Справа № 128/3368/24
ВИРОК

Іменем України

03 лютого 2025 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , законного представника обвинуваченого ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Вінниця обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000750, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.08.2024, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Сутиски, Тиврівського району, Вінницької області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 17 травня 2024 року отримав телефонний дзвінок від невстановленої досудовим розслідуванням особи на ім`я ОСОБА_7 , який повідомив, що відбуває покарання у виправній колонії у смт. Стрижавка Вінницького району Вінницької області, та запропонував зайнятися збутом наркотичних речовин, шляхом передачі наркотичного засобу у місця позбавлення волі, на що останній погодився. З цією метою ОСОБА_6 , зустрівши свого товариша, особу, відносно якого матеріали виділені в окреме кримінальне провадження, запропонував йому спільно поїхати до м. Вінниця та отримати наркотичні засоби, на що він погодився, таким чином вступивши у злочинну змову з останнім.

В подальшому, 25 травня 2024 року, ОСОБА_6 , спільно з особою, матеріали відносно якого виділені в окреме кримінальне провадження, діючи умисно, з корисливих мотивів, посягаючи на встановлені законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, в порушення вимог ст.ст. 7, 12, 17, 25 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995, Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, а також зловживання ними» від 15.02.1995, постанови Кабінету Міністрів України № 770 від06.05.2000 та наказу Міністерства охорони здоров`я України № 188 від01.08.2000 (з наступними змінами та доповненнями до наведених нормативних актів), достовірно знаючи про порядок обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів на території України та відповідальність за їх незаконний обіг, поїхали у м. Вінниця, де з трьох поштоматів «Нової пошти» забрали п`ять посилок, у середині яких знаходилися наркотичні засоби, обіг якихзаборонено - канабіс, бупренорфін та метадон, тим самим незаконно придбали наркотичні засоби, які зберігали з метою їх подальшого збуту шляхом передачі у місця позбавлення волі.

Після чого, ОСОБА_6 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, продовжуючи свій спільний злочинний умисел, спрямований на незаконний збут наркотичних засобів у місцях позбавлення волі, зберігаючи наркотичний засіб - канабіс, бупренорфін та метадон, при собі, 25.05.2024, приблизно о 16 год. 00 хв., скориставшись послугами таксі, незаконно перевезли його до Державної установи «Стрижавська виправна колонія (№ 81)», яка розташована по вул. Алеї, 62, в смт. Стрижавка Вінницького району Вінницької області, де приблизно о 16 год. 20 хв. того ж дня, через паркан навпроти будівлі нижнього деревообробного цеху установи виконання покарань, ОСОБА_6 здійснив перекид на охоронювану територію установи пакунка, обмотаного прозорою клейкою стрічкою, в якому знаходилися наркотичні засоби - канабіс, бупренорфін та метадон, а особа, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, в цей час знаходився поблизу та контролював, щоб їхні протиправні дії були не помічені. В подальшому, безпосередньо після перекиду пакунку на охоронювану територію Державної установи «Стрижавська виправна колонія (№ 81)», останні були затримані працівниками вказаної вище виправної колонії.

При огляді та відкритті пакунку, який перекинули ОСОБА_6 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, на охоронювану територію Державної установи «Стрижавська виправна колонія (№ 81)», виявлено та вилучено речовину рослинного походження у подрібненому стані, чотири таблетки та п`ять фольгових згортка.

Згідно висновку експерта № СЕ-19/102-24/10219-НЗПРАП від 26.05.2024, надана на експертизу речовина рослинного походження, є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом, загальною масою (у перерахунку на суху речовину) 6, 07 г.

Згідно висновку експерта № СЕ-19/102-24/12343-НЗПРАП від 18.07.2024, надана на експертизу деформована таблетка білого кольору, масою 0,3940 г, містить у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено, - бупренорфін, масою 0,0080 г. Надана на експертизу таблетка білого кольору, масою 0,0988 г, містить у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено, - бупренорфін, масою 0,0020 г. Надана на експертизу таблетка білого кольору, масою 0,3980 г, містить у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено, - бупренорфін, масою 0,0080 г. Надана на експертизу таблетка білого кольору, масою 0,4001 г, містить у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено, - бупренорфін, масою 0,0080 г.

Загальна маса бупренорфіну становить 0,026 г.

