УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 946/6428/24

провадження № 51-842 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24 вересня 2024 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року щодо нього.

Суть питання та встановлені судом обставини

Вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24 вересня 2024 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 3 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 59 500 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 , у якій він не погоджувався з вказаними судовими рішеннями щодо нього та порушував питання про їх перегляд у касаційному порядку.

Ухвалою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 10 березня 2025 року касаційну скаргу засудженого на підставі ч. 1 ст. 429 КПК України було залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам ст. 427 цього Кодексу та надано строк для усунення недоліків.

При цьому особа, яка подала касаційну скаргу, повідомлялась про те, що у разі невиконання вимог суду, скаргу їй буде повернуто.

Мотиви Суду

Перевіривши матеріали провадження за касаційною скаргою, суд дійшов висновку, що скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, з огляду на таке.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.

В ухвалі Верховного Суду від 10 березня 2025 року йшлося про те, що відповідно до положень ст. 427 КПК України в касаційній скарзі зазначається, серед іншого, обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, які оскаржуються.

Крім того, Суд звертав увагу, що ст. 438 КПК України передбачено, що підставами для зміни або скасування судових рішень судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту.

У межах наданого строку засуджений ОСОБА_4 повторно звернувся до Суду з касаційною скаргою, однак недоліки, зазначені у попередній ухвалі, не усунув.

Зокрема, засуджений у скарзі, як і попереднього разу, вказує про те, що підставами для скасування оскаржених судових рішень є неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції. Натомість наведене підлягає перевірці виключно у апеляційному порядку.

Крім цього, засуджений у касаційній скарзі не наводить конкретних порушень закону, допущених судами при постановленні оскаржених вироку і ухвали, які відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України з урахуванням положень статей 412-414 цього Кодексу є підставами для їх скасування.

Що стосується вказівки скаржника про неправильне застосування норм матеріального права судами, то слід зауважити, що однією з підстав для скасування судового рішення судом касаційної інстанції з урахуванням ст. 438 КПК України є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а не будь-якого іншого законодавства, що залишилось поза увагою скаржника.

Відсутність у скарзі належного обґрунтування зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Слід також зауважити, що сформульовані у касаційній скарзі вимоги про скасування оскаржених вироку і ухвали та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції не узгоджуються зі ст. 436 КПК України, якою визначено повноваження касаційного суду за наслідками розгляду касаційної скарги.

З огляду на те, що засудженим ОСОБА_4 не були виконані вимоги попередньої ухвали, його касаційна скарга підлягає поверненню.

Відповідно до ч. 4 ст. 429 КПК України повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому КПК України.

З цих підстав Суд, керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України, постановив:

Повернути засудженому ОСОБА_4 його касаційну скаргу на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24 вересня 2024 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року щодо нього з усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3