УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 766/5312/21

провадження № 51 - 311 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Херсонського міськрайонного суду Херсонської області від 09 серпня 2024 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_4 ,

встановив:

Ухвалою Херсонського міськрайонного суду Херсонської області від 09 серпня 2024 року ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК) у зв`язку з примиренням винного з потерпілим. Кримінальне провадження - закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Речові докази: автомобіль Mercedes-Benz S 420, реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 на зазначений автомобіль - повернуто ОСОБА_4 .

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року вказану ухвалу місцевого суду залишено без змін.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду в частині вирішення питань про стягнення процесуальних витрат та долі речових доказів.

Свої доводи мотивує тим, що залишаючи без змін ухвалу місцевого суду, якою звільнено ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК та закрито кримінальне провадження відносного нього на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, апеляційний суд безпідставно не постановив рішення щодо процесуальних витрат, які мають бути стягнуті з ОСОБА_4 на користь держави та не вирішив питання про долю речового доказу (атомобіль Mercedes-Benz S 420), який підлягав поверненню власнику ОСОБА_5 .

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи та дослідивши долучені до скарги копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до приписів статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Висновок суду про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК на підставі ст. 46 КК у зв`язку із примиренням винного з потерпілим та закриття кримінального провадження відносного нього у касаційній скарзі не оспорюється.

Натомість у касаційній скарзі ставиться питання щодо порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні питання про речові докази та процесуальні витрати.

За положеннями ч. 1 ст. 285 КПК особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно вимог ст. 46 КК особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

У разі згоди особи на завершення кримінального провадження без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона.

За приписами ч. 2 ст. 124, ч.1 ст. 126 КПК та з урахуванням правових позицій Верховного Суду ( постанова від 29 вересня 2021 року у справі №342/1560/20 та від 01 лютого 2024 року у справі № 930/497/23) при закритті кримінального провадження з нереабілітуючої обставини, з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Як вбачається з оскаржуваних рішень, суд першої інстанції звільнив ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК та закрив кримінальне провадження №0002785 щодо нього на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК. При цьому місцевий суд не мав можливості вирішити питання щодо процесуальних витрат, оскільки вказані матеріали кримінального провадження не містили документального підтвердження понесених витрат на залучення експертів, а прокурором не надавалися суду ні висновки експертиз, ні довідки чи інші документи, які підтверджували б розмір понесених витрат.

До того ж судом небезпідставно було вказано, що обвинувальний акт не є документом, який підтверджує розмір витрат понесених на проведення експертизи.

Переглянувши ухвалу місцевого суду в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційної скарги прокурора, які є аналогічними доводам касаційної скарги та, вказавши відповідні мотиви, обґрунтовано залишив ухвалу місцевого суду без змін, зазначивши в своїй ухвалі підстави прийняття такого рішення.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Як вбачається з оскаржуваного судового рішення, колегією суддів апеляційного суду відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про залучення на стадії апеляційного розгляду до матеріалів справи та дослідження довідок про витрати на проведення експертиз, оскільки прокурором не було наведено переконливих доводів про те, що існували обставини, які б перешкодили стороні обвинувачення надати зазначені довідки в суді першої інстанції.

Водночас апеляційним судом роз`яснено прокурору, що питання про розподіл процесуальних витрат, може бути вирішене відповідно до положень ч. 5 ст. 534 КПК.

Крім того, аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора в частині вирішення долі речових доказів, колегія суддів апеляційного суду врахувала, що прокурор ОСОБА_6 просила скасувати арешт автомобіля, який був накладений ухвалою слідчого судді від 10 грудня 2020 року, при цьому не надала вказану ухвалу слідчого судді та зазначила, що автомобіль під час досудового розслідування був переданий обвинуваченому ОСОБА_4 під розписку. Тобто, те що речовий доказ має бути переданий іншій особі, прокурор під час судового засідання в місцевому суді не вказувала.

До того ж, ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 09 серпня 2024 року не вирішено передати автомобіль обвинуваченому, всупереч твердженням прокурора, а вказано, що автомобіль Mercedes-Benz S 420, реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 на зазначений автомобіль - вважати повернутими ОСОБА_4 .

З вказаним висновком апеляційного суду погоджується і колегія суддів касаційного суду.

Слід зазначити, що у разі наявності спору про належність речового доказу, зокрема про встановлення фактичного власника майна, вказане питання може бути вирішено в порядку цивільного судочинства.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би були підставами для скасування судових рішень колегією суддів не встановлено, а тому касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Херсонського міськрайонного суду Херсонської області від 09 серпня 2024 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3