Справа № 715/567/25
Провадження № 1-кп/715/120/25
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20.03.2025 селище Глибока
Глибоцький районний суд Чернівецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
учасники судового провадження:
за участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
В С Т А Н О В И В:
У невстановлених в ході досудового розслідування час, але не пізніше 03.10.2024 року, солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи про те, що на території України введено воєнний стан та оголошено загальну мобілізацію, у зв`язку з чим діють обмеження щодо виїзду осіб за кордон, вступив у попередню змову із особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, з метою незаконного переправлення осіб через державний кордон України поза межами пункту пропуску, заздалегідь обумовивши порядок та спосіб переправлення.
В подальшому, 04.10.2024 року особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою реалізації злочинного умислу, направленого на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, підшукав двох осіб з числа громадян України, які бажали незаконно перетнути державний кордон України, а саме: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя м. Київ та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя м. Київ, при цьому завчасно обумовив із зазначеними особами порядок незаконного переправлення через державний кордон України, повідомивши вартість такого переправлення, та визначив спосіб надання коштів.
05.10.2024 року, реалізуючи свій злочинний умисел, близько 05 год 00 хв, особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, на транспортному засобі марки «КІА», іноземний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », зустрів громадянина ОСОБА_6 і ОСОБА_7 в м. Київ та доставив до населеного пункту Жванець Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, де близько 13 год 30 хв, перебуваючи на АЗС «Євро Нафта», ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за вказівкою особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, з метою безперешкодного подолання контрольованого блокпосту в межах населеного пункту с. Атаки Хотинського району Чернівецької області, пересіли в транспортний засіб марки Honda Jazz блакитного кольору, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 13.12.2023 року, під керуванням ОСОБА_4 та продовжили рух вже у вказаному автомобілі. В цей час особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, рухався попереду на транспортному засобі марки КІА іноземної реєстрації.
В подальшому, ОСОБА_4 переїхав контрольований блокпост та надав вказівку ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пересісти в транспортний засіб марки «КІА», іноземний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », під керуванням особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, в цей час ОСОБА_9 рухався попереду.
05.11.2024 року особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, на транспортному засобі марки «КІА», іноземний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », доставив до м. Чернівці ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , після чого на одній із вулиць центру м. Чернівці залишив вказаних осіб, повідомивши про те, що забере їх пізніше, а сам із ОСОБА_10 поїхали у невідомому напрямку.
Цього ж дня близько 21 год. особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження та ОСОБА_9 , діючи відповідно до попередньо узгодженого плану, а також у відповідності до визначеного часу та місця незаконного переправлення осіб через державний кордон України на транспортному засобі марки «КІА», іноземної реєстрації « НОМЕР_1 », під керуванням особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, забрали ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та доставили їх до с. Багринівка Чернівецького району.
Прибувши в зазначений населений пункт, особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження та ОСОБА_9 , діючи відповідно до попередньо узгодженого плану злочинних дій, провели інструктаж особам, яких мали на меті незаконно переправити через державний кордон України та вказали напрямок до лінії розмежування державного кордону України та Республіки Румунія. Тоді ж, перебуваючи в транспортному засобі марки «КІА», особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, отримав від вказаних вище осіб 16 000 доларів США (8000 доларів США від ОСОБА_6 та 8000 доларів США від ОСОБА_7 ).
05.11.2024 року близько 23 год. 30 хв. громадян ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в напрямку 821 прикордонного знаку державного кордону України та Республіки Румунія, що знаходиться в адміністративних межах с. Біла Криниця Чернівецького району Чернівецької області, на відстані 1 метру від лінії державного кордону були затримані прикордонним нарядом НОМЕР_4 прикордонного загону та згодом 14.11.2024 року Глибоцьким районним судом Чернівецької області визнано останніх визнано винними за ст. 204-1 КУпАП та накладено штраф у розмірі 8500 гривень.
В подальшому, 10.10.2024 року, продовжуючи свій злочинний намір, направлений на незаконне переправлення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 через державний кордон України, діючи умисно, за додаткову доплату в розмірі 4000 доларів США (по 2000 доларів США кожен) особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, залучив громадина ОСОБА_11 , який не був проінформований про протиправність дій особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, та цього ж дня близько 12 години відповідно до прохання останнього забрав на транспортному засобі марки «ВАЗ 2107», державний реєстраційний номерний знак « НОМЕР_5 », ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з готелю «AMV Hotel», що в межах населеного пункту с. Опришени Чернівецького району Чернівецької області та почав рух за вказівкою особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, в напрямку с. Кам`янка Чернівецького району.
