Провадження № 1-кп/643/141/25
Справа № 643/7941/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2025 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002210 від 25.06.2023, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Локня Локнянського району Псковської області, громадянина України, із середньою освітою, який офіційно не працевлаштований, одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий: 03.11.2015 Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці; 15.06.2018 Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 185 КК України до арешту на строк 4 місяці; 10.09.2020 Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 2, ч. 3 ст. 185 КК України, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; 12.04.2021 Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185 КК України, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, звільнений умовно-достроково 18.07.2022 на невідбутий строк 10 місяців 25 днів

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України

ВСТАНОВИВ

Обвинувачення, визнане судом доведеним

ОСОБА_4 (обвинувачений) 25.06.2023, приблизно о 13 годині 20 хвилин, точного часу не встановлено, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в період дії воєнного стану, який введено 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022, строк дії якого продовжено Указом Президента України від 01.05.2023 № 254/2023 з 20.05.2023 на 90 діб, прийшов до приміщення прийому вторинних матеріалів, що розташоване за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, 13-А, з метою здачі вторинних матеріалів. В момент, коли працівник прийому вторинних матеріалів ОСОБА_6 дістав кошти для розрахунку, у ОСОБА_4 виник раптовий злочинний протиправний умисел, направлений на відкрите заволодіння чужим майном.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи повторно, з раптово виниклим умислом, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер вчинюваного діяння, бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, підійшов зі спини до ОСОБА_6 та вихопив у нього з правої руки кошти в сумі 5000,00 грн.

Після цього ОСОБА_4 з місця вчинення злочину втік та розпорядився викраденим майном, а саме коштами в сумі 5000,00 грн., на власний розсуд.

В результаті протиправних дій ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_6 було завдано матеріальну шкоду у розмірі 5000,00 грн.

Стаття Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений

Розглядаючи кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

В ході судового розгляду кримінального провадження обвинувачений свою вину у вчиненні вказаного вище кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, щиро розкаявся. Не заперечував фактичні обставини справи, викладені вище, а також розмір викраденого майна. Підтвердив вчинення ним вищезазначеного злочину за обставин, вказаних вище, надавши відповідні пояснення. Зазначив, що в обвинувальному акті правильно зазначені час, спосіб, місце та інші обставини вчиненого ним кримінального правопорушення. Показав, що по закінченні досудового розслідування в повному обсязі ознайомився з матеріалами кримінального провадження і не заперечує висновки експертиз та інші докази, зібрані в ході досудового розслідування. Також пояснив, що показання надає добровільно, будь-яке фізичне або психологічне насильство до нього не застосовувалось. Зазначив, що розуміє наслідки розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. Показав, що після ухвалення вироку бажає мобілізуватись до Збройних Сил України.

Потерпілий ОСОБА_6 у судове засідання 21.04.2025 не з`явились, надав заяву, згідно з якою просив розглядати кримінальне провадження за його відсутності, цивільний позов підтримав у повному обсязі.

Як зазначено Європейським судом з прав людини, ані текст, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі за вільним власним його або її бажанням відмовлятися, прямо або автоматично, від права на гарантії справедливого судового розгляду. Проте така відмова повинна, якщо вона є, бути ефективною для цілей Конвенції, бути встановлена однозначно і повинні бути застосовані мінімальні гарантії, які відповідають її важливості (Pfeifer та Plankl проти Австрії, § 37). Крім того, вона не повинна суперечити жодному важливому інтересу суспільства (Ермі проти Італії [ВП], § 73; Сейдович проти Італії [ВП], § 86; Дворскі проти Хорватії [ВП], § 100). «Право на судовий розгляд» не є абсолютним ані у кримінальному, ані у цивільному процесі. Воно має встановлені обмеження (Девеєр проти Бельгії, § 49; Карт проти Туреччини [ВП], § 67).

Ураховуючи обставини даної кримінальної справи, позицію обвинуваченого та участь у кримінальному провадженні його захисника, суд приходить до висновку, що у цій справі дотримані необхідні та достатні гарантії справедливого судового розгляду і відмова обвинуваченого від дослідження доказів у повному обсязі не суперечить завданням кримінального провадження та жодним важливим інтересам суспільства.

Ураховуючи наведене, визнання обвинуваченим своєї вини, неоспорення ним фактичних обставин справи, суд зі згоди всіх присутніх учасників судового розгляду вирішив не досліджувати всі докази щодо обставин скоєння обвинуваченим вказаного вище кримінального правопорушення та розглянув справу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особистість. Наслідки розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, учасникам судового провадження роз`яснено.

Призначення покарання

Дані про особу обвинуваченого

Обвинувачений офіційно не працевлаштований, одружений, дітей не має, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше неодноразово судимий.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання

У судовому засіданні обвинувачений щиро розкаявся, вину визнав у повному обсязі.

Враховуючи наведене, а також позицію обвинуваченого під час судового провадження, обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, суд у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України визнає його щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, суд на підставі п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України визнає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Застосовне законодавство та релевантна судова практика

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Верховним Судом неодноразово зазначалось, що заходи примусу повинні ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства (постанови від 31.01.2023 у справі № 759/6139/22, від 27.10.2022 у справі № 546/526/18, від 30.11.2022 у справі № 379/1657/18).

Мотиви призначення покарання

Сторона обвинувачення та сторона захисту, кожна окремо, просили призначити обвинуваченому покарання у виді мінімальної санкції статті, яка передбачає відповідальність за вчинений обвинуваченим злочин, а саме у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Враховуючи тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке не є особливо тяжким злочином та не пов`язане з насильством, особу винного, який щиро розкаявся у скоєному, доводи обвинуваченого щодо бажання після ухвалення вироку мобілізуватись до Збройних Сил України, позицію сторони обвинувачення та сторони захисту, а також засади диспозитивності кримінального провадження, суд приходить до висновку, що покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно з ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 27.06.2023 та протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 25.06.2023, обвинувачений фактично затриманий та взятий під варту 25.06.2023.

Обвинувачений у судовому засіданні підтвердив, що фактично затриманий 25.06.2023.

Ураховуючи наведене, суд відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховує обвинуваченому в строк покарання строк попереднього ув`язнення, починаючи з 25.06.2023 і до набрання вироком законної сили, виходячи із співвідношення, згідно з яким одному дню тримання під вартою (попереднього ув`язнення) відповідає один день позбавлення волі.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом під час ухвалення вироку

Щодо запобіжного заходу

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 27.06.2023 відносно обвинуваченого застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Вказаний запобіжний захід в подальшому неодноразово продовжувався Московським районним судом м. Харкова.

Прокурор просила продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого.

Відповідно до ст. 374 КПК України суд у вироку в тому числі зазначає рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу, який має застосовуватись до обвинуваченого до набрання вироком законної сили, суд керується таким.

Згідно з ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Обвинувачений згідно даного вироку визнаний винним у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, йому призначено покарання у виді позбавлення волі, яке виконується реально.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених, зокрема, в постановах Верховного Суду від 20.06.2019 у справі № 166/313/17, від 13.08.2020 у справі № 674/1202/19, від 27.02.2019 у справі № 0503/10653/2012, усвідомлення імовірності визнання вини особи за висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та є підставою для тримання особи під вартою.

У рішенні від 26.01.1993 у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Враховуючи, що обвинувачений згідно даного вироку визнається винним у вчиненні тяжкого корисливого злочину та йому призначене покарання, яке належить відбувати реально, а також дані про особу обвинуваченого, суд приходить до висновку щодо доведеності ризиків, зокрема ризику переховування обвинуваченого через тиск тягаря можливого відбування покарання, та неможливості запобігання вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Також суд приходить до висновку, що інтереси суспільства у забезпеченні виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховування, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Враховуючи наведене, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, попередження переховування від суду, суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо обвинуваченого залишити обраний раніше, а саме тримання під вартою.

Щодо цивільного позову

Потерпілим ОСОБА_6 пред`явлений цивільний позов, згідно з яким він просить стягнути з обвинуваченого на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 2200,00 грн.

Обвинувачений цивільний позов визнав у повному обсязі та зазначив, що планує відшкодувати потерпілому завдану шкоду.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 02.09.2020 по справі № 0306/7567/12, коли нормами кримінально-процесуального закону відповідну ситуацію прямо не передбачено, є необхідним та можливим застосування аналогії права. Зазначена можливість встановлена частиною 6 статті 9 КПК, згідно з якою коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються встановлені частиною першою статті 7 КПК загальні засади кримінального провадження. Однією з таких засад є законність, що включає обов`язок суду, як і інших органів державної влади, неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу та інших актів законодавства.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За таких обставин, враховуючи, що визнання обвинуваченим цивільного позову не суперечить закону та засадам диспозитивності кримінального судочинства, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе прийняти визнання обвинуваченим цивільного позову та задовольнити вказаний позов у повному обсязі.

Щодо інших питань

Питання про процесуальні витрати в розмірі 21030,24 грн., пов`язані з проведенням експертизи, суд вирішує у відповідності до ст. 124 КПК України.

Питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 128-129, 369-371, 373-377 КПК України

УХВАЛИВ

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з дати набрання вироком законної сили. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 , починаючи з 25.06.2023 і до набрання вироком законної сили, виходячи із співвідношення, згідно з яким одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити обраний раніше - у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

Цивільний позов ОСОБА_6 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 2200,00 грн. (дві тисячі двісті гривень).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення експертизи в розмірі 21030,24 грн. (двадцять одна тисяча тридцять гривень двадцять чотири копійки).

Скасувати арешт, накладений згідно з ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 30.06.2023 року на грошові кошти в сумі 2800,00 грн.

Речові докази, а саме грошові кошти в сумі 2800,00 грн., передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 вважати повернутими законному володільцю.

Скасувати арешт, накладений згідно з ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 29.06.2023 року на наступне майно: в`єтнамки з написом «Jack Jones», пакет з металобрухтом.

Речові докази, а саме в`єтнамки з написом «Jack Jones», пакет з металобрухтом, передані на зберігання до камери зберігання речових доказів ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області - повернути законному володільцю ОСОБА_4 .

Речові докази, а саме DVD-R диски, приєднані до матеріалів кримінального провадження зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Документи, приєднані до матеріалів кримінального провадження зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд міста Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для ОСОБА_4 строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1