Провадження №1-кп/447/128/25
Справа №447/91/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.01.2025 року Миколаївський районний суд Львівської області

в складі головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , законного представника потерпілого ОСОБА_6 та ОСОБА_7

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві Львівської області, кримінальне провадження за № 0000461 від 28 серпня 2024 року, відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, раніше згідно ст.89 КК України не судимої, одруженої, має на вихованні малолітню дитину, зареєстровану та проживаючу за адресою АДРЕСА_1

у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.146, ст.126-1 КК України,-,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_8 , будучи особою, яка відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №1192 від 02.02.2000 «Про надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею» (надалі - Постанова), здійснює догляд за своїм рідним братом по маминій лінії ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який відповідно до висновку лікарської комісії медичного закладу №318 є інвалідом ІІ групи та особою, яка потребує постійного стороннього догляду внаслідок психічного розладу, вчинила відносно нього злочинні діяння.

Так, ОСОБА_8 , в період часу з початку серпня 2024 року по 28.08.2024, перебуваючи у житловому будинку по АДРЕСА_1 , діючи умисно, за попередньою змовою із встановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали кримінального провадження стосовної якої виділено в окреме провадження, в порушення вимог ст. 3, 29,33 Конституції України, чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до яких кожна людина має право на свободу, особисту недоторканість, свободу пересування, в порушення п. 1, п. 4 вищезазначеної Постанови, з метою полегшення свого побуту, самоусунення від виконання обов`язків щодо постійного стороннього догляду за хворим ОСОБА_9 , який згідно висновку судово-психіатричної експертизи Львівської філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії МОЗ України» №1486 від 24.10.2024 страждав психічним розладом у формі розумової відсталості в ступені помірно вираженої дебільності, відповідно до індивідуально-психологічних особливостей не міг чинити опору, з тим, щоб останній не виходив за межі житлового будинку, за допомогою металевого ланцюга, який заздалегідь діючи спільно із встановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали кримінального провадження стосовної якої виділено в окреме провадження, приєднала до ліжка у кімнаті, у нічний час прив`язували ОСОБА_9 за ногу до ніжки ліжка у кімнаті, кінці якого замикали за допомогою металевого навісного замка на ключ.

Внаслідок вищевказаних неправомірних дій ОСОБА_8 та встановленої досудовим розслідуванням особи, матеріали кримінального провадження стосовної якої виділено в окреме провадження, хворий ОСОБА_10 був позбавлений можливості за своєю волею обирати вільне місце знаходження, пересування, належно харчуватися та справляти свої фізіологічні потреби, що призвело до заподіянням потерпілому фізичних страждань, приниження честі, гідності, та у подальшому потрапляння його на стаціонарне лікування до КНП «Стрийська міська об`єднана лікарня».

Таким чином, ОСОБА_8 обвинувачується у незаконному позбавленні волі людини, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося заподіянням йому фізичних страждань, здійснюване протягом тривалого часу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України.

Окрім цього, ОСОБА_8 будучи особою, яка відповідно до Постанови, здійснює догляд за своїм рідним братом по маминій лінії ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який відповідно до висновку лікарської комісії медичного закладу №318 є інвалідом II групи та особою, яка потребує постійного стороннього догляду внаслідок психічного розладу, з яким спільно проживає та перебуває у сімейних відносинах, з мотивів неповаги до усталених існуючих норм спільного життя, умисно, систематично, вчиняла психологічне та фізичне домашнє насильство відносно ОСОБА_9 .

Так, ОСОБА_8 , в період часу з грудня 2023 року по серпень 2024 року, перебуваючи у житловому будинку по АДРЕСА_1 , в порушення вимог п. 1, п. 4 вищезазначеної Постанови, не здійснювала постійний сторонній догляд за хворим братом ОСОБА_9 , який згідно висновку судово-психіатричної експертизи Львівської філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії МОЗ України» №1486 від 24.10.2024 страждав психічним розладом у формі розумової відсталості в ступені помірно вираженої дебільності, відповідно до індивідуально-психологічних особливостей не міг чинити опору, у тому числі в серпні 2024 року у нічний час за допомогою металевого ланцюга прив?язувала його до ліжка у кімнаті, виражалася нецензурною лайкою, голосно кричала на нього з метою приниження, у тому числі не забезпечила йому належного стану здоров?я, оскільки згідно висновку судово-медичної експертизи від 28.08.2024 в останнього виявлено тілесне ушкодження: садно чільно-вискової ділянки голови справи, яке могло утворитися від дії твердого предмету з обмеженою поверхнею, можливо нігтів пальців рук, по давності утворення можуть відповідати 24.08.2024 та відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Внаслідок вищевказаних неправомірних дій ОСОБА_8 хворий ОСОБА_9 був позбавлений можливості за своєю волею обирати вільне місце знаходження, пересування, належно харчуватися та справляти свої фізіологічні потреби, що призвело до заподіянням потерпілому психологічних та фізичних страждань, приниження честі, гідності, що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого №329 від 28.08.2024, виданої КНП «Стрийська міська об`єднана лікарня», а також до прийняття відділом №3 управління соціального захисту населення Стрийської районної військової адміністрації 01.09.2024 рішення про припинення виплату допомоги ОСОБА_8 , яка здійснювала догляд за ОСОБА_11 . Вищевказаними умисними насильницькими діями ОСОБА_8 заподіяла потерпілому ОСОБА_9 , з якою перебуває у сімейних відносинах, систематичні психологічні та фізичні страждання, що завдали шкоди психічному та фізичному здоров?ю потерпілого.

Таким чином, ОСОБА_8 обвинувачується в умисному систематичному вчиненні психологічного та фізичного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до фізичних і психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи (домашнє насильство), тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

09.01.2025 між прокурором Миколаївського відділу Стрийської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_12 та обвинуваченою ОСОБА_8 з участю захисника адвоката ОСОБА_5 було укладено угоду про визнання винуватості, яка знаходиться в матеріалах кримінального провадження, згідно якої сторони домовилися про те, що ОСОБА_8 повністю визнає свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.126-1, ч.2 ст. 146 КК України, обставини яких викладено у пред`явленому їй обвинувачені, беззастережно визнає, що вказані обставини вчинених ним кримінальних правопорушень повністю підтверджуються доказами, зібраними в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні 0000461 від 28.02.2024.

Сторони погоджуються на призначення обвинуваченій ОСОБА_8 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 ( три) роки та за ст.126-1 КК України у виді 1 року апробаційного нагляду. На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити покарання у виді трьох років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75,76 КК України ОСОБА_8 звільнити від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши їй іспитовий строк.

В судовому засіданні прокурор вказав, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому міру покарання узгоджену в угоді.

Обвинувачена ОСОБА_8 та її захисники в судовому засіданні також просили вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому обвинувачена беззастережно визнає себе винною у вчиненні у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.146, ст.126-1 КК України, в обсязі підозри, дає згоду на застосування узгодженого виду та міри покарання.

Законні представник потерпілого ОСОБА_6 та ОСОБА_13 проти затвердження угоди не заперечили.

Враховуючи викладене, суд, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, приходить до висновку про доцільність затвердження угоди про визнання винуватості, умови якої відповідають вимогам КПК України та КК України.

Вказана угода укладена сторонами добровільно, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Суд вважає, що дії обвинуваченої ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 146 та ст.126-1 КК України, як незаконе позбавлення волі людини, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося заподіянням йому фізичних страждань, здійснюване протягом тривалого часу та умисному систематичному вчиненні психологічного та фізичного насильства щодо іншої особи, з якою винна перебуває у сімейних відносинах, що призводить до фізичних і психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи (домашнє насильство), .

Сторони розуміють наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості. Обвинувачений розуміє характер обвинувачення та вид покарання, яке їй буде призначене у разі затвердження угоди.

Угода про визнання винуватості відповідає вимогам, встановленим КПК України, та не порушує прав, свобод чи інтересів сторін кримінального провадження або інших осіб.

Покарання визначене в угоді про визнання винуватості відповідає вимогам КК України.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про доцільність затвердження угоди про визнання винуватості.

Керуючись ст.ст. 100, 124, 370, 374, 475 КПК України, суд,-

у х в а л и в :

Затвердити угоду про визнання винуватості від 09.01.2025року, укладену між прокурором Миколаївського відділу Стрийської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_14 та обвинуваченоб ОСОБА_8 , з участю захисника адвоката ОСОБА_5 у кримінальному провадженні 0000461 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 серпня 2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.126-1, ч.2 ст. 146 КК України.

ОСОБА_8 визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст.126-1, ч.2 ст. 146 КК України, та призначити їй покарання

за ст.126 КК України у виді 1 (одного) року пробаційного нагляду.

за ч.2 ст.146 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити покарання - 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнити від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши їй іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати засудженого періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Ухвалу слідчого судді Миколаївського районного суду Львівської області №447/2442/24 від 02.09.2024року скасувати.

Речові докази: металевий ланцюг з навісним замком та болт із гайкою знищити.

У разі невиконання угоди про визнання винуватості потерпілий чи прокурор відповідно мають право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку.

Вирок на підставі угоди може бути оскаржений у порядку передбаченому ст. 394 КПК України. Вирок суду набирає законної сили після закінчення встановленого законом строку на апеляційне оскарження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1