Згідно висновку експерта № СЕ-19/102-24/12342-НЗПРАП від 23.07.2024, надана на експертизу кристалічна речовина, масою 0,9107 г, містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено, - метадон, масою 0,6135 г. Надана на експертизу кристалічна речовина, масою 0,8319 г, містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено, - метадон, масою 0,5251 г. Надана на експертизу кристалічна речовина, масою 1,0033 г, містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено, - метадон, масою 0,4443 г. Надана на експертизу кристалічнаречовина, масою 0,7193 г, містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено, - метадон, масою 0,4868 г. Надана на експертизу кристалічна речовина, масою 1,2023 г, містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено, - метадон, масою 0,5326 г.

Згідно висновку експерта № СЕ-19/102-24/12344-НЗПРАП від 07.08.2024, в наданих на експертизу 74 (сімдесяти чотирьох) таблетках загальною масою 37,4188 г, міститься наркотичний засіб, обіг якого обмежено, - метадон, загальною масою 1,6389 г.

Загальна маса метадону становить 4,2412 г, що згідно наказу МОЗ України № 188 від 01.08.2000 року, (в редакції Наказу Міністерства охорони здоров`я № 634 від 29.07.2010) «Невеликі, великі та особливо великі розміри психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 серпня 2000 року за № 513/4734, є великими розмірами (від 1,6 до 20 грам).

Вказані дії ОСОБА_6 кваліфікуються за ч. 2 ст. 307 КК України, тобто незаконне придбання, зберігання, перевезення з метою збуту та незаконний збут у місця позбавлення волі наркотичних засобів, у великих розмірах, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Так, 20.08.2024 між обвинуваченим ОСОБА_6 , в присутності захисника, адвоката ОСОБА_4 , та законного представника (батька) ОСОБА_5 , та прокурором Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_3 , на підставі ст.ст. 468 - 470, 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Відповідно до зазначеної угоди, прокурор та обвинувачений ОСОБА_6 у присутності законного представника ОСОБА_5 та захисника, адвоката ОСОБА_4 , дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 307 КК України, обвинувачений ОСОБА_6 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч. 2 ст. 307 КК України, за вищевказаних обставин та за вказаною правовою кваліфікацією. Крім цього, сторони досягли згоди щодо покладення на обвинуваченого ОСОБА_6 зазначених в угоді обов`язків.

Також вказаною угодою сторони погодили покарання ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 307 ККУкраїни із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, та без застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна; та дійшли згоди на його призначення, ОСОБА_6 роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.ст. 473, 474 КПК України, наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України та умисного невиконання угоди про визнання винуватості.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні пояснив, що вважає, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч. 1, а також п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме пройти пробаційну програму. Просив призначити обвинуваченому мінімальний іспитовий строк, крім цього, просив вирішити долю частини речових доказів, а саме вилученого мобільного телефону, належного обвинуваченому, який вважає за доцільне повернути обвинуваченому, а також стягнути з законного представника обвинуваченого судові витрати в розмірі 1/2 їх частини, оскільки дане кримінальне правопорушення вчинено двома особами, та матеріали відносно іншої особи виділені в окреме кримінальне провадження. В зв`зку з цим також просив не вирішувати долю інших речових доказів, оскільки інше кримінальне провадження ще не розглянуто. Також просив зарахувати обвинуваченому в строк відбування покарання строк перебування під вартою протягом затримання до обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що він цілком розуміє характер обвинувачення, яке йому пред`явлено. Визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК Українив повному обсязі, визнав фактичні обставини кримінального провадження, встановлені досудовим розслідуванням та викладені в угоді про визнання винуватості. Крім того зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання у разі затвердження угоди та пояснив, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди обов`язки та не має наміру ухилятися від їх виконання. Просив угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене покарання. Щодо інших клопотань прокурора, просив їх задовольнити, вилучений телефон дійсно належить йому, власних доходів та заощаджень він не має, тому просив покласти судові витрати на його батька.

Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_4 , та законний представник обвинуваченого ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні угоду про визнання винуватості підтримали, просили її затвердити та призначити обвинуваченому мінімальний іспитовий строк, а також задовольнити інші клопотання прокурора. Законний представник обвинуваченого також пояснив, що син не має змоги самостійно сплатити судові витрати, тому просив стягнути судові витрати із нього.

