Справа № 202/1102/25
Провадження № 1-кп/202/1019/2025
ВИРОК

19 березня 2025 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження №0000382 від 13.11.2024 року, у відношенні,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Слов`янськ Донецької області, українцю, громадянину України, із середньою освітою, не одруженому, не працевлаштованому, раніше не судимому, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , впродовж тривалого часу мешкає однією сім`єю разом із ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 . Останні між собою пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Під час сумісного проживання ОСОБА_4 у продовж 2024 року вчиняв стосовно ОСОБА_5 домашнє насильство, що виражалося у висловлюванні на її адресу образ грубою нецензурною лайкою, залякуванні, застосуванні психологічного насильства, та своєю поведінкою завдавав ОСОБА_5 психологічні травми, у зв`язку із чим ОСОБА_4 постановами Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29.03.2024 у справі №202/2698/24 за події, які мали місце 01.02.2024 о 22 годині 00 хвилин, від 01.04.2024 у справі №202/4304/24 за події, які мали місце 05.03.2024 о 21 годині 00 хвилин, від 28.05.2024 у справі №202/5893/24 за події, які мали місце 16.04.2024 о 17 годині 15 хвилин, визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Втім, ОСОБА_4 , незважаючи на те, що за вчинення вказаних дій, його неодноразово притягнуто до адміністративної відповідальності, продовжив свої умисні систематичні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства стосовно ОСОБА_5 .

Так, 12.11.2024 близько 23 години 10 хвилин ОСОБА_4 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , умисно, грубо виражався на адресу своєї цивільної дружини ОСОБА_5 нецензурною лайкою, ображав її, чим застосував психологічне насильство, принизив її гідність, спричинив емоційну невпевненість та побоювання за свою безпеку у потерпілої, що завдало психологічних страждань ОСОБА_5 .

Вищезазначені протиправні дії з боку ОСОБА_4 по відношенню до ОСОБА_5 містять ознаки психологічного насильства. Наслідки перенесеної події призвели до появи у ОСОБА_5 негативних психоемоційних змін, а саме: високий рівень невротизації, наявні страхи депресивні тенденції, почуття незахищеності.

Окрім цього, встановлено негативні зміни в емоційній сфері та у звичайній діяльності ОСОБА_5 . Негативний вплив на сімейну сферу та додаткові перешкоди для реалізації її оптимальної життєдіяльності, докладання додаткових зусиль та витрачання психофізіологічних ресурсів задля подолання перешкод і наслідків, порушення життєвого укладу.

Таким чином, протиправні дії ОСОБА_4 мають психотравмувальний та психологічно деструктивний характер для особистості ОСОБА_5 , якій завдані психологічні (моральні) страждання.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, просив суворо не карати та розглянути кримінальне провадження в порядку ст. 349 КПК України, про що надав письмову заяву.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала проведення розгляду кримінального провадження в порядку ст. 349 КПК України, вважала за можливе призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді пробаційного нагляду із застосуванням положень ст. 91-1 КК України.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

В судовому засіданні встановлено, що викладені фактичні обставини справи ніким не оспорюються, обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих фактичних обставин і у суду немає сумнівів у добровільності їх позиції, тому суд дослідив лише письмові матеріали кримінального провадження, що характеризують обвинуваченого.

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_4 , та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні обставин кримінального провадження, керуючись законом, приходить до висновку про те, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковано за ст. 126-1 КК України, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань потерпілої особи.

Так, згідно ч. 2 ст. 370 КПК України законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи роз`яснення, які містяться в п.п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, при призначенні покарання з іспитовим строком необхідно враховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Відповідно до наведеного, призначаючи покарання винному, суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.

З огляду на встановлені під час судового розгляду дані про особу обвинуваченого, тяжкість і обставини скоєного злочину, які не оспорюються сторонами справи, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання, необхідного для виправлення останнього та попередження вчинення нових злочинів, у виді обмеження волі в межах санкції ст. 126 1 КК України.

При визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, а також особу обвинуваченого, який не працевлаштований, не одружений, має зареєстроване місце проживання, утриманців не має, а отже не обтяжений міцними соціальними зв`язками, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше притягався до адміністративної відповідальності, також приймається до уваги обставину, що пом`якшує покарання, - щире каяття, та відсутність обтяжуючих обставин.

Разом з тим судом приймається і те, що потерпіла, яка є співмешканкою ОСОБА_4 не має до нього претензій будь якого характеру.

З урахуванням викладеного, даних про особу обвинуваченого, наявності обставин, що пом`якшують його покарання, суд вважає, що у даному випадку, міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , необхідно обрати в межах санкції ст. 126 КК України, а саме у вигляді пробаційного нагляду, що буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Крім того, судом визнається доцільним, з урахуванням особливостей вчиненого злочину, застосування до ОСОБА_4 обмежувальних заходів з числа передбачених ст. 91-1 КК України.

Витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні. Речові докази відсутні. Цивільний позов не заявлено.

Керуючись ст.ст. 349, 370, 373-374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ

Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року пробаційного нагляду.

На підставі ч. 2 ст. 59-1 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України направити ОСОБА_4 для проходження програми для кривдників строком на 1 (один) місяць.

Вирок суду може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення, а особою, відносно якої винесено обвинувальний вирок, у той же строк з дня вручення копії вироку.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Головуючий суддя: ОСОБА_1