Справа № 456/6473/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/1900/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2024 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 грудня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючому без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИЛА:

слідча СВ Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 , звернулася з клопотанням до слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_6 .

В обґрунтування клопотання покликалася на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що 05 грудня 2024 року близько 23 години 30 хвилин неповнолітній ОСОБА_6 разом з неповнолітнім ОСОБА_10 та ОСОБА_11 перебували в автомобілі марки «ВАЗ 2105» з реєстраційним номером № НОМЕР_1 , поблизу залізничного вокзалу у м. Ходорів, Стрийського району, Львівської області, що по вул. Привокзальна, 8, де також перебував потерпілий ОСОБА_12 , із яким вони раніше знайомі не були та попросили у нього сигарети. Під час спілкування із вищевказаними особами, ОСОБА_12 запитав, чи змогли б вони його підвезти у село Городище, Стрийського району, Львівської області, на що вище вказані особи погодились. Приїхавши на автомобілі «ВАЗ 2105» з реєстраційним номером № ТА 321050, 06 грудня 2024 року близько 00 годин 30 хвилин у селі Городище, Стрийського району, Львівської області, потерпілий ОСОБА_12 вийшов з автомобіля та пішов у напрямку адреси свого проживання. У цей час у неповнолітнього ОСОБА_6 , неповнолітнього ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , виник раптовий взаємоузгоджений умисел на відкрите заволодіння чужим майном. Надалі, з корисливих мотивів, повторно (неповнолітній ОСОБА_10 ), в умовах воєнного стану, діючи групою осіб за попередньою змовою, та усвідомлюючи, що їхні дії носять відкритий характер для потерпілого, неповнолітній ОСОБА_6 підбіг до потерпілого ОСОБА_12 та розпилив газ із перцевого балончика «Терен 4М» в область очей, після чого наніс один удар в обличчя, а саме в ділянку нижньої губи зліва, внаслідок чого потерпілий впав на землю. Надалі, неповнолітній ОСОБА_10 , перебуваючи в безпосередній близькості наніс удари ногою по тілу потерпілого, чим вчинив насильство, яке не було небезпечним для життя та здоров`я потерпілого. Надалі, неповнолітній ОСОБА_10 , неповнолітній ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , скориставшись тим, що воля і здатність потерпілого ОСОБА_12 до опору була подавлена у зв`язку з його попереднім побиттям, діючи умисно, протиправно, повторно (неповнолітній ОСОБА_10 ), із корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб, з верхнього одягу потерпілого відкрито заволоділи його майном, а саме: мобільним телефоном марки «Xiaomi Redmi 13C», вартістю близько 8000 гривень, сім-карткою мобільного оператора «Lifecell», вартістю близько 99 гривень, пачкою сигарет «Parlament», вартістю близько 110 гривень, запальничкою «ВІС», вартістю близько 25 гривень, спортивним рюкзаком, марки «Adidas» чорного кольору, вартістю близько 1200 гривень, обіднім пластиковим контейнером, вартістю близько 100 гривень, а всього відкрито викрали майно, що належить потерпілому ОСОБА_12 на загальну суму 9534 гривні. В результаті нанесення неповнолітнім ОСОБА_6 та неповнолітнім ОСОБА_10 ударів та в результаті розпилення сльозоточивого газу неповнолітнім ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_12 спричинено тілесні ушкодження у вигляді забійної гематоми нижньої губи зліва, хімічного опіку рогівки та кон`юктивального мішка, що відносяться до легкого тілесного ушкодження. Після цього, неповнолітній ОСОБА_6 , неповнолітній ОСОБА_10 та ОСОБА_11 покинули місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядилися викраденим майном на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 9534 гривні. Таким чином, в діях неповнолітнього ОСОБА_6 наявні всі підстави для обґрунтованої підозри у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Зазначав, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, та в обґрунтування застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою покликався на те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, яке вчинене групою осіб, вчинив умисний злочин, який становить підвищену небезпеку для оточення, відкрито заволодів майном потерпілого ОСОБА_12 , не надав необхідну медичну допомогу та не повідомив про вчинене компетентні органи України, а відтак останній, побоюючись реальної міри покарання може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання, тобто наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Окрім цього, підозрюваний ОСОБА_6 може здійснювати моральний тиск та незаконний вплив на потерпілого, свідків, інших підозрюваних шляхом переконання та залякування, схиляння їх до зміни даних ними показань, або відмови дачі показань у кримінальному провадженні, а тому наявний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Також наявний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 вже вчиняв аналогічного складу кримінальні правопорушення. За таких обставин, відсутні обґрунтовані підстави вважати, що застосування до неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_6 будь-якого іншого запобіжного заходу, крім тримання під вартою, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, гарантувати не ухилення від явки до органу досудового розслідування та суду.

