Справа № 738/785/25
№ провадження 1-в/738/152/2025
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2025 року м. Мена

Менський районний суд Чернiгiвської областi в складi:

суддi - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Державною установою «Менська виправна колонія (№91)» клопотання засудженого ОСОБА_2 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_3

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_2

В С Т А H О В И В:

Суть питання, що вирішується ухвалою.

Засуджений ОСОБА_2 звернувся до Менського районного суду Чернігівської області з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, яке мотивоване тим, що він засуджений вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 квітня 2024 року за ч.4 ст.402 КК України до 2 років позбавлення волі, відбуває покарання в ДУ «Менська ВК (№91)», де характеризується позитивно, стягнень не має, працевлаштований, має заохочення, бере участь у реалізації програм диференційованого впливу на засуджених «Правова освіта», на даний час відбув більше 2/3 частини призначеного судом покарання, вважає, що своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, просить застосувати до нього пільгу у вигляді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Виклад позиції учасників судового розгляду.

Засуджений ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав клопотання, посилаючись на викладені в ньому обставини, просив його задовольнити.

Представник Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч.5 ст.539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Прокурор в судовому засіданні висловив думку про передчасність застосування до засудженого ОСОБА_2 пільги у вигляді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки останній лише стає на шлях виправлення, але не довів свого виправлення.

Встановлені судом обставини.

Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 квітня 2024 року ОСОБА_2 засуджений за ч.4 ст.402 КК України, із застосуванням ст.62, 69 КК України, до 2 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_2 обчислюється з 07 вересня 2023 року.

Отже, на час розгляду клопотання засуджений ОСОБА_2 відбув 2/3 частини призначеного судом покарання.

З характеристики засудженого від 10 березня 2025 року та матеріалів особової справи, вбачається, що засуджений ОСОБА_2 перебуває в місцях позбавлення волі з 07 вересня 2023 року.

За час перебування в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» порушень режиму утримання не допускав, розпорядку дня дотримувався, до суспільно корисної праці не залучався, заохочень та стягнень не мав.

З 10 червня 2024 року відбуває покарання в ДУ «Менська ВК (№91)», де розпорядок дня виконує, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, на профілактичних обліках не перебуває. Після розподілу з ДКДіР бажання працевлаштуватися не виявляв. З 25 червня 2024 року до 01 липня 2024 року та з 23 жовтня 2024 року по даний час на підставі поданої заяви засудженого та договору цивільно-правового характеру працевлаштований на дільниці по виготовленню МПП, де за дотримання правил поведінки, сумлінне виконання обов`язків робітника дільниці 17 лютого 2025 року отримав заохочення у вигляді подяки. Заходи виховного та культурно-масового характеру, які проводяться в установі та відділенні, відвідує, реагує на них посередньо. Бере участь у реалізації програми диференційованого впливу на засуджених «Фізкультура та спорт», яку намагається виконувати.

Рішенням комісії Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» (протокол №1 від 16 січня 2025 року) засудженому ОСОБА_2 відмовлено в застосуванні до нього ст.81 КК України, оскільки останній не довів своє виправлення, рішення прийнято одноголосно. Засуджений був ознайомлений з вищевказаним рішенням комісії та порядком його оскарження, рішення не оскаржував.

На час прийняття рішення про відмову в застосуванні пільги, передбаченої ст.81 КК України, комісією ДУ «Менська ВК(№91)» було враховано характеристику засудженого ОСОБА_2 , затверджену начальником ДУ «Менської ВК (№91)» ОСОБА_5 16 січня 2025 року, з якої вбачається, що засуджений за час відбування покарання в установі характеризується посередньо, розпорядок дня установи виконує, після розподілу з ДКДіР бажання працевлаштуватися не виявляв. З 25 червня 2024 року до 01 липня 2024 року та з 01 листопада 2024 року до 30 листопада 2024 року був працевлаштований на дільниці по виготовленню МПП, де до роботи ставився посередньо, не заохочувався, на час складання характеристики не працевлаштований, заходи виховного та культурно-масового характеру, які проводяться у відділенні відвідує, реагує на них посередньо.

Судом встановлено, що після відмови в застосуванні пільги, передбаченої ст. 81 КК України, засуджений ОСОБА_2 17 лютого 2025 року отримав заохочення у вигляді подяки за дотримання правил поведінки та сумлінне ставлення до обов`язків робітника дільниці по виготовленню МПП.

Згідно з висновком щодо ступеня виправлення засудженого, складеного щодо ОСОБА_2 , який доданий до клопотання засудженого, з використанням матеріалів особової справи та підсистеми «КАСАНДРА», отриманим внаслідок аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженого, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики засудженого, підсумкової оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи, засуджений отримав 78 бали, що вказує на те, що він став на шлях виправлення (довів свого виправлення) та може бути представлений до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або умовно-дострокового звільнення.

Мотиви, з яких суд виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керується.

Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, при цьому фактично відбув необхідну частину призначеного судом покарання.

З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.

Пленум Верховного Суду України у постанові № 2 від 26 квітня 2002 року „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким орієнтує суди нижчих ланок на те, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.

Сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Сумлінне ставлення до праці насамперед передбачає, що особа бере участь у суспільно-корисній праці та добросовісно виконує трудові обов`язки, покращує кількісні та якісні показники виконуваної роботи, підвищує виробничу кваліфікацію, бережно ставиться до обладнання та інструментів, дотримується правил охорони праці та техніки безпеки.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Застосування до засудженого умовно - дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто, не є обов`язком суду, а є правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання.

Отже, з положень статті 81 КК України вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.

Висновок суду про те, що засуджений довів своє виправлення повинен ґрунтуватися не на характеристиці особи, за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування умовно-дострокового звільнення, або розгляду клопотання, а на даних за увесь час відбування покарання або принаймі протягом значної частини цього строку.

Дотримання порядку та умов відбування покарання, добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є його обов`язком відповідно до ст.9 КВК України.

Отже, сама по собі лише належна поведінка, яка полягає у недопущенні порушень режиму утримання, не може бути вирішальним фактором на користь умовно-дострокового звільнення, вона має бути поєднана із сумлінним ставленням до праці в сукупності.

Рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого належить до дискреційних повноважень суду та вирішується індивідуально у кожному конкретному випадку, у зв`язку з чим суд зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення засудженого за весь період відбування покарання, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особи засудженого в цілому.

З наявної в матеріалах справи характеристики та матеріалів особової справи засудженого вбачається, що засуджений ОСОБА_2 відбуває покарання за вчинення тяжкого злочину у ДУ «Менська виправна колонія (№91)» з 10 червня 2024 року, де розпорядку дня дотримується, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, на профілактичних обліках не перебуває, після розподілу з дільниці КДіР бажання працевлаштуватися не виявляв, постійно працює лише з 23 жовтня 2024 року, до роботи ставиться добре, за дотримання правил поведінки, сумлінне ставлення до виконання покладених на нього обов`язків 17 лютого 2025 року отримав одне заохочення.

Також в матеріалах особової справи містяться відомості про те, що на попередніх комісіях установи протоколом №13 від 16 липня 2024 року та протоколом №22 від 17 вересня 2024 року ОСОБА_2 було відмовлено в застосуванні пільг, передбачених статтями 100 та 101 КВК України та статтею 82 КК України, оскільки засуджений відповідно не стає та не став на шлях виправлення.

Згідно з витягом з рішення комісії установи з питань застосування пільг до засуджених комісією одноголосно було відмовлено ОСОБА_2 в застосуванні пільги, передбаченої ст. 81 КК України (протокол №1 від 16 січня 2025 року).

На думку суду, отримання після рішення комісії одного заохочення у лютому 2025 року, не може свідчити, що засуджений протягом такого короткого проміжку часу довів своє виправлення та заслуговує на умовно-дострокове звільнення, оскільки висновок суду про те, що засуджений довів своє виправлення повинен ґрунтуватися не на характеристиці особи, за період, що безпосередньо передує розгляду клопотання, а на даних за увесь час відбування покарання або принаймі протягом значної частини цього строку.

З приводу висновку щодо ступеня виправлення засудженого, відповідно до якого засуджений ОСОБА_2 отримав 78 бали, то, на думку суду, такий висновок є лише підставою для представлення його до умовно-дострокового звільнення або заміни йому невідбутої частини покарання більш м`яким, а не безумовною підставою для задоволення такого клопотання.

Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку, що позитивні зміни в поведінці засудженого, дотримання ним розпорядку дня, відсутність стягнень та отримання одного заохочення у лютому 2025 року свідчать про те, що останній став на шлях виправлення, але не доводять його виправлення та готовність до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві за межами установи.

Враховуючи зазначені вище обставини в сукупності, а також враховуючи те, що процес виправлення та перевиховання засудженого має бути стабільним та послідовним, суд приходить до висновку про передчасність заявленого клопотання, оскільки відсутні підстави однозначно стверджувати про виправлення засудженого ОСОБА_2 , а також переконливі дані про те, що процес його виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі, а відбутий ним строк покарання хоч формально і узгоджується з вимогами ст. 81 КК України, проте в даному випадку є недостатнім для об`єктивного висновку щодо виправлення останнього.

Керуючись ст. 81 КК України, статтями 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_2 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення, а засудженим в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали.

Повний текст ухвали виготовлений 21 квітня 2025 року.

Суддя ОСОБА_1