У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 березня 2025 року, якою накладено арешт на майно, яке належить ОСОБА_6 .

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

представник власника майна адвокат ОСОБА_5 власник майна ОСОБА_6

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі представник власника майна просить ухвалу слідчого судді скасувати та зняти арешт з майна ОСОБА_6 .

Короткий зміст ухвали слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , земельні ділянки з кадастровими номерами :04:001:1836, :01:001:1069, які належать ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом заборони відчуження вказаного майна.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі представник власника майна стверджує, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим, під час його ухвалення допущено неповноту судового розгляду.

Зазначає, що ОСОБА_6 є законною дружина підозрюваного та єдиним законним власником майна та таке майно не може вважатися майном підозрюваного, та не має доказів того що воно було придбано за рахунок злочинної діяльності. Квартира за адресою: АДРЕСА_2 була придбана за особисті кошти ОСОБА_6 у 2021 році, задовго до вчинення кримінального правопорушення про що є відповідна нотаріальна розписка від ОСОБА_8 ще у 30.07.2021 році (серії НРК №760195).

Крім цього, земельні ділянки із кадастровими номерами :04:001:1836 та :01:001:1069 знаходяться наразі на окупованій території в Скадовську та Генічеські, та вказані земельні ділянки, були подаровані ОСОБА_6 16 квітня 2020 року згідно нотаріально завіреному договору дарування земельної ділянки ( серії НОІ №996060 та серії НОІ №996058).

Квартира за адресою: АДРЕСА_1 була придбана за подаровані кошти ОСОБА_6 від її матері у 2024 році про що є нотаріально завірений договір дарування грошових коштів від 26.05.2023 року на суму 40 тисяч доларів США. (серії НСМ № 336710). У зв`язку з вищевикладеним сторона захисту вважає вищезазначене майно особистою приватною власністю ОСОБА_6 , а не спільно набутою під час шлюбу із ОСОБА_8 .

Стверджує, що орган досудового розслідування не надав доказів того, що квартира або земельні ділянки набуті за кошти, отримані злочинним шляхом, можуть бути конфісковані як вид кримінального покарання, мають доказове значення. Виходячи з цього накладення арешту є необґрунтованим та незаконним, та є порушення прав власника майна ст. 41 Конституції України, ст. 1 Протоколу №1 ДО ЄСПЛ, з урахуванням того що ОСОБА_6 не є стороною кримінального провадження, а її майно арештовано без належного обґрунтування, та це порушує її права.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

Під час розгляду клопотання слідчого про арешт майна, слідчим суддею встановлені наступні обставини.

У провадженні СУ ГУНП в Херсонській області знаходяться матеріали досудового розслідування № 0000157 від 09.10.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 365-2, ч.ч. 1, 4 ст. 358, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 190, ч. 5 ст. 190 КК України.

За версією органу досудового розслідування, ОСОБА_9 діючи за попередньою змовою зі ОСОБА_8 переслідуючи прямий умисел направлений на незаконне заволодіння земельними ділянками, шляхом обману, керуючись корисливим мотивом, спрямованим на особисте збагачення, усвідомлюючи протиправність, карність, суспільну небезпечність своїх дій, а також настання суспільно-небезпечних наслідків в невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 21.08.2024, залучив ОСОБА_10 забезпечення державної реєстрації завідомо підроблених документів у Державному реєстру речових прав на нерухоме майно.

У період часу з 21.08.2024 по 04.09.2024 ОСОБА_10 використовуючи підроблені Державні акти на земельні ділянки серії ЯБ №123787 від 21.12.2006, серії ЯЕ № 944153 від 25.12.2006, серії ЯБ №123789 від 27.12.2006, серії ЯБ № 495615 від 29.12.2006, серії ЯБ №123788 та довідки, в яких внесено завідомо неправдиві відомості про отримання ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 право власності на земельні ділянки Тягинської сільської територіальної громади, звернувся до начальника Великоолександрівського Центру надання адміністративних послуг ОСОБА_14 з метою внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на земельні ділянки за ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Начальник Великоолександрівського ЦНАПу ОСОБА_14 :

- 04.09.2024 внесла завідома недостовірні відомості щодо отримання права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :02:001:0008, :02:001:0002 ОСОБА_13 ;

- 28.08.2024 та 21.08.2024 внесла завідома недостовірні відомості щодо отримання права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :02:001:0003, :02:001:0005 за ОСОБА_12 ;

- 21.08.2024 внесла завідома недостовірні відомості щодо отримання права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0004 за ОСОБА_11 ;

Таким чином, ОСОБА_9 діючи за попередньою змово з ОСОБА_8 з ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 та ОСОБА_11 шляхом обману, заволоділи земельними ділянками із кадастровими номерами :02:001:0002, :02:001:0003, :02:001:0004, :02:001:0005, :02:001:0008 сільськогосподарського призначення загальною площею 307,84 га, які розташовані на території Тягинської сільської територіальної громади, Бериславського району, Херсонської області, вартість яких у відповідності до висновку судової земельно-оціночної експертизи становить 17 000 023 грн.

Під час досудового розслідування ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 190 КК України. Санкція ч. 5 ст. 190 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

До СУ ГУНП в Херсонській області надійшов цивільний позов Тягинської сільської військової адміністрації Бериславського району Херсонської області на суму заподіяних збитків 17 022 000 грн.