Відповідно до ст.ст. 468, 469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні, в тому числі, щодо тяжких злочинів. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди. Укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

У ст. 472 КПК України визначені основні вимоги до змісту угоди про визнання винуватості. Згідно з вимогами ст. 474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди. Суд зобов`язаний переконатися у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Аналізуючи та оцінюючи зазначені обставини кримінального провадження в їх сукупності, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 307 КК України, тобто незаконне придбання, зберігання, перевезення з метою збуту та незаконний збут у місця позбавлення волі наркотичних засобів, у великих розмірах, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Так, кримінальне правопорушення, яке вчинив обвинувачений ОСОБА_6 , відповідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, та він відповідає ч. 4 ст. 469 КПК України.

Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому, судом з`ясовано, що ОСОБА_6 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам КПК України та КК України та інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін або інших осіб.

Так, щодо відповідності умов угоди вимогам закону в частині призначення покарання, суд враховує, що за умовами угоди сторони дійшли згоди щодо призначення обвинуваченому покарання менше санкції статті обвинувачення на підставі ст. 69 КК України та зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, в зв`язку з чим без застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна на підставі ст. 77, ч. 2 ст. 98 КК України, тривалість іспитового строку залишено на розсуд суду.

Зокрема, домовленості сторін угоди щодо узгодженого покарання не виходять за межі загальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність, узгоджена міра покарання має конкретний вираз та відповідає ст.ст. 65, 66, 69, 75, 76, 77, 98, 104 КК України.

Згідно положень ч. 5 ст. 65 КК України, у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання винуватості суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтями 69 і 69-2 цього Кодексу.

Згідно ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

На підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч. 2 ст. 75 КК України, суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання винуватості, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно ч. 1 ст. 77 КК України, у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу, позбавлення державної нагороди України.

В силу ч. 1 - 3 ст. 104 КК України, звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується до неповнолітніх відповідно до статей 75-78 цього Кодексу, з урахуванням положень, передбачених цією статтею. Звільнення від відбування покарання з випробуванням може бути застосоване до неповнолітнього лише у разі його засудження до позбавлення волі. Іспитовий строк установлюється тривалістю від одного до двох років.

Визначаючись із покаранням, сторони угоди врахували характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину; взяли до уваги особу винного та врахували його поведінку після вчинення злочину; встановили наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та вчинення даного кримінального правопорушення будучи неповнолітнім, при цьому, перелік обставин, що пом`якшують покарання, в силу ч. 2 ст. 66 КК України, не є вичерпним. Сторони врахували надання правдивих показів ОСОБА_6 під час досудового розслідування, які сприяли встановленню істини по справі, відсутність шкоди внаслідок вчинення інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення. Крім того, при укладанні угоди сторонами враховано умови життя та виховання обвинуваченого, вплив дорослих, його позитивні характеристики за місцем проживання та навчання. При цьому обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.

При вирішенні питання про те, чи є узгоджене сторонами покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, суд також враховує надані документи на підтвердження відомостей про те, що обвинувачений раніше не судимий, за місцем проживання та навчання характеризуються позитивно, проживає з батьками.

З огляду на викладене, враховуючи вищевикладені обставини, що свідчать про наявність стійких соціальних зв`язків та бажання виправитися, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства. Тому узгоджене сторонами покарання за своїм видом та розміром відповідає характеру, тяжкості вчиненого діяння та особі винного, а також загальним засадам його призначення, встановленим законом України про кримінальну відповідальність, забезпечить досягнення мети його застосування.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що угода про визнання винуватості відповідає як вимогам кримінального процесуального законодавства, так і вимогам закону України про кримінальну відповідальність, та суд не встановив підстав для відмови в затвердженні угоди, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України.

Судом встановлені обґрунтовані підстави вважати, що взяті обвинуваченим на себе за угодою про визнання винуватості обов`язки є такими, що очевидно можливі для виконання.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної 20.08.2024 в кримінальному провадженні № 0000750 між прокурором Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_6 та призначення останньому узгодженої сторонами кримінального провадження міри покарання.

Обвинуваченого в межах розгляду кримінального провадження щодо нього було затримано 25.05.2024 та в подальшому ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 27.05.2024 обвинуваченому обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в період часу з 22:00 до 07:00 строком на 2 місяці, після чого звільнено з-під варти.

Відповідно, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, слід зарахувати обвинуваченому строк попереднього ув`язнення у строк покарання за період з 25.05.2024 до 27.05.2024 включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Заходи забезпечення кримінального провадження до обвинуваченого на даний час не застосовуються, підстав для обрання йому запобіжного заходу, з огляду на відсутність клопотань про його застосування, суд не вбачає.

Враховуючи постанову про приєднання до справи речових доказів від 26.05.2024, ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 28.05.2024 про накладення арешту на речові докази, з урахуванням думки сторін кримінального провадження, на підставі ст.ст. 100, 174 КПК України, слід скасувати арешт, накладений на речовий доказ в межах кримінального провадження, з якого було виділено дане провадження, а саме: мобільний телефон «Моторолла», який згідно квитанції № 114-3024 від 17.07.2024 поміщено до паперового пакету НПУСУ та передано на зберігання у кімнату зберігання речових доказів ВП № 3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, та повернути його власнику ОСОБА_6 .

Суд не вирішує долі інших речових доказів, які були визнані речовими доказами та арештовані в межах кримінального провадження за № 0000474, оскільки кримінальне провадження, в якому вони визнані речовими доказами, на момент постановлення даного вироку не розглянуто.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КПК України, суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Судом встановлено, що в ході досудового розслідування були проведені судові експертизи, згідно висновків експертів № СЕ-19/102-24/10218-НЗПРАП від 27.05.2024, № СЕ-19/102-24/11969-НЗПРАП від 01.07.2024, № СЕ-19/102-24/12345-НЗПРАП від 26.07.2024, № СЕ-19/102-24/11968-НЗПРАП від 28.06.2024, № СЕ-19/102-24/10219-НЗПРАП від 26.05.2024, № СЕ-19/102-24/12343-НЗПРАП від 18.07.2024, № СЕ-19/102-24/12342-НЗПРАП від 23.07.2024, № СЕ-19/102-24/12344-НЗПРАП від 07.08.2024, загальною вартістю 43 543, 60грн.

Згідно з ч. 1 ст. 1179 ЦК України, неповнолітня особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах.

Водночас майнова відповідальність неповнолітніх має свої специфічні риси, обумовлені суб`єктом такої відповідальності - особа, яка не досягла 18 років. Така специфіка передбачена у ч.2 ст.1179 ЦК України, відповідно до якої, у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником. За своїм характером відповідальність батьків та піклувальників неповнолітнього є додатковою, або субсидіарною. Її суть полягає в тому, що вищевказані особи відповідають перед потерпілим у тій частині, в якій не можуть відповідати самі неповнолітні через відсутність у них майна, достатнього для відшкодування шкоди.

Таким чином, враховуючи наявні відомості про судові витрати за проведення судових експертиз, оскільки суду не доведено наявності в ОСОБА_6 майна, достатнього для відшкодування процесуальних витрат у справі, чи доходів, враховуючи думку сторін кримінального провадження, в тому числі думку законного представника ОСОБА_6 - ОСОБА_5 , який погодився із клопотанням прокурора про стягнення з нього процесуальних витрат у справі, суд дійшов висновку, що із законного представника обвинуваченого підлягають до стягнення процесуальні витрати на корить держави за проведення експертиз в розмірі 21 771, 80 грн, тобто в 1/2 частці вартості процесуальних витрат, оскільки матеріали щодо іншої особи, з якою було вчинено кримінальне правопорушення, розглядаються в іншому провадженні за № 0000474.

Інші клопотання, які підлягають до вирішення в даному кримінальному провадженні, відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 100, 174, 373, 374, 471, 473, 474, 475 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду від 20.08.2024 про визнання винуватості, укладену між прокурором Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_6 у кримінальному проваджені № 0000750 щодо обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки без конфіскації майна.

На підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, призначивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 :

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Початок іспитового строку ОСОБА_6 рахувати з 03.02.2025, тобто з дня проголошення вироку.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення у строк покарання за період з 25.05.2024 по 27.05.2024 включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнути з законного представника ОСОБА_6 , а саме ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, в сумі 21 771, 80 грн.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 28.05.2024 на речовий доказ, а саме: мобільний телефон «Моторолла», який згідно квитанції № 114-3024 від 17.07.2024 поміщено до паперового пакету НПУСУ та передано на зберігання у кімнату зберігання речових доказів ВП № 3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області.

Речовий доказ, а саме: мобільний телефон «Моторолла», який згідно квитанції № 114-3024 від 17.07.2024 поміщено до паперового пакету НПУСУ та передано на зберігання у кімнату зберігання речових доказів ВП № 3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, повернути власнику ОСОБА_6 .

Вирок суду може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: