Провадження № 11-кп/811/9/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Личаківського районного суду м.Львова від 14 листопада 2023 року щодо ОСОБА_7 ,

з участю: прокурора ОСОБА_8 ,

встановила:

Вироком Личаківського районного суду м.Львова від 14 листопада 2023 року ОСОБА_7 , визнано винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України і призначено їй покарання у виді одного місяця арешту.

Строк покарання ухвалено рахувати з часу звернення вироку до виконання.

Вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 маючи умисел на незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, в порушення вимог Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин їх аналогів та прекурсорів» від 15 лютого 1995 року та Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними» від 15 лютого 1995 року, 18.10.2023 у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 18:00 год., перебуваючи у лісопарковій зоні парку «Знесіння» за адресою: м.Львів, вул.Буська, придбала (знайшла) 1 (один) полімерний пакет синього кольору із пазовим замком, частково обмотаний липкою стрічкою жовтого кольору, в якому містилась кристалічна речовина блідо-жовтого кольору.

Відкривши вказаний полімерний пакет синього кольору із пазовим замком, частково обмотаний липкою стрічкою жовтого кольору, в якому містилась кристалічна речовина блідо-жовтого кольору, та усвідомлюючи по зовнішньому вигляді та запаху, що це психотропна речовина, а саме PVP, оскільки неодноразово вживала таку, у ОСОБА_7 виник умисел на її незаконне придбання та зберігання для власного вживання без мети збуту.

З цією метою, ОСОБА_7 привласнила вказану психотропну речовину та незаконно, без мети збуту, зберігала її при собі, заховавши вказаний полімерний пакет синього кольору із пазовим замком, частково обмотаний липкою стрічкою жовтого кольору, в якому містилась кристалічна речовина блідо-жовтого кольору, у внутрішню праву кишеню куртки, в яку була одягнута.

В подальшому, 18.10.2023 близько 19-00 год., перебуваючи на перехресті вулиць Буська-Старознесенська у м.Львові, ОСОБА_7 була зупинена нарядом поліції та Національної гвардії України, у ході спілкування з якими, повідомила, що зберігає при собі, а саме у внутрішній правій кишені куртки, в яку була одягнута, один полімерний пакет синього кольору із пазовим замком, частково обмотаний липкою стрічкою жовтого кольору, в якому містилась кристалічна речовина блідо-жовтого кольору, яку вона придбала (знайшла) для власного вживання без мети збуту.

Після чого, на місце події було викликано СОГ Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській області, де в присутності двох понятих, дізнавачем у ході проведення огляду місця події, було виявлено і вилучено у ОСОБА_7 один полімерний пакет синього кольору із пазовим замком, частково обмотаний липкою стрічкою жовтого кольору, в якому містилась кристалічна речовина блідо-жовтого кольору, яку вона придбала (знайшла) для власного вживання без мети збуту.

В ході досудового розслідування встановлено, що надана на дослідження кристалічна речовина блідо-жовтого кольору, котра знаходилась в пакетику з полімерного матеріалу, містить PVP, котрий відноситься до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено. Маса PVP становить 0,7922 грам.

На вказаний вирок суду захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуваний вирок скасувати та постановити ухвалу, якою кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України закрити у зв`язку з добровільним зверненням ОСОБА_7 до лікувального закладу та її лікуванням від наркоманії.

Не погоджується із обраною судом мірою покарання для ОСОБА_7 у вигляді арешту строком на один місяць. Звертає увагу, що суд першої інстанції не повідомив ОСОБА_7 про розгляд справи, що є грубим порушенням її прав, зокрема, права на захист.

Судом окремо не приймалось рішення про проведення заочного розгляду справи.

Наголошує, що суд не взяв до уваги, що ОСОБА_7 має на утриманні малолітню дитину доньку ОСОБА_9 , 2016 року народження, яку на даний час, перебуваючи в статусі внутрішньо - переміщеної особи, утримує самостійно постійно, проживаючи з нею вдвох за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначає, що ОСОБА_7 не має інших родичів на території Львівської області, а тому позбавлення її волі навіть на один місяць призведе до того, що її малолітня донька залишиться сама. Стверджує, що вид покарання у вигляді арешту нанесе суттєвої шкоди дитині. При цьому, при ухваленні вироку не було враховано наявність на утриманні обвинуваченої малолітньої дочки.

Звертає увагу, що ОСОБА_7 раніше не судима, ніколи не притягувалась до адміністративної відповідальності, ніколи не вела антисоціального способу життя, вину визнала в повному обсязі, щиро розкаялася. Зберігання виявленого наркотичного засобу при собі було прикрою помилкою з боку ОСОБА_7 , а ні її сформованим способом життя.

Акцентує, що у відповідності до ч. 4 ст. 309 КК України, особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені ч. 1 ст. 309 КК України. Однак, про положення даної норми ОСОБА_7 не було роз`яснено в ході досудового розслідування.

Зазначає, що ознайомившись згодом з положеннями ч. 4 ст. 309 КК України ОСОБА_7 звернулась з приводу свого лікування від вживання наркотиків до профільної медичної установи, що підтверджується долученими документами. Отже на даний час є підтвердженим факт виконання вимог ч. 4 ст. 309 КК України, що є підставою для закриття кримінального провадження у зв`язку лікування обвинуваченої від наркоманії.

На апеляційний розгляд обвинувачена та захисник не прибули та про причини неявки не повідомили, хоча про дату та час розгляду справи вони були повідомлені належним чином, а отже у відповідності до ч.4 ст.405 КПК України їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.

При апеляційному розгляді прокурор заперечив апеляційні доводи сторони захисту, зазначивши про необґрунтованість таких.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, за встановлених судом першої інстанції обставин, кваліфікація її дій в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Апеляційні доводів сторони захисту про те, що судовий розгляд обвинувального акта про обвинувачення ОСОБА_7 відбувся з грубим порушенням її прав, оскільки суд не повідомив обвинувачену про час та місце розгляду справи, є необґрунтованим з огляду на наступне.

Як передбачено ч.1 ст.302 КПК України встановивши під час досудового розслідування, що підозрюваний беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, а потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, не заперечують проти такого розгляду, прокурор має право надіслати до суду обвинувальний акт, в якому зазначає клопотання про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Згідно матеріалів справи обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 надійшов до місцевого суду в порядку ст.302 КПК України.

До вказаного обвинувального акта долучено заяву обвинуваченої ОСОБА_7 , яка була складена в присутності захисника - адвоката ОСОБА_10 , згідно якої обвинувачена беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, тобто у незаконному придбанні та зберіганні психотропних речовин, без мети збуту, погоджується із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлена з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч.2 ст.302 КПК України та надала свою згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні (а.с. 88-90).

Як передбачено положеннями ч.ч.2, 3 ст.381 КПК України, суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

Згідно ст. 382 КПК України суд у п`ятиденний строк з дня отримання обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку, а в разі затримання особи у порядку, передбаченому частиною четвертою статті 298-2 цього Кодексу, невідкладно вивчає його та додані до нього матеріали і ухвалює вирок. Вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження. Суд має право призначити розгляд у судовому засіданні обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку та викликати для участі в ньому учасників кримінального провадження, якщо визнає це за необхідне.

Місцевий суд, з урахуванням наведеного, та того, що ОСОБА_7 , обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, заяву ОСОБА_7 , в якій вона зазначає, що не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згідна з розглядом обвинувального акта у спрощеному порядку, відсутність сумнівів в добровільності такої позиції обвинуваченої, з урахуванням заяви та клопотання інших учасників судового провадження, дійшов до обґрунтованого висновку, що є підстави для розгляду обвинувального акта в порядку, визначеному статтями 381-382 КПК України.

Таким чином, розгляд обвинувального акта щодо ОСОБА_7 без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, у тому числі обвинуваченої, ґрунтується на вимогах КПК України.

При цьому, з огляду на встановлене, у даному випадку у суду не було обов`язку повідомляти про час та місце розгляду справи учасників судового провадження, у тому числі обвинувачену, а тому відсутні підстави вважати, що зазначені обставини порушили права обвинуваченої, у тому числі її право на захист.

Перевіривши апеляційні доводи сторони захисту щодо необхідності скасування оскаржуваного вироку та закриття даного кримінального провадження у зв`язку з добровільним зверненням ОСОБА_7 до лікувального закладу та її лікуванням від наркоманії, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно ч.4 ст.309 КК України особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Колегія суддів враховує правовий висновок Об`єднаної палати ККС ВС, викладений у постанові від 29.11.2021 (справа № 357/11205/19), згідно якого підставою для звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України є добровільне звернення до лікувального закладу особи, яка хворіє на наркоманію, та розпочате нею лікування від наркоманії.

Як зазначив Верховний Суд добровільним в контексті ч. 4 ст. 309 КК слід вважати таке звернення особи до лікувального закладу, яке здійснюється за її особистою згодою, або згодою законного представника, що мало місце до моменту виходу суду першої інстанції до нарадчої кімнати для ухвалення рішення у кримінальному провадженні. Для застосування цієї норми попередній факт перебування особи на обліку осіб, які незаконно вживають наркотичні засоби або психотропні речовини, не є визначальним, оскільки факт захворювання на наркоманію у такої особи може бути встановлено вперше.

