Справа № 638/2104/25
Провадження № 1-кс/638/718/25
УХВАЛА

Іменем України

19 лютого 2025 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , за матеріалами досудового розслідування за № 0001977 від 25.09.2024 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 301-1 КК України, про арешт майна,

встановив:

До Дзержинського районного суду м. Харкова надійшло клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , за матеріалами досудового розслідування за № 0001977 від 25.09.2024 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 301-1 КК України, про арешт майна.

Клопотання обґрунтовано тим, що у провадженні СВ ХРУП №3 ГУНП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001977, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.09.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 1 ст. 301-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24.09.2024 року до чергової частини Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області надійшов рапорт начальника УМП ГУНП в Харківській області від 24.09.2024, в якому зазначено, що невстановлена слідством особа, в невизначений проміжок часу, за IP-адресою: НОМЕР_1 , яка належить інтернет-провайдеру "Triolan" м. Харків, одержує доступ до каталогів файлів, які містять відеофайли та відеозображення з ознаками дитячої порнографії.

24.09.2024 року до чергової частини Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області надійшов рапорт начальника УМП ГУНП в Харківській області від 24.09.2024, в якому зазначено, що невстановлена слідством особа, в невизначений проміжок часу, за IP-адресою: НОМЕР_2 , яка належить інтернет-провайдеру "Triolan" м. Харків, одержує доступ до каталогів файлів, які містять відеофайли та відеозображення з ознаками дитячої порнографії.

В ході досудового розслідування встановлено, IP адресу 178.150.88.178, яка належить до інтернет провайдеру ТОВ «Контент Делівері Нетворк» та за допомогою інтернет ресурсу «Icaccops», на комп`ютері користувача зазначеного IP містяться файли «7[JulyJailbait] Pedo 10yo-15yo Relly nude virgin pussy, young teen, incest, schoolteen, nice girl», «JAV CHILD PORN INCEST BRO SIS PEDO NET PINK HOLE Magic CP Child Play Teen Planet Teens Love LOLI Magnet Link TORRENT» та «Video3_414.mp4», які ідентифіковано як відеофайл із зображенням дитячої порнографії. Від юриста ТОВ «Контент ДеліверіНетворк», партнером якого є ТМ «Triolan» була надана інформація про IP адресу 178.150.88.178, а саме, що вказаний ІР адреса використовувалась за адресою: АДРЕСА_1 . В ході слідчих(розшукових) дій було встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який отримав доступ до дитячої порнографії. Також було отримано висновок судової-мистетцтвознавчої експертизи, в якому було вказано, що інформація яка міститься на наданому для дослідження оптичному носії інформації з відеоматеріалами під назвами «7[JulyJailbait] Pedo 10yo-15yo Relly nude virgin pussy, young teen, incest, schoolteen, nice girl», «JAV CHILD PORN INCEST BRO SIS PEDO NET PINK HOLE Magic CP Child Play Teen Planet Teens Love LOLI Magnet Link TORRENT» та «Video3_414.mp4», мають 14.02.2025 року за адресою АДРЕСА_1 було проведено обшук в ході якого було виявлено та вилучено:

1. мобільний телефон Redmi Note 10, IMEI1: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 , номер мобільного телефону НОМЕР_5 ;

2. електронний носій інформації помаранчевого кольору із заводським написом ValuePack CD-R 700MB та рукописним текстом «Децкая Русский сборник песни»;

3. електронний носій інформації Micro SD Apacer об`ємом 32 GB;

4. жорсткий диск Samsung моделі HD403LJ, серійний номер SONFJ1FP801004;

5. комп`ютерний блок сірого кольору із наліпкою жовтого кольору та написом ЮН 08539 на задній частині, та заводським написом Tornado Computer на передній частині.

Вищевказані вилучені речі визнано в якості речових доказів, які мають істотне значення для забезпечення завдань кримінального провадження, передбаченого ст.2 КПК України.

Вилучене майно в ході обшуку 14.02.2025 року за адресою АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Вилучені речі визнані речовими доказами та знаходяться в Харківському РУП №3 ГУНП в Харківській області.

На час звернення з клопотанням у прокурора є підстави вважати, що вилучене майно під час обшуку, є предметами злочину та речовими доказами у кримінальному провадженні та зберегли на собі сліди кримінального правопорушення.