Цього ж дня, тобто 10.10.2024 року близько 12 год. 30 хв. на околиці населеного пункту Слобідка Чернівецького району Чернівецької області на напрямку 823 прикордонного знаку, на відстані 4000 м. від державного кордону України з Румунією, прикордонним нарядом відділення прикордонної служби НОМЕР_4 прикордонного загону було зупинено зазначений транспортний засіб під керуванням ОСОБА_11 та затримано вказаних осіб, згодом 21.10.2024 року Глибоцьким районним судом Чернівецької області визнано останніх визнано винними за ст. 204-1 КУпАП та накладено штраф у розмірі 8500 гривень.
Крім цього, у невстановлені в ході досудового розслідування час, але не пізніше 01.12.2024 року, солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи про те, шо на території України введено воєнний стан та оголошено загальну мобілізацію, у зв`язку з чим діють обмеження щодо виїзду осіб за кордон, вступив у попередню змову із невстановленими особами, з метою незаконного переправлення осіб через державний кордон України поза межами пункту пропуску, заздалегідь обумовивши порядок та спосіб переправлення.
26.11.2024 року, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 на невстановленому транспортному засобі марки BMW, іноземної реєстрації в м. Хмельницький зустрів громадянина ОСОБА_13 та доставив до м. Чернівці, де поселив останнього в готель, при цьому по дорозі з м. Хмельницький, з метою безперешкодного подолання контрольованого блокпосту в межах населеного пункту с. Атаки Хотинського району Чернівецької області, ОСОБА_13 , діючи відповідно до наданих вказівок та проведеного інструктажу ОСОБА_4 , обійшов пост пішки через поле.
Інші особи, зокрема ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , в різний час, але не пізніше 01.12.2024 року прибули до м. Чернівці громадськими транспортними засобами та відповідно до отриманих вказівок по мобільному зв`язку від невстановлених осіб також поселилися в готелях та очікували подальших вказівок щодо незаконного перетину державного кордону.
03.12.2024 року близько 15 год. ОСОБА_4 , діючи відповідно до попередньо узгодженого плану із невстановленими на даний час особами, а також у відповідності до визначеного часу та місця незаконного переправлення осіб через державний кордон України на транспортному засобі марки «КІА», іноземної реєстрації, забрав в м. Чернівці ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 та доставив їх до с. Багринівка Чернівецького району, що неподалік державного кордону України з Румунією, де під час цього провів їм додатковий інструктаж щодо подальших дій з метою незаконного перетину державного кордону.
Прибувши в зазначений населений пункт, ОСОБА_4 , діючи відповідно до попередньо узгодженого плану злочинних дій із невстановленими особами, вказав ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 про необхідність пересісти в інший невставлений транспортний засіб, який очікував неподалік та в подальшому діяти відповідно до вказівок, які будуть надаватися їм невстановленими особами з метою незаконного їх переправлення через державний кордон поза пунктом пропуску.
Після цього невідомі особи на невідомому транспортному засобі доставили ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 до обумовленого місця - польова місцевість, де останні побули ніч, після чого невідомі особи поселили їх до будинку місцевих жителів, який на даний час не встановлений, де очікували до 18 год. 04.12.2024 року.
04.12.2024 року близько 18 год. 00 хв. невстановлені особи у масках провели додатковий інструктаж щодо подальших дій з метою незаконного їх переправлення через державний кордон, після чого здійснили їх супровід до лінії державного кордону, показавши їх напрямок, однак громадяни ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , слідуючи в напрямку 825 прикордонного знаку державного кордону України та Республіки Румунія, що знаходиться в адміністративних межах с. Біла Криниця Чернівецького району Чернівецької області, на відстані 50-100 метрів від лінії державного кордону були затримані прикордонним нарядом НОМЕР_4 прикордонного загону.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав повністю та пояснив, що він організував незаконне переправлення осіб через державний кордон України у зв`язку із скрутним матеріальним становищем, яке виникло через те, що командування його підрозділу не виплачувало йому належу винагороду, а також у зв`язку з бажанням придбати для себе та бійців свого підрозділу певне військове обладнання. У вчиненому він щиро кається та просить суд суворо не карати.
За згодою учасників судового процесу, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорювались. Обвинувачений правильно розуміє фактичні обставини справи, що підтверджується його показаннями, сумнівів у добровільності та істинності його позиції немає, а тому суд, згідно вимог ч. 2 ст.349 КПК України, обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючих особу обвинуваченого матеріалів.
Суд вважає доведеним, що викладене в обвинуваченні діяння мало місце і містить склад кримінальних правопорушень. Встановлено, що в діях обвинуваченого ОСОБА_4 є склад злочинів, передбачених ч.3 ст.332 КК - сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон України, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.
Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд приймає до уваги роз`яснення, надані в пункті 2 постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими відповідно до пункту 1 частини першої статті 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Суд враховує, що у постанові від 10.07.2018 року (справа №148/1211/15-к) ВС звернув увагу на те, що відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
У постанові від 14.06.2018 року (справа №760/115405/16-к) ВС зазначив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Крім того, ВС у Постанові від 09.10.2018 року (справа №756/4830/17-к) звернув увагу на те, що відповідно до статей 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені у статті 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Дискреційні повноваження суду, як вже було зазначено вище, визнаються і Європейським судом з прав людини.
Верховний суд зауважив, що ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (стаття 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у статті 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.
Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у пункті 3 частини першої статті 65 КК поняття «особа винного».
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, у відповідності до ст.65 КК України, враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, виключно позитивну його характеристику за місцем несення служби, наявність на утриманні малолітніх дітей та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Враховуючи норму ст. 12 КК України, злочин, передбачений ч.3 ст. 332 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України, є щире розкаяння, активне сприяння у розкритті злочину, участь у відсічі збройної агресії рф проти України, починаючи з 2014 року.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ст.67 КК України, не встановлено.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року у справі № 1-33/2004 покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного; покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям.
Санкцією частини 3 статті 332 КК України визначено, що за дії, які передбачені в диспозиції вказаної статті, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.
Відповідно до частини 1 статті 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
Приписи статті 69 КК України про призначення винній особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виключних випадках. Підставами для застосування цієї статті є встановлення не лише наявності кількох пом`якшуючих обставин, а й того факту, що їх наявність істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Відповідно до висновку Верховного суду від 27.04.2021 року у справі №712/4384/20, однією з обов`язкових умов для застосування до винної особи положень ст.69 КК України є наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання. Суди зобов`язані встановити не лише наявність, а й обґрунтувати, яким чином такі пом`якшуючі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Суд також враховує, що у Постанові від 10.07.2018 року (справа № 148/1211/15-к) ВС звернув увагу на те, що формулювання пункту 1 частини першої статті 66 КК передбачає, що наявність будь-якої з обставин, перелічених в ньому, - тобто, або «з`явлення із зізнанням», або «щирого каяття», або «активного сприяння розкриттю злочину» - означає, що вимогу цього пункту виконано. Таким чином, положення статті 69-1 КК застосовуються, якщо судом установлено будь-яку з обставин, зазначених у пункті 1 частини першої статті 66 КК, та будь-яку з обставин, вказаних у пункті 2 частини першої статті 66 КК.
Тобто для застосування судом положень статті 69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте у будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.
Такий висновок зробив Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду в Постанові від 27.04.2021 (справа № 712/4384/20, провадження №51-548км21).
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 під час кримінального провадження розповів про обставини, які повністю викривають його у вчинених злочинах, добровільно, своєю активною поведінкою сприяв розкриттю кримінальних правопорушень та з`ясуванню обставин його вчинення, у скоєному щиро розкаявся, дав критичну оцінку своїм злочинним діям, виказав готовність нести кримінальну відповідальність, беручи до уваги обставини справи, також особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, посередньо характеризується за місцем проживання, а тому суд приходить до висновку, що призначення обвинуваченому мінімального покарання в межах санкції ч.3 ст.332 КК України є недоцільним, у зв`язку з чим, при призначенні покарання суд вважає за необхідне застосувати положення ч.1 ст.69 КК України і призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
Дане покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним і пропорційним.
Таким чином, призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.332 КК України, із застосуванням положення ст. 69 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, і повністю відповідає вимогам статей 65 - 67 КК України.
Згідно вимог ч. 2 ст. 69 КК України на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове.
