ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

cуддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі

судового засідання ОСОБА_4

за участі сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000073, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 грудня 2024 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м Рогань, Харківської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, судимого, востаннє: - 25.07.2019 Шевченківським районним судом м. Чернівці за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі на термін 1 рік 6 місяців,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.2 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 грудня 2024 року, ОСОБА_6 визнаний винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.2 ст. 190 КК України, та призначено йому покарання: - за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років; - за ч.2 ст.190 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання ОСОБА_9 у виді позбавлення волі на строк 5(п`ять) років.

ЄУНСС:727/2696/24

НП:11-кп/822/59/25 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_10

Категорія: ч.2 ст.190, ч.4 ст.185 України Суддя - доповідач: ОСОБА_1

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено попередній - у виді тримання під вартою, а строк відбування покарання обраховано йому з моменту фактичного затримання, тобто з 24.01.2024 року.

Вирішено питання щодо долі речових доказів та судових витрат у даному кримінальному провадженні.

На вказаний вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій він просить перекваліфікувати його дії з ч.4 ст.185 на ч.2 ст.190 КК України.

Звертає увагу на те, що у вироку районного суду неправильно зазначено, що він визнав вину за ч.4 ст.185 КК України, оскільки він визнав таку лише частково.

Стверджує, що потерпіла ОСОБА_8 сама надала йому телефон, однак не давала згоди на те, щоб він заклав його у ломбард, а тому у його діях немає складу злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Зазначає і те, що потерпіла змінила свої показання у ході розгляду справи у суді першої інстанції, а тому просить переглянути такі її показання.

Інших апеляційних скарг та заперечень від учасників судового провадження не надходило.

Як було встановлено в суді першої та перевірено в суді апеляційної інстанції, 09.12.2023р. в період часу близько з 09:00 по 18:00, ОСОБА_6 , перебуваючи в кв. АДРЕСА_2 , діючи в умовах воєнного стану, введеного відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, з корисливих мотивів, маючи на меті особисте збагачення, умисно, таємно, повторно, протиправно, шляхом вільного доступу з столу, викрав мобільний телефон марки «Redmi 12C», 3/64 Gb, темно сірого кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , вартість якого, згідно висновку експерта СЕ-19/126-24/492-ТВ від 16.01.2024, становить 3 413 грн. 60 коп., який знаходився в чохлі-накладці, чорного кольору, вартістю близько 400 грн. в якому знаходилась сім-картка оператора «Life» № НОМЕР_3 , вартістю близько 50 грн.

Після чого, ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення пішов, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 3 863 грн. 60 коп.

Таким чином, ОСОБА_6 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно та в умовах воєнного стану.

Окрім, цього, 11.12.2023, точний час досудовим розслідування не встановлений, ОСОБА_6 , перебуваючи по АДРЕСА_1 , переслідуючи корисливу мету, направлену на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою потерпілої ОСОБА_11 , повторно, протиправно, реалізуючи раптово виниклий умисел на заволодіння чужим майном, під приводом відправки мобільного телефону марки «Redmi 12C», 3/64 Gb, темно сірого кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , вартість якого, згідно висновку експерта СЕ-19/126-24/492-ТВ від 16.01.2024, становить 3 413 грн. 60 коп., який знаходився в чохлі-накладці, чорного кольору, вартістю близько 400 грн. в якому знаходилась сім-картка оператора «Life» № НОМЕР_3 , вартістю близько 50 грн., через експрес відправку «Нової Пошти» до м. Костянтинівка, Донецької області, заволодів вказаним мобільним телефоном який йому був переданий потерпілою ОСОБА_11 .

В обумовлений термін ОСОБА_6 вищевказаний телефон не відправив, розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_11 матеріальної шкоди на загальну суму 3 864 грн. 60 коп.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, тобто в заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненого повторно.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити з підстав у ній зазначених, позицію прокурора, яка заперечила проти поданої апеляційної скарги, думку потерпілої, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, а обвинуваченому і останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав зазначених в апеляційних скаргах та обговоривши наведені у них доводи, колегія суддів доходить такого.

Відповідно до статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки подія злочину, доведеність винуватості та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст. 190 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, то колегія суддів, керуючись ст. 404 КПК України, не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оспорено в апеляційній скарзі.

При перевірці вироку місцевого суду апеляційним судом встановлено, що суд правильно встановив фактичні обставини справи і його висновок про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, в умовах воєнного стану, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджений зібраними у встановленому законом порядку доказами, які ретельно досліджені, оцінені судом та детально викладені у вироку.

Так, потерпіла ОСОБА_11 у суді першої інстанції показала, що ОСОБА_6 викрав телефон, який належав її сину. ОСОБА_12 повідомив їй, що здав телефон в ломбард лише тоді, коли вона почала шукати телефон. Вона дала обвинуваченому власні кошти, щоб той викупив телефон і відправив його її чоловіку.

Такі ж пояснення потерпіла надала у суді апеляційної інстанції, при цьому зазначила, що її показання були послідовними та незмінними, а обвинувачений напевно неправильно зрозумів її.

У колегії суддів немає підстав сумніватись у показаннях потерпілої ОСОБА_11 , яка, будучи попереджена про кримінальну відповідальність за ст.384 КПК України, надала показання, які є чіткими, послідовними та такими, що узгоджуються не тільки між собою, а й з іншими зібраними доказами у справі.

Суттєвих розбіжностей у показаннях потерпілої, які б впливали на правильність кваліфікації дій обвинуваченого, колегією суддів не встановлено.

Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, окрім показів потерпілої, підтверджується й письмовими доказами, наявними у матеріалах кримінального провадження, зокрема, заявою потерпілої ОСОБА_8 про вчинення крадіжки (т.1 а.к.п. 128), протоколом пред`явлення особи для впізнання від 26.01.2024(т.1 а.с. 150-151), протоколом добровільної видачі від 08.01.2024 року (т.1 а.с. 18), протоколом огляду мобільного телефону від 08.01.2024 з фото таблицею до нього (т.1 а.с.21-26), висновок експерта №СЕ-19/126-24/492-ТВ (т.1 а.с. 48-53), відповіддю з ломбарду №38/01 від 15.01.2024р. (т.1 а.с. 55), протоколом огляду від 16.01.2024 року (т.1 а.с.60-66).

Будь - яких даних, які б ставили під сумнів достовірність наведених у вироку доказів, не встановлено.

Дослідивши та оцінивши наведені докази, як окремо, так і в їх сукупності, з урахуванням приписів ст. 94 КПК України, районний суд правильно встановив, що викладені в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального провадження знайшли своє повне підтвердження під час судового розгляду, а отже, колегія суддів не знаходить підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого на ч.2 ст.190 КК України, як він просить про це у поданій ним апеляційній скарзі.

Часткове визнання вини ОСОБА_6 за ч.4 ст.185 КК України колегія суддів розцінює як спосіб його захисту з метою уникнення відповідальності за вчинене, оскільки його винуватість поза розумним сумнівом доведена сукупністю доказів, наданих стороною обвинувачення.

Аналізуючи вирок районного суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, колегія суддів вважає, що і в цій частині районний суд дотримався з вимог ст. 50,65-67 КК України.

Так, при призначенні ОСОБА_6 покарання районним судом було враховано ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, один із яких, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких, а інший нетяжких злочинів, особу винного, який раніше неодноразово судимий за корисливі злочини, зареєстрований в ОКНП «Чернівецький обласний наркологічний диспансер» з діагнозом: розлади психіки та поведінки в наслідок вживання опіоїдів, за місцем проживання характеризується посередньо.

Також судом першої інстанції було враховано обставину, яка пом`якшує покарання, а саме: добровільне відшкодування завданої шкоди, та обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого - вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Вищезазначене у своїй сукупності дало суду першої інстанції можливість визначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 190 КК України у межах санкції вказаної статті, а за ч.4 ст. 185 КК України у мінімальних межах, встановлених у санкції цієї статті.

При цьому, остаточне покарання правильно призначено судом за правилами, передбаченими у ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, щляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

На думку колегії суддів, таке покарання повністю відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації та є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Апеляційний суд вважає, що в даному випадку, з урахуванням ступеню тяжкості вчинених злочинів, а також того, що ОСОБА_6 вчинив такі злочини у період незнятої та непогашеної судимості, що свідчить про те, що він жодних належних висновків для себе не зробив та знову вчинив умисні корисливі злочини, підстав для пом`якшення призначеного районним судом покарання немає.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла переконливого висновку, що вирок районного суду є законним і обґрунтованим, а тому його слід залишити без змін, а подану апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 грудня 2024 року щодо нього за ч.2 ст.190, ч.4 ст.185 КК України без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим - у той самий строк, з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3