Крім цього, у цій постанові Верховний Суд зазначив, що для правильного застосування положень ч.4 ст.309 КК (щодо встановлення наявності передбачених у цій нормі умов для звільнення від кримінального відповідальності) суду належить з`ясувати, зокрема, й те, чи за результатами медичного обстеження, проведеного відповідно до Закону № 62/95-ВР, обвинуваченій особі було встановлено діагноз «наркоманія».

Як вбачається із долученої до апеляційної скарги захисником довідки № 16 від 12.12.2023 року, ОСОБА_7 з 08.12.2023 по 12.12.2023 проходила лікування (медичну детоксикацію) на денному стаціонарі у зв`язку із вживанням наркотичних речовин в ТОВ Клініка лікування залежностей «Сенс» (а.с.106).

Отже, з наведеної довідки вбачається, що обвинувачена проходила лікування (медичну детоксикацію) на денному стаціонарі у зв`язку із вживанням наркотичних речовин 08.12.2023 по 12.12.2023, тобто майже через місяць після ухвалення щодо неї вироку.

Крім цього, у матеріалах справи відсутні дані, які б підтверджували те, що ОСОБА_7 встановлювався діагноз «наркоманія» за результатами проходження медичного обстеження відповідно до Закону № 62/95-ВР та Інструкції про порядок виявлення та постановки на облік осіб, які незаконно вживають наркотичні засоби або психотропні речовини, затвердженої спільним наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства внутрішніх справ України, Генеральної прокуратури України, Міністерства юстиції України від 10 жовтня 1997 року № 306/680/21/66/5.

З урахуванням наведеного, у даному випадку відсутні підстави для звільнення обвинуваченої ОСОБА_7 на підставі ч.4 ст.309 КК України від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з апеляційними доводами сторони захисту щодо суворості покарання, призначеного ОСОБА_7 за вчинення інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Так, в силу вимог ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Санкцією ч.1 ст.309 КК України (в редакції Закону України № 2617-VIII від 22.11.2018), передбачено покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років.

Санкцією ч. 1 ст. 309 КК України (в редакції Закону України № 3342-IX від 23.08.2023)

передбачено покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або пробаційного нагляду на строк до п`яти років, або обмеження волі на той самий строк.

Згідно матеріалів справи місцевий суд при призначенні обвинуваченій ОСОБА_7 покарання врахував тяжкість вчиненого нею кримінального правопорушення, яке класифікується як кримінальний проступок, та обставини його вчинення, дані про особу винної, яка має постійне місце проживання та реєстрації, раніше не судима, наявність обставин, які пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння у розкритті кримінального проступку, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Однак, зазначивши у вступній частині вироку про наявність на утриманні обвинуваченої малолітньої дитини 2016 року народження, місцевий суд при призначенні ОСОБА_7 покарання цю обставину взагалі не врахував.

Колегія суддів погоджується із апеляційними доводами захисника, що у даному випадку, з огляду на вчинення ОСОБА_7 вперше кримінального правопорушення, яке є кримінальним проступком, наявність на її утриманні малолітньої дитини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наявність у обвинуваченої постійного місця проживання та реєстрації, а також з огляду на наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, призначене ОСОБА_7 покарання у виді арешту є надто суворим.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, дані про особу винної, які раніше не судима, вину у скоєному визнала повністю, наявність на її утриманні малолітньої дитини, наявність постійного місця проживання та реєстрації, обставини, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття та активне сприяння у розкритті кримінального проступку, відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також посткримінальну поведінку обвинуваченої, яка згідно довідки № 16 від 12.12.2023 з 08.12.2023 по 12.12.2023 пройшла лікування (медичну детоксикацію) на денному стаціонарі у зв`язку із вживанням наркотичних речовин, колегія суддів вважає, що обвинуваченій слід призначити покарання у межах санкції інкримінованої їй статті, а саме у виді штрафу.

На переконання колегії суддів таке покарання у даному випадку буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень.

За наведених обставин, з урахуванням положень п.2 ч.1 ст. 407, п.1 ч.1 ст.408 КПК України, вирок Личаківського районного суду м. Львова від 14 листопада 2023 року щодо ОСОБА_7 слід змінити у частині покарання.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 408, 419 КПК, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задоволити частково.

Вирок Личаківського районного суду м.Львова від 14 листопада 2023 року щодо ОСОБА_7 в частині покарання змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженою за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, до покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

У решті вирок суду слід залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: