Справа № 308/9539/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Ужгород кримінальне провадження №0001104, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.04.2019 року, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Ставропольського краю, рф, громадянина рф, непрацюючого, з середньою освітою, не одруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст. 185 КК України,-

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001104, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.04.2019 року, про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.03.2025 року вказане кримінальне провадження призначено до судового розгляду.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_3 , 07.04.2019 року приблизно о 12 год. 30 хв. діючи з прямим умислом, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, спрямовані на таємне заволодіння чужим майном, з корисливим мотивом, із метою незаконного збагачення за рахунок викраденого, шляхом вільного доступу, попередньо пройшовши до приміщення торгівельного центру «ЄВА», що розташований по проспекту Свободи, 7/26 в місті Ужгород, наблизившись до торгівельних рядів з парфумами, таємно викрав туалетну воду марки «Аngel Schlesser Homme», 75мл., яка на момент викрадення не була у використанні і на праві власності належить ТзОВ «Руш». Після чого, скориставшись відсутністю охоронця, оминув контрольний турнікет та покинув приміщення торгівельного центру «Єва», разом із викраденим майном, спричинивши матеріальну шкоду, згідно висновку експерта №11/375 від 21.04.2019, на суму 675,00 грн.

Дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

24.03.2025 року від захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_5 надійшло клопотання про закриття кримінального провадження. Вказано, що згідно обвинувального акту даним кримінальним правопорушенням потерпілому ТОВ «РУШ» завдано матеріальні збитки на суму 675,00 грн.

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України №3886-ІХ «Про внесення змін до КУпАП та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким декриміналізована кримінальна караність діяння яке вчинив ОСОБА_3 . На підставі вищенаведеного, керуючись п.4-1 ч.1 ст. 284 КПК України, просить закрити вказане кримінальне провадження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 підтримав подане захисником клопотання та просив закрити дане кримінальне провадження, у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння. Окрім того, не заперечив щодо проведення судового засідання та розгляду поданого клопотання про закриття кримінального провадження за відсутності його захисника.

Прокурор у судовому засіданні не заперечив проти закриття кримінального провадження на підставі п. 4-1 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Потерпілий ТОВ "РУШ" в судове засідання не забезпечив явку повноважного представника, хоча про дату, час та місце даного засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомлено, заяв про відкладення не надходило.

За наведеного, враховуючи відсутність заперечень учасників судового провадження, та враховуючи положення ст.325 КПК України, суд вважає за можливе провести розгляд без потерпілого.

Заслухавши думку учасників судового засідання, розглянувши клопотання, дослідивши матеріали справи що стосуються його вирішення, суд приходить до наступних висновків.

09.08.2024 року набрав чинності Закон України № 3886-IX "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів". Законом змінено поняття «вартості вкраденого майна» для визначення кримінальної караності крадіжки, як ознаки складу злочину, передбаченого ст. 185 КК України, що призвело до часткової декриміналізації умисних діянь, які виражені в умисному викраденні чужого майна. До набрання чинності вказаним Законом, кримінально караною вважалася крадіжка, виходячи з розміру понад 0,2 неоподатковуваного мінімуму, який за нормами адміністративного та кримінального законодавства для кваліфікації злочинів чи правопорушень, встановлювався з суми неоподатковуваного мінімуму на рівні податкової соціальної пільги.

Так, згідно з ч.1 ст.51 КУпАП в редакції Закону № 3886-IX від 18.07.2024, чинній з 09.08.2024, встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до ч.2 ст.51 КУпАП в редакції Закону № 3886-IX від 18.07.2024, чинній з 09.08.2024, встановлено адміністративну відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 5 Розділу ХХ Податкового Кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17,00 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Підпунктом 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV ПКУ передбачено, що така пільга становить 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня звітного податкового року. У 2019 році податкова пільга становила 960,50 грн.

Таким чином два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян дорівнює 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, що відповідно станом на 2019 рік, становить 1921 грн.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 07 жовтня 2024 року у справі № 278/1566/21 зазначено, що із часу набуття 09 серпня 2024 року чинності Законом N 3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК може настати, лише якщо розмір викраденого перевищує 2 неоподаткованих мінімумів. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст. 51 КУпАП.

У той же час Суд наголошує, що визначення суми, яка дорівнює 2 неоподаткованим мінімумам, здійснюється виходячи з розміру неоподаткованого мінімуму, що діяв на час вчинення відповідного діяння. Зміни, внесені Законом України № 3886-IX, мають зворотну дію в часі.

Як слідує з обвинувального акту ОСОБА_3 інкримінується таємне викрадення чужого майна (крадіжка) 07.04.2019 року на суму 675,00 грн, такі його дії кваліфіковано за ч. 1 ст. 185 КК України. Відтак розмір викраденого обвинуваченим майна згідно обвинувальному акту становить 675,00 грн., та є меншим двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановлених законом на 1 січня звітного податкового року (у якому вчинене це кримінальне правопорушення), тому вказані дії обвинуваченого не тягнуть за собою кримінальну відповідальність і можуть бути лише підставою для адміністративної відповідальності.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності.

Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Зазначений підхід закріплено у частині першій статті 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 КК України Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Передбачені частиною першою статті 5 КК України підстави для закриття кримінальної справи не пов`язані із встановленням фактичних обставин справи, що свідчать про відсутність в діянні особи складу злочину, а пов`язані зі змінами законодавства про кримінальну відповідальність (постанова ВС від 09.09.2019 року в справі № 591/6379/16-ц).

У відповідності до п.4-1 ч.1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння.

Згідно абзацу 4 частини 7 ст.284 КПК України ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої або пунктом 1-2 частини другої цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених ст.479-2 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.479-2 КПК України суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно ч. 3 ст. 479-2 КПК, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу.

За таких обставин, враховуючи імперативність вимог ч. 3 ст. 479-2 КПК України та позицію обвинуваченого ОСОБА_3 , який надав згоду на закриття кримінального провадження щодо нього з підстави, передбаченої п. 4-1 ч.1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 185 КК України підлягає закриттю на підставі п. 4-1 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Питання про долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Підстав, передбачених ст. ст. 176, 177 КПК України, для застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу суд не вбачає.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Відповідно частини 2 статті 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. В даному випадку, відсутні підстави для стягнення з обвинуваченого витрат на залучення експерта у справі.

Керуючись ст. ст. 349, 373-374, 381-382 КПК України, ст. ст.12, 50, 185 КК України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , - задовольнити.

Кримінальне провадження №0001104, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.04.2019 року, про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, - закрити на підставі п. 4-1 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Ухвала суду може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Суддя Ужгородського міськрайонного

суду Закарпатської області ОСОБА_1