Справа №751/407/25
Провадження №1-кп/751/143/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

у складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 0003656 від 13 листопада 2024 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Чернігова, українки, громадянки України, із загальною середньою освітою, неодруженої, офіційно не працевлаштованої, маючої на утриманні малолітнього сина, 2016 року народження, зареєстрованої за адресою:

АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою:

АДРЕСА_2 , раніше судимої: - вироком Новозаводського районного суду міста Чернігова від 08 липня 2016 року за

ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень;

- вироком Новозаводського районного суду міста Чернігова від 31 жовтня 2017 року за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільненої від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю

2 роки; - вироком Новозаводського районного суду міста Чернігова від

20 липня 2018 року за ч. 2 ст. 307, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 2 місяці з конфіскацією майна, звільненої 03 липня 2024 року по відбуттю строку покарання, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

27 жовтня 2024 року приблизно о 21 годин 15 хвилин ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, введеного на всій території України Указом Президента України «Про введення воєнного стану» від 24 лютого 2022 року № 654/2022, який неодноразово продовжувався і діє на теперішній час, перебуваючи на території ділянки місцевості, прилеглій до будинку № 22 по вул. Любецькій в м. Чернігові, схопила неповнолітню ОСОБА_6 за руку та відтягла її далі від узбіччя дороги, де, тримаючи неповнолітню потерпілу за волосся, повалила її на землю та завдала їй два удари ногою в ділянку правого коліна. Після чого, ОСОБА_4 зірвала з шиї неповнолітньої ОСОБА_6 золотий ланцюжок вагою 1,52 грама, довжиною 45 см, 585 проби, вартістю 5 801 гривня 40 копійок, з підвіскою у вигляді хрестика вагою 1 грам, 585 проби, вартістю 3 596 гривень 80 копійок, а всього відкрито викрала майна на загальну суму 9 398 гривень 20 копійок, чим заподіяла потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.

Неповнолітня потерпіла ОСОБА_6 та її законний представник ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду кримінального провадження, у судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви про проведення судового провадження за їх відсутності, цивільний позов подавати наміру не мають, а тому, заслухавши позиції сторін кримінального провадження, суд прийняв рішення про проведення судового розгляду за відсутності неповнолітньої потерпілої та її законного представника.

У матеріалах кримінального провадження міститься розписка ОСОБА_6 від 26 грудня 2024 року про те, що вона отримала від слідчого викрадений у неї золотий ланцюжок.

У судовому засіданні захисник також надав квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки № 0138 про переказ 04 лютого 2025 року захисником ОСОБА_5 законному представнику неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 3 600 гривень на відшкодування вартості хрестика, зазначеної у висновку судової товарознавчої експертизи від

28 жовтня 2024 року № 1232/24-24.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, визнала повністю та беззаперечно підтвердила обставини кримінального провадження, зокрема надала показання про те, що 27 жовтня 2024 року приблизно о 21 годині вона йшла з магазину «АТБ» і біля будинку № 22 по вул. Любецькій в м. Чернігові на тротуарі побачила дівчинку. Маючи корисливий мотив та бажаючи заволодіти чужим майном, вона без будь-яких розмов схопила дівчинку за руку, відвела далі на узбіччя, де двічі вдарила її у коліно, після чого забрала золотий ланцюжок з хрестиком, який вранці здала до ломбарду на 1 500 гривень. Зазначила, що все відбулося дуже швидко.

Обвинувачена ОСОБА_4 також вказала, що щиро розкаюється у вчиненому і просить пробачення у неповнолітньої ОСОБА_6 , шкоду останній відшкодовано. Крім того, ОСОБА_4 зазначила, що в майбутньому стане на шлях виправлення, більше не буде вчиняти протиправних дій та докладе зусиль для пошуку роботи.

Враховуючи те, що обвинувачена та інші учасники процесу не оспорюють обставини кримінального провадження і судом встановлено, що обвинувачена правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності позиції останньої, за згодою всіх учасників процесу, суд провів судовий розгляд справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченої, дослідженням процесуальних документів щодо руху кримінального провадження, доказів на підтвердження процесуальних витрат і речових доказів, а також матеріалів, що характеризують особу обвинуваченої, визнавши недоцільним дослідження інших доказів у кримінальному провадженні. Судом роз`яснено учасникам судового провадження, що у цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому розгляд кримінального провадження проводився щодо обвинуваченої ОСОБА_4 в межах пред`явленого їй обвинувачення. За встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає повністю доведеною винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Таким чином, умисні дії ОСОБА_4 , які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому в умовах воєнного стану, суд кваліфікує за ч. 4 ст. 186 КК України.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Європейський Суд з прав людини також неодноразово зазначав у своїх рішеннях про те, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, конкретні обставини його вчинення, дані про особу ОСОБА_4 , яка неодноразово раніше судима, відбувала покарання у виді позбавлення волі за вчинення тяжкого умисного злочину, після звільнення з місць позбавлення волі 03 липня 2024 року через незначний проміжок часу 27 жовтня 2024 року вчинила новий умисний корисливий тяжкий злочин, має на утриманні малолітню дитину сина, ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працевлаштована, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря-нарколога і 20 серпня 2024 року зверталась за допомогою з приводу діагнозу: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності.

Встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного призначення покарання, тому суду необхідно всебічно досліджувати матеріали провадження щодо наявності таких обставин і у вироку наводити мотиви прийнятого рішення.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також добровільне відшкодування завданих збитків.

Так, щире каяття засвідчує критичну оцінку винним вчиненого ним злочину, співчуття до потерпілих, прагнення зменшити негативні наслідки його протиправної поведінки. Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

У судовому засіданні ОСОБА_4 повністю визнала свою провину і розкаялася і вчиненому, надавши критичну оцінку своїй поведінці, а також вказала на вжитті заходи щодо відшкодування завданих збитків, що в свою чергу свідчить про бажання виправити наслідки вчиненого.

Під активним сприянням розкриттю злочину необхідно вважати надання добровільної допомоги органам досудового розслідування будь-яким чином, зокрема таким, як повідомлення правоохоронним органам невідомих їм обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття співучасників, надання допомоги в їх затриманні, добровільна видача знарядь та засобів вчинення злочину, майна здобутого злочинним шляхом або ж допомога у розшуку цього майна.

Обвинувачена ОСОБА_4 у судовому засіданні вказала про те, що після затримання вона детально розповіла про вчинене нею кримінальне правопорушення, у тому числі в ході проведення слідчого експерименту.

Про добровільне відшкодування заподіяної шкоди свідчать наявні в матеріалах кримінального провадження заяви неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 та її законного представника ОСОБА_7 , а також квитанція до платіжної інструкції на переказ готівки № 0138 про переказ

04 лютого 2025 року захисником ОСОБА_5 законному представнику неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 3 600 гривень на відшкодування вартості хрестика.

Відповідно до ст. 67 КК України обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_4 , суд визнає рецидив злочинів.

Так, ОСОБА_4 неодноразово раніше судима, останній раз вироком Новозаводського районного суду міста Чернігова від 20 липня 2018 року за

вчинення умисного тяжкого злочину, будучи звільненою 03 липня 2024 року по відбуттю строку покарання, 27 жовтня 2024 року знову вчинила тяжкий умисний злочин.

За даними досудової доповіді Новозаводського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Чернігівській області від 31 січня 2025 року існують дуже високі ризики повторного вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення та її небезпеки для суспільства.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила кримінальне правопорушення, залежно від особливостей цього кримінального правопорушення і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Частиною першою ст. 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене

статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Враховуючи наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданих збитків, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, а також особу обвинуваченої і її ставлення до вчиненого, суд вважає, що зазначені обставини істотно знижують ступінь тяжкості кримінального правопорушення, тобто характеризують саме вчинений тяжкий злочин, а не тільки особу винної, а тому вбачає підстави для застосування положень ст. 69 КК України і призначення ОСОБА_4 покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 4 ст. 186 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

Разом з тим, враховуючи всі зазначені вище обставини кримінального провадження в сукупності, суд вважає, що виправлення та попередження вчинення обвинуваченою нових кримінальних правопорушень неможливо без реального відбування покарання, таке виправлення на переконання суду можливо лише в умовах ізоляції від суспільства. За таких обставин, суд не вбачає підстав для звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Зарахування строку попереднього ув`язнення обвинуваченій

ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили слід вирішити відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення судової товарознавчої експертизи підлягають стягненню з обвинуваченої на користь держави.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 50, 65-67, 69, 186 КК України, статтями 2, 94, 100, 302, 368-371, 373-374, 376, 381-382, 392-395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого

ч. 4 ст. 186 КК України, та призначити їй покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без зміни.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк покарання ОСОБА_4 зарахувати попереднє ув`язнення з 24 грудня 2024 року (момент фактичного затримання) по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення судової товарознавчої експертизи від 28 жовтня 2024 року № 1232/24-24 у сумі 1 514 гривень 56 копійок.

Речові докази у кримінальному провадженні:

-золотий ланцюжок вагою 1,57 грама, 585 проби, який був переданий потерпілій на відповідальне зберігання, залишити неповнолітній потерпілій ОСОБА_6 за належністю;

-зимові черевики з боковими різнокольоровими вставками та шкіряну куртку чорного кольору зі вставками з хутра на рукавах, які були передані ОСОБА_4 на відповідальне зберігання, залишити ОСОБА_4 за належністю.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду через Новозаводський районний суд міста Чернігова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1