Провадження № 1-кп/932/964/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про продовження запобіжного заходу

18 лютого 2025 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпро обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001220 від 30.09.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Павлоград, Дніпропетровської області, з середньою освітою, не одруженого, неповнолітніх дітей не має, офіційно не працевлаштованого, судимого 17.04.2024 Павлоградським міським судом Дніпропетровської області за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 190, 75, 76 КК України до 5 років позбавлення волі зі звільненням від покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку 3 роки, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , за ч.2 ст. 15, ч.1, ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України.

Під час судового розгляду у зв`язку зі спливом строку раніше застосованого до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою прокурором заявлено клопотання про його продовження. Обгрунтовуючи клопотання, прокурор посилається на продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які враховувалися при обранні ОСОБА_5 запобіжного заходу. Аргументами на користь своєї позиції прокурор наводить особливу тяжкість інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких, за вчинення якого у разі доведеності вини обвинуваченому загрожує від 7 до 15 років позбавлення волі, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків та будь-яких інших стримуючих факторів, що може спонукати його до переховування від суду з метою уникнення покарання.

На думку прокурора, не виключеним є і ризик можливого незаконного впливу на ще не допитаних судом свідків, яких обвинувачений знає особисто і підтримував з ними певні стосунки, та, крім того, вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, так як офіційного працевлаштування та джерела доходу він не має, був раніше судимий за вчинення інших корисливих злочинів. Вважаючи, що будь-який інший з більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання покладених на обвинуваченого обов`язків, прокурор просить продовжити йому строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

Обвинувачений ОСОБА_5 при вирішенні клопотання прокурора покладався на розсуд суду. Захисник ОСОБА_4 вважав наведені прокурором ризики недоведеними і просив змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Надавши оцінку доводам клопотання, запереченням сторони захисту та дослідивши обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора, виходячи з такого.

Згідно ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

Відповідно до ч. 3 ст.331КПК України суд під час судового розгляду до спливу продовженого строку зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. За наслідками розгляду цього питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Підставою для продовження строку тримання під вартою, відповідно до ст.199 КПК України, є обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові, які виправдовують тримання особи під вартою.

Обговорюючи питання продовження існування ризиків з числа передбачених ст.177 КПК України, на які вказувала прокурор, та неможливість їх усунення у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання обвинуваченого під вартою, суд враховує тяжкість інкримінованого обвинуваченому злочину, суспільно-небезпечний характер вчиненого ним діяння, його соціальні та сімейні зв`язки, відсутність офіційного і сталого джерела доходу, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим, стадію судового провадження і доходить висновку про доцільність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, так як ризики, які були підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зникли і продовжують існувати.

Доводи сторони захисту про недоведеність прокурором ризиків та можливість забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого шляхом застосування до нього домашнього арешту є непереконливими. До того ж, Кримінальний процесуальний Кодекс України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні, оскільки під поняттям «ризик» слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, що прокурором цілком доведено. Тому підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 315, 331, КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням його в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» по 18 квітня 2025 року включно.

В задоволенні клопотання сторони захисту щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт відмовити. Ухвала суду щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення і може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту проголошення, а особою, яка тримається під вартою, з моменту отримання копії ухвали.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та направити начальнику ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» для виконання.

Резолютивна частина ухвали проголошена 18 лютого 2025 року, повний текст ухвали оголошено 19 лютого 2025 року.

Суддя ОСОБА_1