справа № 752/3540/25
провадження №: 1-кс/752/1347/25
У Х В А Л А

04.03.2025 року слідчий суддя Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених службових осіб Голосіївського УП ГУНП у м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, -

В С Т А Н О В И В :

В провадження слідчого судді надійшла вказана скарга, в якій ОСОБА_3 просить, зокрема, зобов`язати уповноважених службових осіб Голосіївського УП ГУНП у м. Києві внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 06.02.2025 про вчинення кримінального правопорушення.

Вказану скаргу обґрунтував тим, що 06.02.2025 ОСОБА_3 звернувся до Голосіївського УП ГУНП у м. Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення, що підтверджується відміткою на поданій заяві. Однак, відомості щодо вчинення кримінального правопорушення, не внесені.

В судове засідання ОСОБА_3 не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлявся належним чином.

Представники Голосіївського УП ГУНП у м. Києві у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду скарги повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили однак, в силу ст. 306 КПК України, їх не явка не перешкоджає розгляду скарги.

Положеннями статті 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення кримінального процесуального Закону та враховуючи принцип диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим прийняти судове рішення по суті скарги за відсутності осіб, які не з`явились, на підставі наданих доказів.

Вивчивши скаргу, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин поданої скарги, вважає необхідним відмовити у задоволенні скарги, виходячи з наступного.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування регулюється § 1 Глави 26 КПК України.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений частиною 1 статті 303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Зі змісту частини 1 статті 214 КПК України вбачається, що бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, означає невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань впродовж 24 години після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Виходячи з аналізу кримінального процесуального законодавства, вбачається, що слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Тобто, стадія ініціювання кримінального провадження є важливою для виконання його завдань, зазначених в ст.2 КПК України, і покликана, з одного боку, забезпечити оперативне реагування на кожне повідомлення про злочин, що є гарантією швидкого та повного його розкриття, притягнення винних до відповідальності, а з іншого - виключити незаконне і необґрунтоване залучення осіб в сферу впливу кримінального процесу, а також марне витрачання сил і засобів правоохоронних органів. Правове регулювання механізму кримінально-процесуальної діяльності не повинно давати можливість окремим особам зловживати своїми правами та використовувати її з метою, що суперечить суспільним потребам, зокрема, задля досягнення власних інтересів. Запобіжниками цьому є, зокрема встановлення кримінальної відповідальності за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення (ст.383 КК України) та фільтр повідомлень про кримінальні правопорушення, що підлягають внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань, встановлений нормами самого КПК України.

Із зазначеного вище слідує, що реєстрації в Єдиний реєстр досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про вчинення кримінального правопорушення. Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є існування об`єктивних даних, які дійсно свідчать про наявність ознак відповідного злочину. Якщо таких даних немає, то відповідні відомості не можуть вважатися такими, що мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Як вбачається із матеріалів скарги, що 06.02.2025 ОСОБА_3 звернувся до Голосіївського УП ГУНП у м. Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення, що підтверджується відміткою на поданій заяві.

На думку слідчого судді, викладені у скарзі обставини не є такими, що зумовлюють початок досудового розслідування, який, в свою чергу, розпочинається саме на підставі фактів, які свідчать про вчинення кримінальних правопорушень, а як вбачається із тексту скарги, у ній не наведено жодних даних про вчинення конкретними особами, такого кримінального правопорушення. При цьому, заявник не наводить у скарзі будь-яких об`єктивних даних, які б підтверджували зазначене, а його твердження про можливі вчинення кримінальних правопорушень ґрунтується виключно на суб`єктивному уявленні та власному аналізі і баченні норм законодавства про кримінальну відповідальність.

Згідно із правовою позицією, викладеною у рішенні Європейського суду з прав людини (Рішення Суду «Артіко проти Італії» від 13 травня 1980 року), не гарантується захист теоретичних і ілюзорних прав, а гарантується захист прав конкретних та ефективних.

Також, слідчий суддя вважає за необхідне додатково зазначити, що кожне висловлене твердження у скарзі повинно бути підтверджено посиланням на обставини, які можливо перевірити та доданими копіями матеріалів долучених до поданої скарги. Лише самих відомостей, викладених у заяві та не підтверджених конкретними фактами та доказами, на переконання слідчого судді, не достатньо на підтвердження наявності ознак вказаних кримінальних правопорушень.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, про відсутність підстав для зобов`язання уповноважених осіб Голосіївського УП ГУНП у м. Києві виконати вимоги ст.214 КПК України та внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про можливі вчинення кримінальних правопорушень за заявою ОСОБА_3 , а тому в задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 372 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених службових осіб Голосіївського УП ГУНП у м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1