Справа № 302/2016/23
У Х В А Л А

Іменем України

20 березня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника обвинуваченого ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу начальника Міжгірського відділу Хустської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Міжгірського районного суду від 19 грудня 2023 року у справі за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Вироком Міжгірського районного суду від 19 грудня 2023 року, затверджено угоду про примирення від 18.12.2023, укладену між потерпілим ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_6 .

Цим вироком, на підставі угоди, ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, та призначено йому міру основного покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі гривень) грн. із застосуванням обов`язкового додаткового покарання з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

07.10.2023 року о 18:54 годин, в денну пору доби, водій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним транспортним засобом - автомобілем марки «AUDI А6» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі «Р-21» Долина-Хуст зі сторони смт. Міжгір`я Хустського району Закарпатської області у напрямку с. Запереділля, в населеному пункті с. Запереділля Хустського району Закарпатської області, рухаючись на швидкості біля 80 км./год., навпроти будинку № 6 проявив неуважність до дорожньої обстановки та не забезпечив безпечну швидкість, тобто грубо порушив п. п. 1.3; 1.5; 2.3; 12.1; 12.3; 12.4; та 1.10 «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, які вступили в дію з 1 січня 2002 року, будучи самовпевненим, нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників дорожнього руху, маючи можливість завчасно оцінити дорожні умови та дорожню обстановку, не маючи перешкоди в русі, проявив неуважність до дорожньої обстановки та допустив виїзд керованого ним транспортного засобу на праве узбіччя, за його напрямком руху, де допустив зіткнення з стелажем дров, які були розвантажені.

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді: двох саден на шкірних покривах середньої третини правої гомілки по передній поверхні, на шкірних покривах лівої щічної ділянки відмічається вшита рана з набряком м`яких тканин, на шкірних покривах лівого ока відмічається синець із субконюктивальним крововиливом, на шкірних покривах 4 пальця нігтьової фаланги відмічається вшита рана, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забійна рана лівої щоки, закритий перелом Тh 4 II ступеня, закритий перелом нижньої третини правої малогомілкової кістки зі зміщенням. Дані тілесні ушкодження є характерними для дорожньо-транспортної пригоди, виникли від дії твердих тупих предметів по ударному механізму дії, якими могли бути виступаючі частини салону автомобіля та по давності вкладаються в час пригоди, яка мала місце 07.10.2023.

Тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому Тh 4 II ступеня, закритого перелому нижньої третини правої малогомілкової кістки зі зміщенням, потягли за собою розлад здоров`я більше 21 дня і відповідно до п. п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995р. № 6, зареєстрованих Міністерством юстиції України 26 липня 1995 року за №255/791, узгоджених з Верховним Судом України, Генеральною прокуратурою України, Службою безпеки України, Міністерством внутрішніх справ України, кваліфікуються як середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струс головного мозку, забійної рани лівої щоки, вшитої рани лівої щічної ділянки, вшитої рани 4 пальця нігтьової фаланги потягли за собою розлад здоров`я більше 6, але менше 21 дня і відповідно до п. п. 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995р. № 6, зареєстрованих Міністерством юстиції України 26 липня 1995 року за №255/791, узгоджених з Верховним Судом України, Генеральною прокуратурою України, Службою безпеки України, Міністерством внутрішніх справ України, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Тілесні ушкодження у вигляді синця лівого ока, саден середньої третини правої гомілки розладу здоров`я за собою не потягли і відповідно до п. п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995р. № 6, зареєстрованих Міністерством юстиції України 26 липня 1995 року за №255/791, узгоджених з Верховним Судом України, Генеральною прокуратурою України, Службою безпеки України, Міністерством внутрішніх справ України, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я.

