляє його права повторного звернення до суду відповідно до ч. 7 ст. 154 КВК України не раніше, ніж через один рік із дня винесення рішення про таку відмову.

Керуючись ст. 372, 376, 536, 539 КПК України, ст. 82 КК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням на підставі ст. 82 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим у той же строк з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали суду оголошено о 08:50 год. 31.01.2025.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3