Ухвалою слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 грудня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

Задоволено клопотання слідчої СВ Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 .

Застосовано до неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави на підставі ч. 4 ст. 183 КПК України.

Визначено термін дії ухвали про застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Львівському слідчому ізоляторі №19 - шістдесят днів з 10 грудня 2024 року по 07 лютого 2025 року.

Строк тримання під вартою постановлено рахувати з моменту оголошення даної ухвали, тобто з 10 грудня 2024 року 21 год. 50 хв.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді адвокат ОСОБА_5 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною покидати місце проживання за адресо: АДРЕСА_3 , у певну пору доби, а саме з 21 год. до 6 год..

Покласти на неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

-прибувати до слідчого, прокурора та суду за кожним їхнім викликом та вимогою не менше одного разу на тиждень;

-не відлучатися із АДРЕСА_3 , без дозволу слідчого, прокурора та/або суду;

-повідомити слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та/або місця навчання;

-утримуватися від спілкування із потерпілим ОСОБА_12 , підозрюваними ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , свідками ОСОБА_13 , ОСОБА_14 щодо обстави викладених в повідомлені про підозру;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України, в`їзд в Україну.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою.

Наголошує, що прокурором та слідчим не доведено обґрунтованості підозри, наявності ризиків, передбачених п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу до підозрюваного.

Зазначає, що долученими доказами не підтверджено обґрунтованості підозри, а саме не доведено що підозрюваним ОСОБА_6 вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, оскільки долучені докази є недопустимими, а підозра не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертає увагу, що доводи на які посилається слідчий, щодо наявності ризиків є надуманими та нічим не підтвердженими.

Повідомляє, що до підозрюваного можливо застосувати менш суворий запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.

Заслухавши доповідача, доводи захисника та підозрюваного на підтримку апеляційної скарги, виступ прокурора на заперечення доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали судової справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення у справі «Ilijkov v. Bolgaria»).

Відповідно до ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Статтею 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За частиною першою та п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею ст. 177 цього Кодексу, окрім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Як убачається з ухвали слідчого судді та матеріалів судової справи, слідчим відділенням Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч . 4 ст. 186 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 05 грудня 2024 року близько 23 години 30 хвилин неповнолітній ОСОБА_6 разом з неповнолітнім ОСОБА_10 та ОСОБА_11 перебували в автомобілі марки «ВАЗ 2105» з реєстраційним номером № НОМЕР_1 , поблизу залізничного вокзалу у м. Ходорів, Стрийського району, Львівської області, що по вул. Привокзальна, 8, де також перебував потерпілий ОСОБА_12 , із яким вони раніше знайомі не були та попросили у нього сигарети. Під час спілкування із вищевказаними особами, ОСОБА_12 запитав, чи змогли б вони його підвезти у село Городище Стрийського району Львівської області, на що вище вказані особи погодились. Приїхавши на автомобілі «ВАЗ 2105» з реєстраційним номером № ТА 321050, 06 грудня 2024 року близько 00 годин 30 хвилин у село Городище, Стрийського району, Львівської області, потерпілий ОСОБА_12 вийшов з автомобіля та пішов у напрямку адреси свого проживання. У цей час у неповнолітнього ОСОБА_6 , неповнолітнього ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , виник раптовий взаємоузгоджений умисел на відкрите заволодіння чужим майном. Надалі, з корисливих мотивів, повторно (неповнолітній ОСОБА_10 ), в умовах воєнного стану, діючи групою осіб за попередньою змовою, та усвідомлюючи, що їхні дії носять відкритий характер для потерпілого, неповнолітній ОСОБА_6 підбіг до потерпілого ОСОБА_12 та розпилив газ із перцевого балончика «Терен 4М» в область очей, після чого наніс один удар в обличчя, а саме в ділянку нижньої губи зліва, внаслідок чого потерпілий впав на землю. Надалі, неповнолітній ОСОБА_10 , перебуваючи в безпосередній близькості наніс удари ногою по тілу потерпілого, чим вчинив насильство, яке не було небезпечним для життя та здоров`я потерпілого. Надалі, неповнолітній ОСОБА_10 , неповнолітній ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , скориставшись тим, що воля і здатність потерпілого ОСОБА_12 до опору була подавлена у зв`язку з його попереднім побиттям, діючи умисно, протиправно, повторно (неповнолітній ОСОБА_10 ), із корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб, з верхнього одягу потерпілого відкрито заволоділи його майном, а саме: мобільним телефоном марки «Xiaomi Redmi 13C», вартістю близько 8000 гривень, сім-карткою мобільного оператора «Lifecell», вартістю близько 99 гривень, пачкою сигарет «Parlament», вартістю близько 110 гривень, запальничкою «ВІС», вартістю близько 25 гривень, спортивним рюкзаком, марки «Adidas» чорного кольору, вартістю близько 1200 гривень, обіднім пластиковим контейнером, вартістю близько 100 гривень, а всього відкрито викрали майно, що належить потерпілому ОСОБА_12 на загальну суму 9534 гривні. В результаті нанесення неповнолітнім ОСОБА_6 та неповнолітнім ОСОБА_10 ударів та в результаті розпилення сльозоточивого газу неповнолітнім ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_12 спричинено тілесні ушкодження у вигляді забійної гематоми нижньої губи зліва, хімічного опіку рогівки та кон`юктивального мішка, що відносяться до легкого тілесного ушкодження. Після цього, неповнолітній ОСОБА_6 , неповнолітній ОСОБА_10 та ОСОБА_11 покинули місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядилися викраденим майном на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 9534 гривні. Таким чином, в діях неповнолітнього ОСОБА_6 наявні всі підстави для обґрунтованої підозри у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

06 грудня 2024 року неповнолітньому ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

10 грудня 2024 року слідча СВ Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 звернулась до слідчого судді із клопотанням, про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

10 грудня 2024 року клопотання слідчої було задоволено слідчим суддею Стрийського міськрайонного суд Львівської області.

Ухвалюючи своє рішення про обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначенням розміру застави, слідчий суддя в повному об`ємі, правильно дослідив усі обставини справи та вірно прийшов до переконання про наявність ризиків, перелік яких передбачений ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави щодо підозрюваного ОСОБА_6 у відповідності до вимог ст. ст. 193, 194 КПК України, вислухавши доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого і дійшов вмотивованого висновку про необхідність обрання щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, а наявність обґрунтованої підозри підтверджується письмовими доказами, зібраними під час досудового слідства.

Перевіряючи доцільність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання підозрюваного під вартою та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу підозрюваного.

