Справа № 758/1069/17 Головуючий в суді 1-ої інстанції - ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/1787/2025 Суддя -доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 22 травня 2024 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Калінінград, Російської Федерації, громадянку України, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України та призначено їй покарання у виді 13 (тринадцять) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна.

Вироком вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А:

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», текст якої схвалено постановою Верховної Ради України від 21.04.2015 № 337-VIII, збройна агресія російської федерації проти України розпочалася 20.02.2014, коли були зафіксовані перші випадки порушення Збройними Силами російської федерації всупереч міжнародно-правовим зобов`язанням російської федерації порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання нею своїх військових формувань, дислокованих у Криму.

27.02.2014 збройні підрозділи спеціального призначення Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил російської федерації захопили будівлі адміністрації та Верховної Ради АР Крим.

Президент російської федерації, порушуючи як міжнародне право, так і чинну українсько-російську договірно-правову базу, звернувся до Ради Федерації Федеральних зборів російської федерації, яка своєю постановою від 01.03.2014, протиправно легалізуючи ці порушення, надала згоду на використання на території України Збройних Сил російської федерації. Як наслідок, це призвело до збройного захоплення і воєнної окупації невід`ємної частини України - АР Крим та м. Севастополя.

Нелегітимно сформована в умовах російської воєнної окупації виконавча влада АР Крим 16.03.2014 провела псевдореферендум про входження АР Крим та міста Севастополя до складу російської федерації. Сумнівні результати «референдуму» не були визнані жодною країною світу, крім російської федерації. Це підтверджується Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 68/262 від 27.03.2014 «Територіальна цілісність України».

17.03.2014 Верховна Рада АР Крим, розпущена постановою Верховної Ради України, всупереч цьому проголосила Крим незалежною державою. 18.03.2014 самозвані представники АР Крим та м. Севастополя підписали з Президентом російської федерації в. путіним «Договір про прийняття до російської федерації Республіки Крим і створення у складі російської федерації нових суб`єктів». У такий протиправний спосіб відбулася незаконна і поспішна оборудка для того, щоб створити позірність правомірності збройного вторгнення російської федерації та незаконної анексії частини території України.

Приведені факти свідчать про актину підривну діяльність російської федерації та її федеральних органів, яка виражається в окупації території України, що триває до теперішнього часу.

Продовжуючи підривну діяльність проти України, військовослужбовці, співробітники спецслужб, правоохоронних органів та інших органів державної влади російської федерації утворили на окупованій території України федеральні органи державної влади, місцевого самоврядування, правоохоронні органи та судову систему з метою становлення і зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю української влади на півострові.

Так, статтею 9 федерального конституційного закону російської федерації № 6-ФКЗ від 21.03.2014 «Про прийняття в Російську Федерацію Республіки Крим і утворення у складі російської федерації нових суб`єктів Республіки Крим і міста федерального значення Севастополя» створено суди російської федерації на території Криму та Севастополя.

Під час зазначених подій, ОСОБА_9 , будучи громадянкою України, мешканкою Автономної Республіки Крим, з власної ініціативи вирішила надати допомогу в проведенні підривної діяльності російської федерації проти України.

Зокрема, реалізовуючи свiй злочинний умисел, направлений на вчинення державної зради, ОСОБА_9 , займаючи посаду судді Залізничного районного суду м. Сімферополя АР Крим (відповідно до Указу Президента України № 246/2011 вiд 24.02.2011), маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для зрозуміння факту окупації російською федерацією території АР Крим та м. Севастополя, усвідомлення проведення активної підривної діяльності проти України представниками спецслужб, правоохоронних та інших органів державної влади російської федерації, бажаючи допомогти в проведенні цієї підривної діяльності та зробити свій особистий внесок в утворення та функціонування в АР Крим та м. Севастополі системи органів державної влади російської федерації, у тому числі судової, з метою ставлення і зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю української влади на півострові, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, якою передбачено обов`язок громадян України щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, порушуючи присягу судді, діючи добровільно та умисно на шкоду суверенітетові та територіальній цілісності України упродовж березня - грудня 2014 року, перебуваючи за місцем розташування Залізничного районного суду м. Сімферополя АР Крим по вул. Хромченко, 6-а, у м. Сімферополь АР Крим, діючи в інтересах російської федерації, використовуючи теоретичні знання і практичні навики, отримані в Україні, продовжила здійснювати правосуддя на підставі ч. 5 ст. 9 Федерального Конституційного Закону російської федерації № 6-ФКЗ «Про прийняття в російську федерацію Республіки Крим та утворення в складі російської федерації нових суб`єктів Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя» до створення та початку діяльності на зазначених окупованих територіях України судів російської федерації з винесенням рішень за російським матеріальним та процесуальним правом, як суддя незаконно створених на тимчасово окупованій території України судових органів російської федерації, чим забезпечила посилення тимчасової окупації півострова Крим та функціонування незаконно створеної судової системи країни-агресора.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, упродовж березня - листопада 2014 року, суддя Залізничного районного суду м. Сімферополя АР Крим, громадянка України ОСОБА_9 , перебуваючи на території АР Крим, з метою мати можливість продовжити надавати допомогу іноземній державі, а саме російській федерації, у проведенні підривної діяльності проти України та забезпечити подальшу окупацію території АР Крим, свідомо та умисно підготувала та подала до Вищої кваліфікаційної колегії суддів російської федерації особисту заяву про рекомендацію на вакантну посаду судді незаконно створеного Залізничного районного суду м. Сімферополя Республіки Крим російської федерації та необхідний для цього пакет документів, передбачений ч. 6 ст. 5 Закону російської федерації «Про статус суддів в російській федерації». Після цього, ОСОБА_9 за власноруч складеною заявою прийняла участь у проведенні конкурсу на заміщення вказаної посади судді російської федерації на окупованій території АР Крим і подала наступні документи: копію документу, що посвідчує особу претендента як громадянина російської федерації; копію документу, підтверджуючого отримання вищої юридичної освіти; копії трудової книжки, інших документів, підтверджуючих трудову діяльність; власноруч заповнену та підписану анкету, яка містить біографічні відомості, вiдомості про доходи, про майно, яке належить останній на праві власності, та обов`язків майнового характеру, а також відомості про доходи подружжя та неповнолітніх дітей претендента, про майно, яке належить їм на праві власності та обов`язків майнового характеру подружжя та неповнолітніх дітей претендента, чим підтвердила особисту згоду сприяти виконанню функцій представника судової влади країни, яка окупувала АР Крим.