За вище встановлених обставин ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України тобто, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Матеріалами кримінального провадження встановлено, що 18.12.2023 обвинувачений ОСОБА_6 і потерпілий ОСОБА_8 уклали угоду про примирення. За цією угодою: обвинувачений ОСОБА_6 визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286-1 ч. 1 КК України; сторони визначили, що обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування потерпілому завданої майнової і моральної шкоди; обставини, які обтяжують покарання - відсутні; шкоду, завдану правопорушенням обвинуваченим, відшкодовано потерпілому повністю, цивільний позов потерпілим не заявлявся; сторони узгодили, щодо призначення ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 286-1 КК України, із застосуванням статті 69 КК України, перейшли до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 1 ст. 286-1 КК України, у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян із застосуванням додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строком на один рік; сторони зафіксували, що їм роз`яснено наслідки укладення угоди та невиконання угоди.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу. Не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеність його винуватості, апелянт вважає, що вирок щодо ОСОБА_6 є незаконним та підлягає скасуванню через допущені судом істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили місцевому суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення. Вказує, що законодавцем виокремлено в окремий склад кримінальне правопорушення порушення ПДР або експлуатації транспортного засобу особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з його підвищеною суспільною небезпечністю порівняно з кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 286 КК України. Для задоволення інтересу суспільства, публічного інтересу, який полягає у суворому покаранні осіб, які керують транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння, прямо заборонено звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим. Крім цього, прокурор посилається на практику Верховного Суду України, викладену в постанові від 31.03.2016 у справі №5-27кс16, відповідно до якої забезпечення дієвості правових механізмів інституту примирення, його цілей і мети впливають складні зв?язки між принципами публічності і диспозитивності. У цьому рішенні зазначено, що суд надає особливого значення існуванню в інституті примирення конкуренції принципів публічності і диспозитивності, яка визначає пріоритети публічного і приватного інтересів та їх взаємозв?язок, і вважає, що для встановлення співвідношення публічних і приватних пріоритетів в інституті примирення сторін визначальною є категорія «інтерес». Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.12.2018 у справі № 756/11661/17. За цих обставин, апелянт вважає, що умови угоди суперечать загальним засадам призначення покарання, меті покарання та не відповідають інтересам суспільства. Просить скасувати вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Згідно статті 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Тільки таке рішення, що відповідає всім вимогам закону, може забезпечити досягнення завдань правосуддя.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладено угоду про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України, є нетяжким злочином, що свідчить про можливість укладення угоди про примирення у кримінальних провадженнях такої категорії.

Водночас, зазначений злочин передбачений розділом ХІ КК України «Злочини проти безпеки руху та екеплуатації транспорту», та має двооб?єктний склад, а саме: основним безпосереднім об?єктом даного кримінального правопорушення с безпека руху й експлуатації автомобільного та деяких інших видів транспорту, перелік яких наведений у примітці до ст. 286 КК України, і лише його додатковим обов?язковим об?єктом виступає життя і здоров?я особи.

Згідно з п. 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2015 N? 13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» у такій категорії кримінальних проваджень угоди про примирення не допускаються.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 31.03.2016 у справі N? 5-27кс16, на забезпечення дієвості правових механізмів інституту примирення, його цілей і мети впливають складні зв?язки між принципами публічності і диспозитивності. Як зазначено в цьому рішенні, суд надає особливого значення існуванню в інституті примирення конкуренції принципів публічності і диспозитивності, яка визначає пріоритети публічного і приватного інтересів та їх взаємозв?язок, і вважає, що для встановлення співвідношення публічних і приватних пріоритетів в інституті примирення сторін визначальною є категорія «інтерес».

Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 06.12.2018 у справі N? 756/11661/17.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху», прийнятим Верховною Радою України 16.02.2021, з метою більш жорсткого дотримання учасниками дорожного руху Правил дорожного руху, Кримінальний кодекс України доповнено ст. 286-1, санкція якої передбачає більш суворе покарання, ніж санкція ст. 286 КК України.

