Справа № 756/698/25
№ 1-кп/756/1009/25
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 в місті Києві Оболонського районного суду міста Києва обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 23.12.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003937 стосовно обвинуваченого:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Мощун Київської області, громадянина України, з середньою освітою, який офіційно не працевлаштований, не одружений, малолітніх дітей на утримані не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

УСТАНОВИВ:

В провадженні Оболонського районного суду міста Києва перебуває кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.12.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003937 стосовно ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

1.1. ОСОБА_4 у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 21 год. 46 хв., перебував на території с. Пуща Водиця, що в Оболонському районі м. Києва, де на узбіччі дороги побачив предмет ззовні схожий на корпус гранати «Ф-1» та запал до неї типу УЗРГМ «-75 УЗРГМ583». В цей момент у нього виник умисел, спрямований на придбання та носіння вибухових пристроїв (боєприпасів) без передбаченого законом дозволу

Реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на придбання та носіння вибухових пристроїв (боєприпасів) без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_4 , перебуваючи в тому ж місці, у невстановлений час, підняв із землі корпус гранати «Ф-1» та запал до неї типу УЗРГМ «-75 УЗРГМ583», які помістив до кишень свого одягу тим самим незаконно придбав вибухові пристрої (боєприпаси) без передбаченого законом дозволу.

В подальшому, того ж дня, а саме 23.12.2024 приблизно о 21 год. 46 хв., ОСОБА_4 , проходив поряд із будинком № 38, що по вул. Квітки Цісик, (Пуща Водиця) у м. Києві та був зупинений та затриманий працівником поліції, де під час особистого обшуку, в останнього було виявлено та вилучено корпус гранати «Ф-1» та запал до неї типу УЗРГМ «-75 УЗРГМ583», які у конструктивному поєднані (зборі) є оборонною ручною осколковою гранатою типу «Ф-1», яка належить до категорії вибухових пристроїв (боєприпасів).

1.2. Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у придбанні, носінні та зберіганні бойових припасів та вибухової речовини без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиції сторін захисту та обвинувачення.

2.1.1. Прокурор ОСОБА_3 вважав, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміноване ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України вчинено останнім, кваліфікацію органом досудового розслідування здійснено правильно, яку доведено в судовому засіданні наданими суду доказами, а тому просив суд визнати ОСОБА_4 винуватим та призначити покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, та на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 2 (два) роки.

2.1.2. У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 висловив свою позицію та вказав, що визнає повністю вину. Зазначив, що дійсно за вказаних в обвинувальному акті обставин придбав та зберігав корпус гранати «Ф-1» та запал до неї типу УЗРГМ «-75 УЗРГМ583». Щодо міри покарання, просив призначити покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 1 (один) рік.

3. Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, не оспорював обставин викладених в обвинувальному акті, за згодою учасників судового провадження, суд, в силу частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, також дослідженням документів, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому суд роз`яснив наслідки, передбачені частиною третьою статті 349 КПК, переконався у добровільності позицій та правильному розумінні учасниками судового провадження наслідків відмови від дослідження інших доказів, що позбавляє їх права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд розцінює показання ОСОБА_4 , як належні, допустимі та достатні докази його вини, оскільки вони є добровільними та такими, що повністю підтверджують всі обставини кримінального правопорушення, а саме: придбання, носіння та зберігання бойових припасів та вибухової речовини.

4. Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання

4.1. У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, у вчиненому каявся, засудив свою протиправну поведінку. На думку суду, визнання винуватості обвинуваченим та його щире каяття не пов`язане саме з бажанням отримати мінімальне покарання, а також наявності беззаперечних доказів учинення злочину в справі. Бо саме обвинувачений просив суд не досліджувати докази через повне та беззаперечне визнання винуватості. Аналогічну позицію було висловлено прокурором у судовому засіданні. Наведені відомості є достатніми, аби вважати дії обвинуваченого як каяття (щирий жаль з приводу вчинення кримінального правопорушення та осуд своєї поведінки), а отже є підставою для врахування таких дій як обставину, що пом`якшує покарання.

4.2. Щире каяття, як таке характеризує суб`єктивне ставлення винного до вчиненого злочину, яке полягає в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалася.

4.3. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

4.4. Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

5. Мотиви призначення покарання.

5.1. Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 , покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому, призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

5.2. Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорій тяжких злочинів, відповідно до ст. 12 КК України, його вид та суспільну небезпечність, ставлення обвинуваченого до вчиненого, яке полягає у щирому каятті . Наслідки вчинення кримінального правопорушення, зокрема, що матеріальна шкода не завдана.

Також, суд бере до уваги вже наведені відомості про особистість обвинуваченого, який раніше не судимий, не одружений, на утриманні малолітніх та не повнолітні осіб не має, характеризується посередньо, у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра на обліку не перебуває та не перебував, хворіє на туберкульоз.

При цьому в судовому засіданні при дослідженні особистості обвинуваченого відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання в порядку передбаченому статей 69, 69-1 КК України, не встановлено. Отже, з огляду на викладене вище, суд дійшов висновку призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, строком на 5 (п`ять) років.

5.3. Суд враховує, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винуватою у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засуджених та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого.

При цьому з огляду на положення ст. 75 КК законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання, як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Суд вважає, що щире каяття, відсутність тяжких наслідків від вчиненого, усвідомлення обвинуваченим наслідків своїх дій, відсутність судимостей, можуть бути підставою для застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням стосовно ОСОБА_4 , оскільки не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Зважаючи на те, що обвинувачений щиро розкаявся у скоєному, беззаперечно визнав вину, тяжких наслідків від його дій не настало, матеріальна шкода не завдана, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбування призначеного йому покарання, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Відтак, суд дійшов висновку звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 2 (два) роки, за умови, що він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Отже, суд вважає, що відповідно до ст. 76 КК України на ОСОБА_4 необхідно покласти такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та/або перебування; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_4 , попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

6. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

6.1. Потерпілі у кримінальному провадженні відсутні.

6.2. Цивільний позов у межах даного кримінального провадження не заявлено.

6.3. Процесуальні витрати за проведення експертизи у кримінальному провадженні у розмірі 1591,80 гривень слід стягнути з ОСОБА_4 на користь держави.

6.4. Запобіжний захід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

6.4. Речовими доказами слід розпорядитись відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 50, 51, 65, ст. 309 КК України, ст. ст. 349, 369-374, 376 КПК України , суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі, строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 2 (два) роки, за умови, що він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та/або перебування;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з випробувальним строком обчислювати з моменту проголошення вироку суду, а саме з 18.02.2025.

Запобіжний захід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді домашнього арешту залишити без змін до набранням вироком законної сили.

Процесуальні витрати за проведення експертизи у кримінальному провадженні у розмірі 1591,80 гривень стягнути з ОСОБА_4 на користь держави.

Речові докази: корпус гранати «Ф-1» та запал до неї типу УЗРГМ «-75 УЗРГМ583», який зберігається у камері зберігання речових доказів -знищити;

Мобільний телефон марки «REDMI» у корпусі синього кольору IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 повернути власнику, дозволивши розпоряджатися на власний розсуд.

Арешт, накладений ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 08.01.2025 на мобільний телефон марки «REDMI» у корпусі синього кольору IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 - скасувати.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок складено та надруковано в єдиному примірнику в нарадчій кімнаті 18 лютого 2025 року.

Суддя ОСОБА_1