Встановлено, що у власності дружини ОСОБА_8 ОСОБА_6 , знаходиться квартира за адресою: АДРЕСА_1 , що належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 30.09.2024, земельні ділянки з кадастровими номерами :04:001:1836, :01:001:1069 право власності на які набуто нею 16.04.2020, квартира за адресою: АДРЕСА_2 , що належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 30.07.2021. На підставі витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 505 від 02.08.2003 ОСОБА_8 одружився з ОСОБА_17 . Таким чином, зазначене нерухоме майно набуто ОСОБА_6 у період шлюбу. Доказів того, що майно поділено, матеріали справи не містять.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на вище зазначене майно, в обґрунтування клопотання вказав, що у цьому кримінальному проваджені ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, крім того Тягинською сільською військовою адміністрацією Бериславського району Херсонської області заявлено цивільний позов на суму заподіяних збитків 17 022 000 грн. Накладення арешту на вище вказане майно необхідно з метою забезпечення його конфіскації майна як виду покарання.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя зазначив, що з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання слід накласти арешт на майно належне дружині ОСОБА_8 ОСОБА_6 .

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні СУ ГУНП в Херсонській області знаходяться матеріали досудового розслідування № 0000157 від 09.10.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 365-2, ч.ч. 1, 4 ст. 358, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 190, ч. 5 ст. 190 КК України.

У цьому кримінальному проваджені, ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 190 КК України.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно дружини підозрюваного ОСОБА_8 - ОСОБА_6 , в обґрунтування клопотання вказав, що у цьому кримінальному проваджені ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, крім того Тягинською сільською військовою адміністрацією Бериславського району Херсонської області заявлено цивільний позов на суму заподіяних збитків 17 022 000 грн.

Разом з тим, встановлено, що у власності дружини ОСОБА_8 ОСОБА_6 , знаходиться квартира за адресою: АДРЕСА_1 , що належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 30.09.2024, земельні ділянки з кадастровими номерами :04:001:1836, :01:001:1069 право власності на які набуто нею 16.04.2020, квартира за адресою: АДРЕСА_2 , що належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 30.07.2021. На підставі витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 505 від 02.08.2003 ОСОБА_8 одружився з ОСОБА_17 . Таким чином, зазначене нерухоме майно набуто ОСОБА_6 у період шлюбу. Накладення арешту на вище вказане майно необхідно з метою забезпечення його конфіскації майна як виду покарання.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя зазначив, що з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання слід накласти арешт на майно належне дружині ОСОБА_8 ОСОБА_6 .

Проте, з таким рішенням слідчого судді погодитися неможливо, з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя та слідчий не дотрималися.

Відповідно до ст. 170 ч. 5 КПК України у випадку, передбаченою ст. 170 ч. 2 п. 3 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

При цьому таке майно може перебувати як у згаданих осіб, так і в інших фізичних або юридичних осіб. Щодо осіб, які не є підозрюваними, обвинуваченими, або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна. Навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, слідчим суддею накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , земельні ділянки з кадастровими номерами :04:001:1836, :01:001:1069, які належать ОСОБА_6 , яка не є ні підозрюваною, ні обвинуваченою та взагалі не має процесуального статусу у цьому кримінальному проваджені. А тому відсутні правові підстави для накладення арешту на належне їй майно.

Крім того, згідно з ч. ч. 1-3 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, має права і обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються арешту майна, які виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, повідомляється про прийняті процесуальні рішення у кримінальному провадженні, що стосуються арешту майна, отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом.

Отже, нормою ч.2 ст.64-2 КПК України визначено, що з клопотанням про арешт майна, яке належить третій особі, має право звертатися виключно прокурор.

Таким чином, зважаючи на те, що ОСОБА_6 не є ні підозрюваною, ні обвинуваченою та взагалі не має процесуального статусу у цьому кримінальному проваджені, тобто у даному випадку вирішувалось питання щодо арешту майна третьої особи, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді мав право звернутись лише прокурор. Разом з тим, як вбачається з матеріалів судового провадження, з клопотанням про арешт майна третьої особи, ОСОБА_6 звернувся старший слідчий в ОВС СУ ГУНП в Херсонській області ОСОБА_18 , що суперечить вимогам ч. 2 ст. 64-2 КПК України.

Апеляційний суд наголошує, що будь-який спосіб забезпечення кримінального провадження, незалежно від результату реалізації, не звільняє орган досудового розслідування від обов`язку дотримання правового механізму передбаченого КПК України.

Такий підхід органу досудового розслідування щодо ініціювання питання про накладення арешту на майно, не відповідає положенням Конституції України, кримінального процесуального закону та практиці Європейського суду з прав людини.

Разом з тим, слідчий суддя не дотримавшись вимог ст.131, 132, 170-173 КПК, не з`ясувавши і не дослідивши в достатньому обсязі всіх тих обставин, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи, що ухвала слідчого судді не відповідає наведеним вище вимогам кримінального процесуального закону, а також відсутність підстав для накладення арешту, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді - скасуванню, з постановленням нової ухвали, якою слід відмовити в задоволенні клопотання слідчого.

Керуючись ст. 100, 170, 171, 173, 376, 405, 407, 409, 412, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 березня 2025 року, якою накладено арешт на майно, яке належить ОСОБА_6 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Херсонській області ОСОБА_18 у кримінальному провадженні №0000157 від 09.10.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 365-2, ч. 1, 4 ст. 358, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 190, ч. 5 ст. 190 КК України, про арешт майна ОСОБА_6 .

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді