Справа № 345/5052/24
Провадження № 11-кп/4808/118/25
Категорія ч.3 ст.286-1 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000423 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 грудня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Протеси Стрийського району Львівської області, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років.

До набрання вироком законної сили обраний ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою залишено без змін.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з часу фактичного затримання, а саме: з 20:05 год. 14 липня 2024 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 14 липня 2024 року до дня набрання вироком законної сили у строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років ухвалено виконувати самостійно.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 , керуючи транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинили смерть потерпілого.

Кримінальне правопорушення вчинено при наступних обставинах.

14.07.2024 близько 14:00 год. в світлу пору доби, на ділянці автодороги по вул. Нове Село у с. Томащівці Калуського району Івано-Франківської області ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що знижує реакцію та унеможливлює належним чином оцінити дорожню обстановку, керуючи автомобілем марки «Mercedes Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався у напрямку м. Калуш. В салоні автомобіля ОСОБА_8 перевозив пасажирів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Дана ділянка дороги з гравійним покриттям по напрямку руху автомобіля має поворот ліворуч. Водій ОСОБА_8 проявив неуважність, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не урахував дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, унаслідок чого втратив керованість автомобілем і на повороті дороги ліворуч виїхав за межі проїзної частини дороги праворуч, де наїхав на бетонну опору лінії електропередач. При цьому ОСОБА_8 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме: п. 1.5. у відповідності до якого, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров?ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.1 у відповідності до якого, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; п. 2.3 в якому зазначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху; п. 2.9 відповідно до якого водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного сп?яніння, що знижує увагу та швидкість реакції; п. 10.1 у відповідності до якого перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п. 12.1 у відповідності до якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. У результаті порушення ОСОБА_8 Правил дорожнього руху України відбулась дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої пасажир автомобіля ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з крововиливами під оболонку в речовину головного мозку та мозочка, крововиливами в м?які покриви голови, забійними ранами, садном та синцем в ділянці голови, яка ускладнилась набряком головного мозку, від яких ОСОБА_10 помер на місці події.

Не погоджуючись з вказаним вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу. Просить вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 грудня 2024 року змінити в частині призначеного ОСОБА_8 покарання та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді обмеження волі або покарання, яке пов`язане з позбавленням волі, але на строк, менший від призначеного судом першої інстанції.

Вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції покарання за своєю суворістю не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного. Зокрема, суд при призначенні покарання не дав належної оцінки всім обставинам провадження, обставинам, які пом`якшують покарання та безпідставно не визнав такими, що пом`якшують покарання інші обставини провадження. Так, судом безпідставно не віднесено до обставин, які пом`якшують покарання те, що обвинувачений повністю визнав свою провину у скоєному, вживав всіх заходів для примирення із потерпілою, для усунення завданої шкоди. Крім того, судом не враховано заслуг обвинуваченого перед державою, перед суспільством, а саме, обвинувачений є учасником бойових дій, він здійснював захист України від російського агресора, під час якого отримав інвалідність.

Зауважує, що, даючи пояснення суду першої інстанції, обвинувачений неодноразово наголошував, що має намір повернутися в Збройні Сили України для продовження військової служби, і такою поведінкою доказати, що він перебуває на шляху виправлення. При цьому, в судовому засіданні обвинувачений неодноразово звертався до потерпілої та просив у неї вибачення, висловлював щирий жаль за скоєне.

Сторона захисту вважає, що наведені обставини давали суду всі підстави для застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_8 .

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги;

- прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, просила вирок суду залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розгляд кримінального провадження проводився в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, відповідно фактичні обставини вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, доведеність його вини та кваліфікація дій за ч.3 ст. 286-1 КК України у поданій апеляційній скарзі не оспорюється і апеляційним судом не перевіряється.

В апеляційній скарзі захисник вказує на незаконність вироку суду в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання і вважає його несправедливим через суворість.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Колегія суддів вважає, що вказані вимоги кримінального Закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі, а висновки суду належним чином мотивовані.

Так, призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, а також наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Зокрема суд врахував те, що обвинувачений ОСОБА_8 за допомогою до лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не звертався, раніше не судимий, має інвалідність третьої групи, позитивно характеризується за зареєстрованим місцем проживанням та скарг у виконавчий комітет селищної ради на нього не поступало, являється учасником бойових дій та отримує відповідні пільги. Крім того, суд взяв до уваги те, що згідно з розписками обвинувачений відшкодував ОСОБА_12 заподіяну шкоду, та потерпіла не має до ОСОБА_8 жодних майнових претензій, що пов`язані з відшкодування спричиненої їй моральної та матеріальної шкоди внаслідок ДТП.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав обставинами, які пом`якшують покарання щире каяття та відшкодування завданої шкоди.

Таким чином, суд першої інстанції, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують покарання, дійшов обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у мінімальних межах санкції ч. 3 ст. 286-1 КК України, у виді позбавленням волі на строк п`ять років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на п`ять років. Саме таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Колегія суддів вважає неспроможними доводи сторони захисту про можливість призначення ОСОБА_8 більш м`якого покарання на підставі ч. 1 ст. 69 КК України.

Так, відповідно до ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеної у справі № 629/2739/18 від 03.02.2021 року, відповідно до якої частина 1 статті 69 КК надає повноваження суду, у виключних випадках, призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Тобто такі обставини або сукупність обставин мають одночасно відповідати двом умовам: вони визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2статті 66 КК та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при призначенні покарання необхідно враховувати його виховну дію, оскільки покарання, повинно бути направлено на забезпечення виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а також повинно бути спрямовано на попередження вчинення злочинів іншими особами.

Колегія суддів вважає, що встановлені судом першої інстанції обставини, які пом`якшують покарання, з урахуванням особи винного, конкретних обставин кримінального провадження, не свідчать про істотне зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину і не дають правових підстав для застосування ч. 1 ст. 69 КК України та призначення більш м`якого покарання.

Таким чином, з урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника щодо суворості призначеного покарання та необхідності його пом`якшення, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, а призначене покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження нових злочинів.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які є підставою для скасування вироку, при апеляційному розгляді не встановлено.

За таких обставин, вирок суду є законним та обґрунтованим і апеляційних підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 грудня 2024 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5