Справа № 734/3506/23 Головуючий в 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2151/2025 Доповідач: ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

05 лютого 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар - ОСОБА_5

за участю:

прокурора (в режимі ВКЗ) - ОСОБА_6

обвинуваченого (в режимі ВКЗ з ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор») - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0000272 від 05.05.2018 за апеляційною скаргою захисниці обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 24 липня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Бобровицького районного суду Чернігівської області від 24 липня 2024 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Козелець Чернігівської області, українця, громадянина України, з загальною середньою освітою, непрацюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;

обраний ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили;

строк відбуття покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з часу його затримання, з 03 травня 2023 року, зарахувавши в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 15.03.2018 до 20.03.2018 та з 03.05.2023 по день набрання вироком законної сили включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

вирішено питання про речові докази.

Відповідно до вироку, ОСОБА_7 15.03.2018 близько 00 год. 10 хв., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, за попередньою змовою з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , відносно яких набрав законної сили обвинувальний вирок суду, у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб, проник на територію домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , де шляхом пошкодження замка вхідних дверей, проник до житлового будинку вказаного домоволодіння, звідки повторно таємно викрав різні речі, які належать потерпілій ОСОБА_11 , чим спричинив останній матеріальну шкоду на загальну суму 5908 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі захисник вказала про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного вироку у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисниця звернула увагу на те, що існують всі підстави для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, оскільки останній свою вину визнав, щиро розкаявся, а потерпіла надала суду заяву про відшкодування шкоди шляхом повернення майна і вказала, що при вирішенні питання про призначення обвинуваченому покарання покладається на розсуд суду. Крім того, апелянт зазначила, що ОСОБА_7 страждає на ВІЧ у зв`язку з чим потребує постійного лікування та обстеження, що неможливо забезпечити в умовах перебування під вартою, має постійне місце проживання, має на утриманні матір похилого віку, яка тяжко хворіє, цивільну дружину, яка має онкологічне захворювання, та малолітню десятирічну доньку ОСОБА_12 , 2014 року народження, яка також потребує його догляду через хворобу матері, окрім цього, він раніше не судимий, незнятих чи непогашених судимостей не має, позитивно характеризується за місцем проживання, згідно з висновком досудової доповіді виправлення ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства. Також захисниця вважає, що висновки суду про відсутність обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 з огляду на відсутність щирого каяття та визнання ним вини вимушено під тиском доказів, є помилковими, оскільки визнання вини жодним чином не пов`язано з дослідженням доказів, а вину свою ОСОБА_7 визнав не перед судовими дебатами чи в кінцевих засіданнях, а ще раніше, в судовому засіданні в січні 2024 року. Просила оскаржуваний вирок змінити, а саме на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисниці, прокурор вказав про те, що вирок суду є законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а вирок суду - без змін. Так, прокурор зазначив про те, що при призначені обвинуваченому покарання суд дотримався вимог закону в повному обсязі, врахувавши положення ст. 65 КК України, п. 2,9 ПП ВСУ № 7 від 24.10.2003, а також характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини вчиненого, відношення обвинуваченого до вчиненого, який тривалий час переховувався від органів досудового розслідування, а також дані, що його характеризують, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання винного, досудову доповідь. Також вказав, що суд зробив правильний висновок про схильність ОСОБА_7 до вчинення кримінальних правопорушень і хоча судимість ОСОБА_7 вже погашена, однак він неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, при цьому в судовому засіданні було встановлено, що на розгляді іншого суду перебуває кримінальне провадження за його обвинуваченням. Крім цього, прокурор зазначив, що дій, які б свідчили про щире каяття, ОСОБА_7 не вчиняв, а визнав свою вину під тиском вагомих доказів його винуватості, більше того, його поведінка під час досудового розслідування та судового розгляду також не свідчить про його щирий жаль та осуд своїх дій, а тому застосування положень ст. 75 КК України не призведе до виконання такої мети покарання як кара.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; пояснення обвинуваченого та його захисниці, які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції в частині фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 , правильності кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185 КК України учасниками судового провадження не оспорюються. Вид та розмір призначеного ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України учасниками судового провадження також не оспорюється. Підстав для виходу за межі апеляційних вимог в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України колегія суддів не знаходить.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про можливість застосування до призначеного судом ОСОБА_7 покарання положень ст. 75 КК України, на думку колегії суддів, є слушними та обґрунтованими.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 75 КК України підставами для застосування цієї норми закону є:

призначення покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років;

переконання суду про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, яке ґрунтується на сукупності даних про тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інших обставинах справи.