Також зазначив, що виявлене та вилучене майно є предметами злочину та речовими доказами у даному кримінальному правопорушенні або мають відношення до вчинення кримінальних правопорушень, факт чого необхідно перевірити, а також визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, для чого необхідно проведення низку слідчих-розшукових дій у чому числі експертиз, тому є необхідність у арешті вказаного майна.

Крім того, прокурор вважає, що не застосування арешту вказаного майна в подальшому зумовить труднощі в частині встановлення істини по кримінальному провадженню, внаслідок того, що таке майно може бути приховане, відчужене, пошкоджене чи знищене.

На підставі вищевикладеного, виникає необхідність у застосуванні заходу забезпечення арешту майна.

Прокурор у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином.

Захисник у судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора заперечував, вказав, що, на час вилучення, у вищевказаного майна були відсутні ознаки речових доказів, передбачені ст. 98 КПК України. Захисник не розуміє, яка саме інформація міститься на вказаних речах.

Власник майна проти задоволення клопотання прокурора заперечував, просив відмовити.

Суд, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, вважає доводи переконливими, а клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що у провадженні СВ ХРУП №3 ГУНП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001977, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.09.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 1 ст. 301-1 КК України.

14 лютого 2025 року під час обшуку домоволодіння ОСОБА_4 працівники поліції відшукали і вилучили речі, перелік яких містяться в протоколі обшуку.

Вилучене майно оглянуто і постановою слідчого визнано речовим доказом.

Згідно з ч.1,2 ст.167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якого накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його. Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Зважаючи на сукупність наявних доказів, прокурор у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, правильно звернувся з клопотанням про накладення арешту на речі та документи з тих підстав, що вони є речовими доказами у даному кримінальному провадженні. Майно, яке є речовим доказом та відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання)

У випадку повернення майна заявленого до арешту, є розумні підстави вважати, що вищезазначені речі та документи можуть бути приховані, передані, пошкоджені або знищені. Таким чином, арешт на це майно з підстав передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна.

Такий висновок узгоджується з практикою застосування ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону. Досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий і надмірний тягар для особи.

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі Бакланов проти Російської Федерації , Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі Фрізен проти Російської Федерації , Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A № 98).

Таким чином, правомірність втручання держави в право на мирне володіння майном у кримінальному провадженні під час застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, повинна бути доведена в суді першої інстанції, а спів розмірність наслідків обмеження права власності бути завданням кримінального провадження, а також можливості застосування найменш обтяжливий спосіб арешту.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Тобто, незастосування тимчасового позбавлення можливості будь-яких осіб відчужувати це майно, може призвести до зникнення, втрати, пошкодження вказаного майна.

Прокурор правильно зазначає про необхідність в подальшому забезпечити проведення експертиз, при цьому предметом спеціальних досліджень будуть речові докази - вилучені речі, тому є ризик відчуження/знищення, а відтак і нагальна потреба у забезпеченні належного зберігання речового доказу у кримінальному провадженні, безперешкодного доступу сторони кримінального провадження до зазначеного майна під час виконання вимог ст. 290 КПК України. Безпосереднього дослідження судами речових доказів.

Враховуючи вищевикладене, майно, на яке прокурор просить накласти арешт, оцінивши потреби досудового розслідування, правову підставу для арешту майна, враховуючи наслідки арешту майна для інших осіб, виходячи із розумності та співмірності обмеження в результаті накладення арешту на майно, завданням кримінального провадження, суд визнає клопотання таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.131, 132, 170, 172, 173 КПК України, суддя,-

постановив:

Клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , за матеріалами досудового розслідування за № 0001977 від 25.09.2024 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 301-1 КК України, про арешт майна - задовольнити.

Накласти арешт на виявлене та вилучене під час проведення обшуку від 14.02.2025 року за адресою АДРЕСА_1 , майно, а саме:

1. мобільний телефон Redmi Note 10, IMEI1: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 , номер мобільного телефону НОМЕР_5 ;

2. електронний носій інформації помаранчевого кольору із заводським написом ValuePack CD-R 700MB та рукописним текстом «Децкая Русский сборник песни»;

3. електронний носій інформації Micro SD Apacer об`ємом 32 GB;

4. жорсткий диск Samsung моделі HD403LJ, серійний номер SONFJ1FP801004;

5. комп`ютерний блок сірого кольору із наліпкою жовтого кольору та написом ЮН 08539 на задній частині, та заводським написом Tornado Computer на передній частині. Вищезазначені речі належать ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 5-ти днів з дня проголошення ухвали.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1