Згідно з наданими стороною обвинувачення даними ОСОБА_6 , підозрюється у вчинені тяжкого злочину, максимальна санкція за який передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до десяти років, є студентом 1-го курсу Жидачівського професійного ліцею, однак за місцем навчання характеризується негативно, заняття відвідує вкрай рідко, суспільно-корисною діяльністю не займається, раніше не судимий, однак відносно нього 13 вересня 2024 року скеровано обвинувальний акт до Жидачівського районного суду Львівської області за ч. 4 ст. 186 КК України, 31 жовтня 2024 року йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, він підозрюється у вчиненні нового умисного злочину групою осіб, який становить підвищену небезпеку для оточення, згідно з пред`явленою підозрою наніс потерпілому ОСОБА_12 тілесні ушкодження, усвідомлюючи при цьому, що у потерпілого були відсутні будь-які предмети, які б могли загрожувати його життю та здоров`ю та усвідомлював, що після вчиненого потерпілий не міг чинити опір, та разом із спільниками відкрито заволодів його майном. Окрім цього, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження, не надав необхідну медичну допомогу та не повідомив про вчинене компетентні органи України, а відтак останній, побоюючись реальної міри покарання може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, він є місцевим жителем та знайомий із усіма особами у даному кримінальному провадженні, може здійснювати моральний тиск та незаконний вплив на потерпілого, свідків, інших підозрюваних шляхом переконання та залякування, схиляння їх до зміни даних ними показань, або відмови дачі показань у кримінальному провадженні, окрім того до нього застосовувалися більш м`які запобіжні заходи в інших кримінальних провадженнях, які він порушував, відтак застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Дані обставини є істотними та такими, що виправдовують тримання підозрюваного під вартою, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини повинно забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

З урахуванням фактичних обставин підозри, характеру вчинення інкримінованого правопорушення та даних про особу підозрюваного, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді першої інстанції, що зазначене вказує на неможливість в даному конкретному випадку застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу. Застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, застави або домашнього арешту не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні досудового розслідування, в тому числі щодо належного виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрювана особа може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваною особою зазначених дій.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрювана особа обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах провадження.

На стадії досудового розслідування перевірка повідомлення про підозру з точки зору обґрунтованості підозри здійснюється не в рамках оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а в контексті визначення вірогідності та достатності підстав можливої причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, а також того чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше досудове розслідування.

На стадії досудового розслідування слідчий суддя може, враховуючи правову позицію ЄСПЛ щодо визначення поняття «обґрунтована підозра» як існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (п. 175 Рішення в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04, рішення від 21 квітня 2011 року, остаточне 21 липня 2011 року), оцінити лише достатність зібраних доказів для підозри певної особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Окрім того, обґрунтована підозра - це стандарт доказування, який передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (стандарт, визначений у Рішенні у справі Fox, Campbell and Hartley проти Сполученого Королівства від 30 серпня 1990 року, заяви № 12244/86, 12245/86, 12383/86, параграф 32). Обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри, не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку (Рішення Великої Палати у справі Merabishvili проти Грузії від 28 листопада 2017 року, заява № 72508/13, параграф 184). Тому, цей стандарт доказування є досить низьким - необхідно встановити чи наявні (або відсутні) факти чи інформація, що в сукупності може переконати слідчого суддю в тому, що особа могла вчинити кримінальне правопорушення. При цьому слід звернути увагу й на те, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, визначати правильність кваліфікації дій підозрюваного. Слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

У зв`язку із вище зазначеним не заслуговують на увагу аргументи сторони захисту, що підозра є необґрунтованою належними та допустимими доказами.

Наведене в апеляційні скарзі захисника, не спростовує доводів обґрунтованості підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, а його належна процесуальна поведінка може бути врахована в подальшому, в тому числі й при призначенні покарання.

Згідно із ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Однак, ч. 4 ст. 183 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини; щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_6 підозрюється, у скоєнні злочину вчиненого із застосуванням насильства, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

З огляду на зазначене, колегія суддів, погоджується з висновками слідчого судді, щодо відсутності підстав для визначення розміру застави.

Інших доводів, які б безумовно свідчили про існування підстав для скасування ухвали слідчого судді, апеляційна скарга захисника не містить.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування чи зміни ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Відтак, ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу ОСОБА_6 є законною та обґрунтованою, а тому апеляційну скаргу захисника слід відхилити.

Керуючись ст. 177, 183, 184, 309, 310, 376, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

ухвалу слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 грудня 2024 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначенням розміру застави щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4