Як вбачається з вироку, мотивуючи рішення про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді реального позбавлення волі, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином, фактичні обставини його вчинення, відношення обвинуваченого до вчиненого, тривале переховування від органів досудового розслідування, вартість викраденого майна, особу винного, а саме його вік, сімейний та матеріальний стан, те, що він не одружений, але має неповнолітню дитину, не працює, схильний до вчинення злочинів, в тому числі і проти власності, а також відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, досудову доповідь.

Між тим, колегія суддів вважає, що вказані обставини судом першої інстанції були враховані із неналежною повнотою.

Колегія суддів враховує те, що кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_7 за тяжкістю відноситься до тяжкого злочину. Разом з тим, колегією суддів враховується сукупність даних, що характеризують особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, за яким характеризується виключно позитивно; офіційно не одружений, однак має на утриманні цивільну дружину, яка має онкологічне захворювання, а отже потребує відповідного лікування та матеріального забезпечення, та їх спільну дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , що свідчить про наявність в нього сім`ї та міцних соціальних зв`язків; має на утриманні також матір похилого віку, яка теж потребує допомоги; згідно з повним витягом з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності» ОСОБА_7 станом на 06.09.2023 року незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває; знаходиться на диспансерному обліку в клініці ДУ «ІЕІХ ім. Л.В. Громашевського НАМН України» з 24.11.2021 року до теперішнього часу з діагнозом ВІЛ-інфекція, клінічна стадія І, безсимптомний перебіг, тобто потребує відповідного лікування; згідно з заявою потерпілої, поданої як в суд першої інстанції, так і в суд апеляційної інстанції, потерпіла ОСОБА_11 жодних майнових та моральних претензій до обвинуваченого не має, при призначенні покарання покладалася на розсуд суду, разом з тим зауваживши, що не заперечує проти пом`якшення його покарання, враховуючи стан здоров`я його матері, дружини та його особисто, а також те, що він свою вину визнав, а подія мала місце ще у 2018 році. Крім цього, колегія суддів враховує, що згідно з досудовою доповіддю Ніжинського РС № 2 філії ДУ «Центр пробації» в Чернігівській області ризик вчинення повторного кримінального правопорушення характеризується як середній; середня ймовірність небезпеки для суспільства свідчить про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства.

Не визнання судом першої інстанції такої пом`якшуючої покарання обставини, як щире каяття, колегія суддів вважає таким, що не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження.

Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль щодо вчиненого та бажання виправити ситуацію, яка склалася. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого правопорушення. Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести відповідальність за вчинене, а також ця обставина повинна знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Крім того, щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, як до внесення відомостей до ЄРДР (наприклад, при з`явленні із зізнанням), так і після їх внесення, на досудовому розслідуванні або під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття (постанова Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року по справі № 283/2169/19).

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, засудив свою поведінку. Крім того, в суді апеляційної інстанції обвинувачений також підтвердив, що визнає свою вину, усвідомлює протиправність своєї поведінки, висловив щирий жаль з приводу вчиненого та зробив для себе належні висновки, а тому колегія суддів визнає щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого.

Сукупність встановлених судом першої інстанції та апеляційним судом обставин, що характеризують особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючої обставини, відсутність обтяжуючих покарання обставин, відношення обвинуваченого до вчиненого та його наслідків, на думку колегії суддів, є такими, що дають підстави для висновку про можливість застосування положень ст. 75 КК України до призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України.

Крім того, питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. При цьому, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання, як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні покарання, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали кримінального провадження не містять будь-яких даних, які б указували на неможливість виправлення обвинуваченого без відбування призначеного покарання. На підтвердження такого висновку, колегія суддів зважає на дані, що характеризують особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, наявність пом`якшуючої покарання обставини та відсутність обтяжуючих покарання обставин, відношення обвинуваченого до вчиненого та його наслідків. Зазначені обставини у їх сукупності приводять колегію суддів до переконання щодо можливості виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства та необхідності звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, а тому призначене йому покарання у виді реального позбавлення волі є таким, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його суворості та не буде сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Разом з тим, з урахуванням вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відноситься до злочину проти власності та з урахуванням загальної суми викраденого майна, яка становить 5908, 40 грн., колегія суддів вважає, що тривалість іспитового строку повинна становити два роки та в умовах здійснення контролю за поведінкою ОСОБА_7 під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 24 липня 2024 року щодо ОСОБА_7 змінити та на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 2 (два) роки та з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисниці обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 24 липня 2024 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від призначеного покарання за ч. 3 ст. 185 КК України з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 24 липня 2024 року залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4