Крім цього, цим же законом внесені зміни до ст. ст. 45 - 48, 75 КК України щодо прямої заборони на звільнення від кримінальної відповідальності у зв?язку з дійовим каяттям, примиренням винного з потерпілим, з передачею особи на поруки, у зв?язку із зміною обстановки, а також звільнення від відбування покарання з випробуванням при засудженні за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, законодавцем виокремлено в окремий склад кримінального правопорушення порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп?яніння, у зв?язку з його підвищеною суспільною небезпечністю порівняно з кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 286 КК України.

Для задоволення інтересу суспільства (публічного інтересу), який полягає у суворому покаранні осіб, які керують транспортними засобами в стані алкогольного сп?яніння, Кримінальним кодексом України прямо заборонено звільнення від кримінальної відповідальності у зв?язку з примиренням винного з потерпілим.

Ця заборона, як і інші заборони щодо звільнення особи від кримінальної відповідальності чи покарання із застосуванням ст. 75 КК України, свідчать про те, що у співвідношенні публічних і приватних інтересів у цій категорії справ переважає публічний (суспільний інтерес).

ОСОБА_11 , перебуваючи у стані алкогольного сп?яніння, свідомо та добровільно сів за кермо автомобіля, розуміючи, що знаходиться в нетверезому стані, тому його дії щодо порушення публічного інтересу - заборони в суспільстві керувати транспортними засобами у нетверезому стані, є умисними.

Заздалегідь позбавивши себе можливості об?єктивно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, він поставив у небезпеку не лише своє життя і тих осіб, які перебували з ним в автомобілі, а й інших учасників дорожнього руху, тобто суспільства.

У результаті нехтування публічним інтересом ОСОБА_11 умисно посягнув на основний об?єкт кримінального правопорушення - безпеку руху та експлуатації транспорту, похідним наслідком якого є необережне спричинення тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_8 .

За інших міркувань виокремлення законодавцем ст. 286-1 КК України нівелює підвищений суспільний інтерес до призначення покарань особам, які керують транспортними засобами в стані алкогольного сп?яніння, внаслідок чого завдається шкода життю і здоров?ю людей, оскільки в іншому випадку зазначені протиправні дії особи підлягали б адміністративній відповідальності та кваліфікувалися б за ст. 130 КУпАП, санкція ч. 1 якої передбачає покарання у виді штрафу та 1 року позбавлення права керувати транспортними засобами.

Таким чином, умови угоди суперечать загальним засадам призначення покарання, меті покарання та не відповідають інтересам суспільства, що позбавило суд можливості ухвалити законний і обґрунтований вирок за наслідками угоди і є підставою для відмови у затвердженні угоди.

Отже, Міжгірський районний суд Закарпатської області, затвердивши угоду про примирення між обвинуваченим ОСОБА_11 та потерпілим ОСОБА_8 та ухваливши 19.12.2023 на її підставі обвинувальний вирок стосовно ОСОБА_11 , допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме п.2 ч. 7 ст. 474 КПК України.

Як вбачається з рішення Європейського суду з прав людини «Девеер проти Бельгії» від 27.02.1980, держава та її судові органи зобов?язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду.

На підставі ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам КПК України та/або закону і у разі якщо умови угоди суперечать зазначеним вимогам та не відповідають інтересам суспільства, на підставі п. п. 1, 2 ч. 7 ст. 474 КПК України, відмовляє в затвердженні угоди.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним, обвинуваченим може бути оскаржений прокурором в апеляційному порядку виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з ч. 3 ст. 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Згідно з ч. 2 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду на підставі угоди суд апеляційної інстанції, крім рішень, передбачених п. п. 1 - 5 ч. І цієї статті, має право скасувати вирок і направити кримінальне провадження до суду першої інстанції для проведення судового провадження у загальному порядку, якщо угода була укладена під час судового провадження.

За цих обставин вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону, а справа поверненню до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись статтею 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу начальника Міжгірського відділу Хустської окружної прокуратури ОСОБА_9 , задовольнити.

Вирок Міжгірського районного суду від 19 грудня 2023 року у справі за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: