Номер провадження 11-кп/816/583/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.11.2024, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Суми, українця, громадянина України, військовозобов`язаного, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, не працюючого, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого

- 11.02.2020 Ковпаківським районним судом міста Суми за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн, штраф не сплачено,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 в якій він висловлював свою незгоду з ухваленим відносно нього вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.11.2024.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиенні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 357 та ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 357 КК України у виді 1 року обмеження волі;

- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, ОСОБА_8 призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та за вироком Ковпаківського районного суду міста Суми від 11.02.2020 покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Призначені покарання визначено виконувати самостійно.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили визначено не обирати.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з 20.11.2024.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 1 135,92 грн процесуальних витрат.

Арешт майна у кримінальному провадженні скасовано, а долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений зазначав, що обвинувальний вирок суд першої інстанції ухвалив без нього та не врахував ні того, що він ОСОБА_8 військовослужбовець, ні його сімейного стану. Інших доводів в обгрунтування скарги обвинувачений не зазначав та зауважував, що скаргу доповнить в ході апеляційного перегляду справи.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції 16.05.2024 у вечірній час, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_8 у власних справах перебував неподалік будинку № 14 по вул. Харківська в м. Суми, де отримав від потерпілої ОСОБА_9 банківську картку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , відкриту по банківському рахунку № НОМЕР_2 , яка емітована на ім`я ОСОБА_10 , з пін-кодом « НОМЕР_3 » на окремому аркуші, та у цей час у нього виник умисел, спрямований на привласнення банківської картки з метою подальшого незаконного здійснення банківських операцій з їх використанням. ОСОБА_8 , розуміючи, що вказана банківська картка належить сторонній особі, маючи прямий умисел на привласнення офіційного документу, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків потерпілій стороні та бажаючи настання таких наслідків, після зняття грошових коштів, банківську АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , не повернув її ОСОБА_9 , а залишив собі, таким чином привласнив її. Відповідно до ЗУ «Про банки та банківську діяльність» №2121-ІІІ від 07.12.2000 документом визнається будь-який матеріальний носій, що містить інформацію, функціями якого є її збереження у часі та просторі. При цьому одним з видів доступу до банківських рахунків є спеціальні платіжні засоби (платіжні картки тощо), які являють собою емітовані в установленому законодавством порядку пластикові чи іншого виду картки. Платіжні картки є власністю емітента (банку) і надаються ним відповідно до умов договору клієнту в тому числі і фізичній особі держателю спеціального платіжного засобу, який на законних підставах використовує платіжні картки.

Не зупиняючись на скоєному, ОСОБА_8 , 17.05.2024, у денний час, більш точного часу досудовим розслідуванням встановити не вдалось, знаходячись у приміщені закладу «Лагуна», який розташований за адресою: м. Суми, вул. 1-ша Набережна річки Стрілки, 6, примітив для себе мобільний телефон марки «Redmi-9-A», який належить потерпілій ОСОБА_11 . У цей час у нього виник злочинний умисел на таємне викрадення вказаного телефона. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, таємно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення матеріальних збитків потерпілій стороні та бажаючи настання таких наслідків, діючи повторно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, перебуваючи в приміщені закладу «Лагуна» за адресою: м. Суми, вул. 1-ша Набережна річки Стрілки, буд. 6, ОСОБА_8 підійшов до стола, на якому лежав мобільний телефон ОСОБА_11 , та скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв зі стола мобільний телефон марки «Redmi 9-A» моделі «M2006C3LG», імеi 1: НОМЕР_4 , імеi 2: НОМЕР_5 , вартість якого становить 3 799 грн. З викраденим чужим майном ОСОБА_8 із місця скоєння правопорушення зник та розпорядився ним на власний розсуд.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_12 , які апеляційну скаргу підтримали, просили призначити обвинуваченому більш м`яке покарання застосувавши ст. 69 КК України, думку прокурора ОСОБА_6 , яка проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечила, просила вирок суду першої інстанції залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як слідує з вимог апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_8 фактичних обставин справи, доведеності його вини та правильності правової кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 357 та за ч. 4 ст. 185 КК України, не оскаржує та просить вирок суду першої інстанції переглянути виключно в частині призначеного йому покарання, вважаючи його надто суворим та прохаючи застосувати до нього положення ст. 69 КК України.

А тому, за таких обставин, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції в межах заявлених апелянтом вимог, що узгоджується з ч. 1 ст. 404 КПК України, та зазначає наступне.

Однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України, може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинами кримінального провадження.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Положеннями ст. 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються ст. 69 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 69 КК України, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Застосування ст. 69 КК України можливе за наявності у кримінальному провадженні виняткових обставин, які дають підстави розраховувати на досягнення мети покарання. При цьому, наявні обставини, що пом`якшують покарання, мають істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого. Ці обставини надають специфічних особливостей, які свідчать, що вчинене діяння виходить за межі типових злочинів такого виду і ступінь його тяжкості порівняно з ними значно менший.

Виходячи з положень ст. 50 КК України, рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону України щодо призначення покарання, для застосування вимог ст. 69 КК України в ході судового провадження не встановив, дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого лише в умовах реальної ізоляції від суспільства із відбуванням покарання у виправній установі, призначивши покарання за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі, а за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі, з чим погоджується і колегія суддів, та підстав для зменшення, як того просив обвинувачений, обраного судом покарання не вбачає.

Так, відповідно до матеріалів кримінального провадження вбачається, що при призначенні ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Зокрема содом встановлено, що ОСОБА_8 скоїв один кримінальний проступок і один тяжкий злочин. Обставинами, які пом`якшують покарання, суд першої інстанції визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Також судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_8 вину свою у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, є учасником бойових дій, на час вчинення кримінального правопорушення ніде не працював та частково відшкодував завданий збиток.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким за встановлених обставин погоджується і колегія суддів, що необхідним призначити обвинуваченому міру покарання у виді позбавлення волі, яке буде достатнім для його виправлення, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Щодо вимог апеляційної скарги обвинуваченого, про застосування вимог ст. 69 КК України, та призначення йому покарання нижче від найнижчої межі санкції ч. 5 ст. 185 КК України, то колегія суддів оцінює критично такі вимоги, оскільки як вбачається із доводів скарги ОСОБА_8 як підстави для задоволення його вимог останній просив врахувати те, що він має дружину, дитину та був військовим, що на переконання апеляційного суду, ніяким чином істотно не знижує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів. Більше того, жодних доказів на підтвердження таких доводів, зокрема про існування сім`ї та вжиття заходів по її утриманню, обвинувачений суду не надав та необгрунтував того, яким чином він бере участь в житті своєї дитини, з урахуванням того, що за попереднім вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.02.2020 призначене йому покарання у виді штрафу, до цього часу не сплачено.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу і на те, що обвинувачений ОСОБА_8 військову службу проходив в період з 23.07.2020 по 28.12.2021 та в подальшому на військову службу не призивався (а.с. 62), тоді як злочини він вчинив 16.05.2024 та 17.05.2024, тобто вже будучи не військовим.

Аналізуючи викладене, колегія суддів в поведінці ОСОБА_8 засудження своїх дій не вбачає, як і бажання виправитись та неповторювати свою протиправну поведінку будучи вже до цього засудженим за вчинення також умисного злочину за ч. 1 ст. 186 КК України, а тому з огляду на зазначене, апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому судом першої інстанції покарання є обґрунтованим, призначеним із дотриманням вимог кримінального законодавства України і відповідно правильним.

Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_8 , про ухвалення обвинувального вироку судом без його участі, то їх слід визнати надуманими, оскільки вони спростовуються матеріалами кримінального провадження, зокрема журналом судового засідання (а.с.65).

А тому, підстав для зміни судового рішення в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_8 апеляційний суд не вбачає, вимоги його скарги залишає без задоволення, а вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.11.2024, без зміни, як такий що повністю узгоджується з вимогами ст. 370 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.11.2024, відносно ОСОБА_8 залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на цей вирок, без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а ОСОБА_8 , який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому її копії.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4