Внаслідок зазначених свідомих та умисних дій ОСОБА_9 , спрямованих на спричинення шкоди суверенітетові та територіальній цілісності України, які виразились у наданнi допомоги державним органам російської федерації у проведенні підривної діяльності проти України та продовженні окупації частини її території, тобто державної зради, за результатами проведеного державними органами російської федерації конкурсу Указом Президента російської федерації від 19.12.2014 № 786 діюча суддя судової влади України, громадянка України ОСОБА_9 призначена на посаду судді Залізничного районного суду м. Сімферополя Республіки Крим росiйської федерації на окупованій території AP Крим та продовжила здійснення правосуддя вже як суддя Залізничного районного суду м. Сімферополя Республіки Крим російської федерації.

Своїми діями, які виразилися у забезпеченнi дiяльностi на окупованій території України органу судової влади, як невід`ємної частини федеральних органів влади російської федерації, що в свою чергу призводить до зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю української влади на півострові, завдяки чому окупація триває, ОСОБА_9 вчинила державну зраду.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 , просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 111 КК України у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення її винуватості та вичерпанням можливості їх отримати, закрити.

Захисник звертає увагу на те, що судом першої інстанції встановлено той факт, що ОСОБА_9 набула громадянства РФ, де державною мовою є російська, а тому повідомлення про підозру, обвинувальний вирок, а також інші процесуальні документи у справі мали бути перекладені на російську мову, а відсутність такого перекладу є істотним порушення вимог кримінального процесуального закону.

Також, захисник зазначає, що в основу обвинувачення покладено докази, які викликають сумнів у їх допустимості через порядок їх здобуття, а саме протоколи огляду інтернет ресурсів, натомість доказів, які б вказували на те, що ОСОБА_9 вчиняла дії, які містять склад інкримінованого їй злочину, матеріали кримінального провадження не містять.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку поданої апеляційної скарги, пояснення прокурора, який заперечив проти апеляційних вимог, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, із наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах поданих апеляційних скарг.

Згідно з ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами прав та свобод у наданні доказів, дослідження та доведення переконливості доказів перед судом, в межах висунутого обвинувачення безпосередньо дослідив надані докази та перевірив обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 в державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, а саме: надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, відповідають фактичним обставинам і підтверджені зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені та детально викладені судом у вироку.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення ґрунтуються на досліджених в ході судового розгляду доказах, а саме: витягу з ЄРДР № 0002447 від 20.09.2016; постанові про виділення матеріалів досудового розслідування з кримінального провадження № 0001289 від 20.09.2016 в окреме провадження відносно ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 111 КК України; описі матеріалів, які виділяються з кримінального провадження № 0001289 в окреме провадження; копії заяви ОСОБА_10 про кримінальні правопорушення, передбачені ст. 109, 110, 110-2 КК України, відповідно до якої останній повідомляє Генерального прокурора України про те, що ОСОБА_9 незаконно без правової підстави здійснює судочинство на території АР Крим в Господарському суді АР Крим; копії листа ВККС щодо вчинення злочину від 14.02.2015 встановлено, що в діях суддів вбачаються ознаки ч. 1 ст. 111 КК України; повідомленні від 22.05.2015 про підозру у вчиненні злочину за ч. 1 ст. 111 КК України; листі від 22.05.2015, про направлення ОСОБА_9 повідомлення про підозру за ч. 1 ст. 111 КК України; повідомленні від 05.12.2016 про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_9 повідомлено про підозру за ч. 1 ст. 111 КК України; постанови від 11.08.2015 про оголошення у розшук ОСОБА_9 ; копії запиту ВККС України від 03.02.2015 та відповідно копії листа ВККС України від 16.02.2015 з додатками про те, що ОСОБА_9 перебувала на посаді судді; копії клопотання про міжнародно-правову допомогу від 25.05.2015 з додатками, копії супровідного листа від 26.05.2015, відповідно копії листа ГПУ від 10.07.2015 надано дозвіл на затримання судді, відповідно подання про надання згоди на затримання судді ОСОБА_9 від 10.07.2015, копії листа Адміністрації Президента України від 20.03.2015 з додатками надано інформацію про призначення суддів АР Крим і міста Севастополя; копії запиту до ДМС від 29.12.2014, встановлено що ОСОБА_9 отримала паспорт громадянина України; копії листа СБУ від 14.06.2016 встановлено що ОСОБА_9 постійно перебуває на теріторії АР Крим; копії запиту до ВРУ від 12.09.2016, про те, що клопотань про вихід ОСОБА_9 з громадянства України не надходило; копії листа ВККС від 06.10.2015 про те, що відкрито дисциплінарну справу відносно ОСОБА_9 ; копії листа ВККС від 21.09.2016 з додатком, про те, що вирішено направити до ВРП висновок про порушення ОСОБА_9 присяги та рекомендувати про звільнення з посади; копії запиту до ВРЮ від 09.09.2016 та копії листа ВРЮ від 20.09.2016 про те, що рішенням ВРЮ внесено подання президенту про звільнення з посади ОСОБА_9 ; копії запиту до АПУ від 09.09.2016 та листа АПУ від 29.09.2016 з додатком Указом президента України ОСОБА_9 звільнено з посади судді Залізничного районного суду міста Севастополя АР Крим; копії протоколу огляду від 11-18.06.2015 з додатками; протоколом огляду документів від 13.12.2016 з додатками про те, що ОСОБА_9 як суддя Залізничного районного суду міста Сімферополя Республіки Крим виносила рішення іменем російської федерації; копії протоколу огляду від 02.02.2015 про те, що до складу суддів Залізничного районного суду міста Севастополя АР Крим входить ОСОБА_9 ; копії протоколу огляду від 07.04.2015 з додатками про те, що президентом російської федерації призначено на посаду судді Залізничного районного суду міста Сімферополя Реапубліки Крим ОСОБА_9 ; копії протоколу огляду від 08.04.2015 з додатками про те, що початком діяльності судів на території республіки Крим і міста Севастополя є 26 грудня 2014 року.

При оцінці доказів, колегія суддів звертає увагу на те, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх ( 2 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії").

На переконання колегії суддів, вищезазначені, досліджені безпосередньо судом першої інстанції докази є належними, допустимими та достатніми для встановлення існування обставин, що підлягали доказуванню у кримінальному провадженні, та які у своїй сукупності вказують на умисний характер дій обвинуваченої і відтворюють обставини вчиненого ОСОБА_9 злочину та її винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

Всупереч доводів апеляційної скарги захисника, фактичні дані, які покладено в основу вироку і на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_9 отримано в порядку, визначеному КПК України, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження судом, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_9 , була залишена без належної підтримки влади на окупованій території, не маючи доступу до інформаційного поля щодо подій, які відбуваються, розпочала працювати на посаді судді, і саме це стало підставою для кваліфікації її дій як підривна діяльність на шкоду суверенітетові України, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки вони не грунтуються на матеріалах кримінального провадження та є лише припущенням сторони захисту.

Так, воєнна окупація невід`ємної частини України, - Автономної Республіки Крим, - мала відкритий характер, а тому ОСОБА_9 усвідомлювала суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачала їх суспільно-небезпечні наслідки і бажала їх настання, тобто діяла з прямим умислом.

Що стосується посилань апеляційної скарги на те, що процесуальні документи у даному кримінальному провадженні не були перекладені на російську мову, то колегія суддів вважає їх неспроможними, з огляду на те, що інкриміновані ОСОБА_9 діяння вчинені нею як громадянкою України, при цьому в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про те, що ОСОБА_9 не володіє мовою судочинства та потребує участі перекладача у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, твердження апеляційної скарги захисника за яких він ставить питання про скасування вироку та закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_9 не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконання, що підстави для скасування вироку суду першої інстанції відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а вирок суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок Подільського районного суду м. Києва від 22 травня 2024 року щодо ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 111 КК України - без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: