ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/1268/23 Номер провадження 11-кп/814/525/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000190 від 06.06.2023 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 29 вересня 2023 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Донецьк, громадянина України, із неповною середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-02 червня 1999 року вироком Семенівського районного суду Чернігівської області за ч. 2 ст. 229-6 КК України 1960 року з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки; на підставі статті 45 КК України 1960 року звільнений від відбування покарання з випробування та іспитовим строком тривалістю 1 рік, штраф в розмірі 200 грн.;

-28 липня 2000 року вироком Семенівського районного суду Чернігівської області за ч. 2 ст. 140 КК України 1960 року з призначенням покарання у виді 2 років позбавлення волі з конфіскацією 1/3 майна, на підставі ст. 43 КК України 1960 року остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців; звільнений 07 серпня 2001 року умовно-достроково;

-25 січня 2002 року вироком Семенівського районного суду Чернігівської області за ч. 2 ст. 185 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки; 09 жовтня 2004 року звільнений з відбуттям строку покарання;

-07 грудня 2006 року вироком Семенівського районного суду Чернігівської області за ч. 1 ст. 162 КК України з призначенням покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки; на підставі статті 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком тривалістю 1 рік;

-12жовтня 2007року вироком Семенівського районного суду Чернігівської області за ч. 3 ст. 185 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі статті 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком тривалістю 1 рік 6 місяців;

-01 листопада 2007 року вироком Семенівського районного суду Чернігівської області за ч. 1 ст. 122 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

-10 вересня 2008 року вироком Семенівського районного суду Чернігівської області за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 305, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309, 70 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією майна; 28 грудня 2012 року звільнений від відбування покарання умовно-достроково;

-19 лютого 2014 року вироком Семенівського районного суду Чернігівської області за ч. 3 ст. 185 КК України з призначенням остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі статті 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 3 роки;

-25 липня 2014 року вироком Семенівського районного суду Чернігівської області за ч. 2 ст. 185, 71 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки і 6 місяців;

-07 жовтня 2014 року вироком Семенівського районного суду Чернігівської області за ч. 1 ст. 321, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 310 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років; 13 липня 2018 року покарання змінено на більш м`яке у виді громадських робіт строком на 240 годин;

-14 липня 2022 року вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області за ч. 4 ст. 185 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі статті 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 2 роки;

-02 вересня 2022 року вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області за ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК України з призначенням остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі статті 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням тривалістю 3 роки;

-17 травня 2023 року вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК України з призначенням остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, звільнений від відбування покарання з призначенням іспитового строку тривалістю 3 роки,

- визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 17 травня 2023 року, та остаточно призначено покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено без змін тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з дня набрання вироком законної сили, зарахувавши, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, у строк покарання термін попереднього ув`язнення з 23 червня 2023 року по дату набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі у відповідності до вимог ст.72 КК України.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком суду, 05 червня 2023 року, приблизно о 17 год. 00 хв. ОСОБА_7 маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, перебував за місцем свого проживання, у приміщенні літньої кухні на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_9 , та до якої приїхала її мати ОСОБА_10 . Скориставшись тим, що потерпіла ОСОБА_10 залишила свою сумку з грошима у кімнаті будинку за вказаною вище адресою та покинула територію домоволодіння, ОСОБА_7 діючи таємно, повторно, виходячи з корисливих мотивів, діючи в умовах воєнного стану, затвердженого Законом України № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, який продовжено на підставі Закону України №2738-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 19.05.2023, шляхом вільного доступу, з сумки потерпілої ОСОБА_10 викрав 100 гривень однією купюрою та дві купюри по 100 злотих кожна, що за курсом Національного банку України станом на 05.06.2023 року становить 1748,44 грн., чим завдав потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 1848,44 грн. З місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на суму 1848 грн. 44 коп.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.

На вирок суду обвинуваченим подана апеляційна скарга, в якій просить застосувати до нього ст.69 КК України та дати остаточний строк покарання у вигляді 5(п`яти) років позбавлення волі.,

Позиція учасників провадження.

Обвинувачений підтримав апеляційну скаргу частково , водночас заявив клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п.4-1 ч.1 ст. 284 КПК України.

Прокурор не заперечив проти закриття кримінального провадження.

Мотиви апеляційного суду.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За змістом ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX (далі Закон №3886-ІХ), який набрав чинності 09.08.2024, встановлено, що дії щодо викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян є дрібною крадіжкою, за яку настає відповідальність за ст.51 КУпАП.

Таким чином, відповідно до вказаного Закону, дрібної крадіжкою, за яке передбачене адміністративне стягнення вважається крадіжка, сума викрадення якої не перевищує 2х неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 Податкового кодексу визначено, що податкова соціальна пільга (неподатковий мінімум доходу громадян) дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожиткового мінімуму для працездатної особи на 1 січня 2023 року становить 2684 грн., тобто неоподаткований мінімум доходів громадян становить 1342 грн. на 2023 рік, а 2 неоподаткованих мінімумів (ст. 51 ч.2 КУпАП) становить 2684 грн.

Тобто, з 09.08.2024 сума викраденого майна, яка не перевищує 2х неоподаткованих мінімумів доходів громадян, є дрібною крадіжкою та особа повинна нести відповідальність за відповідною частиною ст. 51 КУпАП.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_11 визнаний судом винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, а саме у вчиненні05 червня 2023 року крадіжки майна потерпілого ОСОБА_10 суму 1848 грн. 44 коп.

Тобто сума викраденого є меншою за 2 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, встановленого законом на 1 січня 2023 року.

Таким чином, внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Пунктом 4-1 частини 1 статті 284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

З огляду на вказане, оскільки Законом України № 3886-ІХ збільшилася сума викраденого, з якої настає кримінальна відповідальність за злочини щодо права власності, то вказані обставини є у даному випадку підставою для закриття кримінального провадження за п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України та проти такого закриття не заперечували учасники провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 479-2 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

Враховуючи викладене, те, що обвинувачений просив закрити кримінальне провадження, клопотання обвинуваченого підлягає задоволенню, апеляційна скарга задоволенню частково, а вирок суду скасуванню із закриттям кримінального провадження на п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 29 вересня 2023 року, щодо ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України та призначення покарання на підставі ч. 1 ст. 71 КК України скасувати та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 17.05.2023 року щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 190 КК України виконувати самостійно.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 у виді тримання під вартою скасувати, звільнивши ОСОБА_7 з-під варти негайно.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з моменту проголошення.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3