Беручи до уваги вищевикладене, а також положення ч. 2 ст. 69 КК України, суд вважає за недоцільне призначати обвинуваченому ОСОБА_4 обов`язкове додаткове покарання, яке передбачене в санкції ч. 3 ст. 332 КК України, зокрема позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.
Крім того, враховуючи, що ОСОБА_4 вчинив тяжкий корисливий злочин, суд вважає, що йому слід призначити додаткове покарання у виді конфіскації всього належного майна, за винятком житла, що відповідає вимогам статей 50, 65 КК.
Призначення вказаного покарання буде відповідати загальним засадам кримінального провадження, тяжкості скоєного, обставинам правопорушення, особі обвинуваченого, а також не тільки меті покарання, а й меті правосуддя, невід`ємною частиною якого є справедливість та верховенство права.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
При цьому суд враховує, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення, за який передбачено основне покарання у виді позбавлення волі.
Спеціальна конфіскація застосовується на підставі обвинувального вироку суду (ч. 2 ст. 96-1 КК України).
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо майно використовувалось як засіб вчинення кримінального правопорушення.
Беручи до уваги те, що автомобіль марки «BMW 520», сірого кольору, реєстраційний номерний знак « НОМЕР_6 », використовувався як засіб вчинення кримінального правопорушення, зокрема для транспортування осіб, які мали намір незаконного перетину кордону, суд вважає за необхідне застосувати спеціальну конфіскацію щодо даного автомобіля.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 368, 371, 374 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332 КК України.
Призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 3 ст. 332 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з конфіскацією всього майна, належного на праві приватної власності, за виключенням житла, без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.
Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу залишити попередню - у виді тримання під вартою. Строк відбування покарання відраховувати ОСОБА_4 з 20 грудня 2024 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, зарахувавши в строк відбування покарання період перебування під вартою з 22 листопада 2024 року по 25 листопада 2024 року.
Заставу у розмірі 378 500 (триста сімдесят вісім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок, що внесені ОСОБА_8 22.11.2024 року відповідно до квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 103 на рахунок ТУ ДСА України в Чернівецькій області на підставі ухвали слідчого судді Глибоцького районного суду Чернівецької області від 22.11.2024 року, після набрання законної сили вироком повернути заставодавцю ОСОБА_8 .
На підставі ст. 96-1 КК України речовий доказ автомобіль марки «BMW 520», сірого кольору, реєстраційний номерний знак « НОМЕР_6 » - примусово безоплатно вилучити у власність держави, скасувавши арешт накладений ухвалою слідчого судді Глибоцького районного суду Чернівецької області від 26 грудня 2024 року.
Речовий доказ автомобіль марки «BMW X5», синього кольору, реєстраційний номерний знак « НОМЕР_7 » - залишити ОСОБА_8 .
Речовий доказ мобільний телефон марки MKTELLO, реєстраційний номерний знак « НОМЕР_8 » повернути власнику, скасувавши арешт накладений ухвалою слідчого судді Глибоцького районного суду Чернівецької області від 26 грудня 2024 року.
Речові докази: посвідчення №147 Постійно діючого Третейського суду на ім`я ОСОБА_4 , посвідчення журналіста «преса», посвідчення Бюро міжнародних розслідувань №0168 залишити в матеріалах справи.
Мобільний телефон марки «Samsung» золотистого кольору, мобільний телефон марки «Iphone 13 Pro Max», дисконакопичувач OBTVM повернути власнику, скасувавши арешт накладений ухвалою слідчого судді Глибоцького районного суду Чернівецької області від 26 грудня 2024 року.
Речові докази: військовий квиток НОМЕР_9 , паспорт громадянина України № НОМЕР_10 , посвідчення водія № НОМЕР_11 , паспорт для виїзду за кордон № НОМЕР_12 , три записних блокнота, кофти-худі з написом СБУ чорного кольору, бушлат з шевроном поліції, світловідбиваючу жилетку повернути власнику.
Речові докази: один електронний планшет, міні-камера GO-PRO з приладом до неї, шість антен до рації, дрон в картонній коробці із наліпкою, дрон марки «Mavic» конфіскувати в дохід держави.
На вирок суду може бути подано апеляцію до Чернівецького апеляційного суду через Глибоцький районний суд Чернівецької області протягом 30-ти діб з дня його проголошення всіма учасниками процесу.
Суддя: