Справа № 175/6013/24
Провадження № 1-кп/175/337/24
У Х В А Л А

про звільнення від кримінальної відповідальності

11 березня 2025 року смт Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , представника потерпілої ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000465 від 22.10.2021 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.272, ч.2 ст.172 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.272, ч.2 ст.172 КК України.

Згідно обвинувального акту 18.10.2021, більш точний час кримінальним провадженням не встановлено, ОСОБА_6 уклав усний договір підряду із ОСОБА_8 , який є власником будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . Предметом усного договору є виконання ОСОБА_6 земляних робіт шляхом виривання траншеї немеханізованим способом для проведення гідроізоляції фундаменту, які відносяться до п.89 «Переліку робіт з підвищеною небезпекою», затвердженого Наказом Держнаглядохоронпраці України №15 від 26.01.2005, до робіт з підвищеною небезпекою, при цьому, у порушення вимог ч.3 ст.837 ЦК України, ОСОБА_6 не одержав спеціальний дозвіл для виконання вказаних видів робіт.

ОСОБА_6 , на виконання вищевказаного усного договору, фактично здійснюючи підприємницьку виробничу діяльність за адресою: АДРЕСА_2 , з метою отримання прибутку та ухилення від обов?язкових платежів: самостійно залучив та використовував найману працю по виконанню вищевказаних земляних робіт з поглиблення траншеї на глибині більше 2м, які згідно пунктів 88, 89 Переліку робіт з підвищеною небезпекою є роботами підвищеної небезпеки, неповнолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; допустив неповнолітнього ОСОБА_9 до виконання вищевказаних земляних робіт по вириванню траншеї на глибині більше 2м немеханізованим способом для проведення гідроізоляції фундаменту будинку за адресою: АДРЕСА_2 , які працювали у нього без належно оформлених трудових відносин, без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому КМУ; не забезпечив проходження неповнолітнім ОСОБА_9 попереднього обов?язкового медичного огляду перед допуском його до виконуваної роботи; не забезпечив достовірний облік виконуваної неповнолітнім ОСОБА_9 робіт і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку та не здійснив оплату праці неповнолітнього ОСОБА_9 в повному обсязі та у встановленому законодавством України порядку.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_6 , у порушення вимог статей 2, 21, 24, 48, 110, 190, 191, 253 Кодексу законів про працю України та ч.3 ст.2, ч.1 ст.7 Конвенції про мінімальний вік про прийому на роботу, ст. 11 Закону України «Про охорону праці», ч.2 ст.30 Закону України «Про оплату праці», грубо порушив законодавство про працю щодо неповнолітніх, а саме:

- ст. 2 КЗпП України, згідно якої працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на гідне ставлення з боку роботодавця, інших працівників, на об?єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби або реабілітації, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством;

- ч.1 ст.21 КЗпП України, відповідно до якої трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації;

- ч.1, ч.3 ст.24, ст.253 КЗпП України, яким визначена заборона допуску найманого працівника до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації| державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому КМУ;

- ст. 48 КЗпП України, у відповідності до якої облік трудової діяльності працівника здійснюється в електронній формі в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку, визначеному Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»;

- ст. 110 КЗпП України, ч.2 ст.30 Закону України «Про оплату праці», на підставі яких роботодавець, при кожній виплаті заробітної плати повинен повідомити працівника про загальну суму заробітної плати з розшифровкою за видами виплат, розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати, суму заробітної плати, що належить до виплати. Роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку;

- ст.43, 52 Конституції України, відповідно до яких використання праці неповнолітніх на небезпечних для їх здоров?я роботах забороняється, а експлуатація дитини переслідується Законом;

- ст.190 КЗпП України, якою забороняється застосування праці осіб молодше вісімнадцяти років на важких роботах і на роботах з шкідливими або небезпечними умовами праці, а також на підземних роботах. Забороняється також залучати осіб молодше вісімнадцяти років до підіймання і переміщення речей, маса яких перевищує встановлені для них граничні норми. Перелік важких робіт і робіт із шкідливими і небезпечними умовами праці, а також граничні норми підіймання і переміщення важких речей особами молодше вісімнадцяти років затверджуються Центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров?я, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони праці;

- ст. 191 КЗпП України, відповідно до якої обов`язковою умовою прийняття на роботу неповнолітніх є те, що вони повинні прийматися на роботу лише після попереднього медичного огляду;

- ст. 11 Закону України «Про охорону праці», не допускається залучення неповнолітніх до праці на важких роботах і на роботах із шкідливими або небезпечними умовами праці, на підземних роботах, до нічних, надурочних робіт та робіт у вихідні дні, а також до підіймання і переміщення речей, маса яких перевищує шкідливими встановлені для них граничні норми, відповідно до переліку важких робіт і робіт із і небезпечними умовами праці, граничних норм підіймання і переміщення важких речей, що затверджуються центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров?я;

- п. 21 наказу №46 від 31.03.94 МОЗ України, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 28.07.94 за №176/385 «Про затвердження Переліку важких робіт і робіт із шкідливими і небезпечними умовами праці, на яких забороняється застосування праці неповнолітніх», згідно якого забороняється залучати неповнолітніх на будівельні, монтажні та ремонтно-будівельні роботи на посаді землекоп (дозволено допускати юнаків з 17 років до роботи по І і ІІ розряду, крім робіт у виїмках глибиною понад 2 метри).

У подальшому, ОСОБА_6 , розуміючи наслідки грубого порушення законодавства про працю умисно, грубо порушуючи законодавство про працю, не оформивши належним чином трудові відносини, без укладання трудового договору допустив до виконання земляних робіт з підвищеною небезпекою, не надавши соціальних гарантій, можливості проходження медичного огляду, не забезпечивши відповідним захисним обладнанням неповнолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та попередньо не забезпечивши укріплення стінок траншеї кріпленнями, залучив останнього до виконання робіт по вириванню траншеї на глибині більше 2м немеханізованим способом для проведення гідроізоляції фундаменту будинку за адресою: АДРЕСА_2 , які відносяться до робіт з підвищеною небезпекою.

22.10.2021 приблизно о 15:00 год., більш точний час кримінальним провадженням не встановлено, під час копання траншеї відбулося обвалення землі та падіння бетонної плити, що там знаходилась, яка придавила неповнолітнього ОСОБА_9 , спричинивши останньому тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких настала смерть.

Таким чином своїми умисними діями ОСОБА_6 грубо порушив законодавство про працю, вчиненого щодо неповнолітнього, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172 КК України,

Обвинуваченому ОСОБА_6 було роз`яснено право на звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності за ч.2 ст.172 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні заявив клопотання та просив суд звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України. Захисник ОСОБА_7 підтримав клопотання обвинуваченого.

Прокурор ОСОБА_3 , потерпіла ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 проти звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України не заперечували.

Заслухавши обвинуваченого, захисника, з`ясувавши думку прокурора, потерпілої та її представника, суд дійшов висновку про наявність підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.172 КК України на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження в цій частині, з огляду на наступне.

У відповідності до ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Частиною 1 ст. 285 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно ст. 44 КК України, особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України від кримінальної відповідальності може бути звільнена особа, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Згідно з ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 відповідно до ст. 12 КК України віднесено до нетяжких злочинів.

Судом встановлено, що з моменту вчинення інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172 КК України минуло понад 3 роки.

Згідно з пунктом 8 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23.12.2005 р. №12, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Відповідно до ст.11-1 КПК України таке звільнення є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 4 ст. 49 КК України.

На час розгляду кримінального провадження судом не встановлено та сторонами провадження не надано доказів про ухилення обвинуваченого від слідства, вчинення ним інших злочинів та відомостей про переривання чи зупинення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, згідно із вимогами ч. 2 ст. 49 КК України.

В судовому засіданні, у відповідності до вимог ст. 285 КПК України, обвинуваченому було роз`яснено підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, та встановлено, що він цілком розуміє своє право, підставу звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, а також наслідки закриття кримінального провадження з цієї підстави та бажає бути звільненими від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.

Таким чином, є обґрунтовані підстави для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження з цих підстав.

У разі звільнення особи від кримінальної відповідальності, таке кримінальне провадження, відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 44, 49 КК України, ст.ст. 285-286, 288, 369-372, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_6 про звільнення від кримінальної відповідальності - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172 КК України, від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строку давності, а кримінальне провадження в цій частині закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_1