Справа № 699/1896/24
Номер провадження 1-кп/699/53/25
УХВАЛА

щодо запобіжного заходу

03.01.2025 м. Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду з повною технічною фіксацією клопотання стосовно запобіжного заходу у межах кримінальному провадженні № 0001198 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

УСТАНОВИВ:

На розгляді у Корсунь-Шевченківському районному суді Черкаської області перебувають матеріали кримінального провадження № 0001198 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді ОСОБА_1 .

Зміст обвинувачення полягає в тому, що ОСОБА_4 у період часу з 13 год. по 15 год. 09 вересня 2024 року, перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_1 в ході сварки, що виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно, з метою вбивства завдав не менше як 4 удари дерев`яною палицею в область грудної клітки, чим спричинив множинні переломи ребер з ушкодженням легень ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спричинивши останньому тілесні ушкодження не сумісні з життям.

У подальшому 09.09.2024 ОСОБА_6 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події.

Згідно з висновком експерта № 05-11-02/72/8 від 29.11.2024 смерть ОСОБА_6 настала від дії тупої травми грудної клітки із множинними переломами ребер, ушкодженням паріетальної та вісцеральної плеври, множинними ушкодженнями легеневої тканини, яка супроводжувалась розвитком двобічного гемопневмотораксу, а саме нанесення ударів тупим твердим предметом по тілу ОСОБА_6 .

Отже, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Підготовче судове засідання по справі призначено на 03.01.2025.

До матеріалів справи через канцелярію суду надійшло клопотання сторони обвинувачення про продовження застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

У клопотанні зазначено, що його метою є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків; запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; запобігання незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Сторона обвинувачення у клопотанні зазначала, що при продовженні застосування запобіжного заходу необхідно врахувати тяжкість можливого покарання та те, що жоден із більш м`якших запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам.

До клопотання не додано жодних доказів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Крім того, до суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченого з тримання під вартою на домашній арешт в певний час доби, з покладанням на обвинуваченого ряду обов`язків.

Подане клопотання обґрунтоване тим, що на думку захисника у цьому кримінальному провадженні відсутня обґрунтованість підозри, оскільки пред`явлене обвинувачення не розкриває змісту суб`єктивної сторони вчиненого злочину, а саме: мотиву вбивства (ворожість, ревнощі, помста, корисливі замовні, політичні, побутові і т.п.). Посилання на ґрунт особистих неприязних відносин говорить ні про що, виходячи з двох-годинного періоду часу, з 13 год. по 15 год., як зазначено в обвинуваченні, перебування ОСОБА_7 поблизу будинку № 6 по пров. Новоселиці, оскільки не вказано коли та з якої причини виникли ці особисті неприязні відносини, їх тривалості чи раптовості. Формула кваліфікації не в повній мірі відображає питання про умисел, виходячи із сукупності всіх обставин події. Не містить точної кількості нанесених ударів, характеру, локалізації поранень та інших тілесних ушкоджень. Не містить причин початку та припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. В обвинуваченні в повній мірі не розкрита об`єктивна сторона інкримінованого діяння, а саме: не зазначено часу настання смерті ОСОБА_6 . Коли, ким і при яких обставинах було виявлено труп ОСОБА_6 . Де виникла і як довго тривала сварка, в ході якої ОСОБА_8 завдав ОСОБА_6 не менше 4-х ударів дерев`яною палицею. В обвинувальному акті не описано як опинився ОСОБА_4 на місці події тобто, поблизу будинку № 6 по пров. Новоселиці, з урахуванням того, що він проживав в будинку АДРЕСА_2 , де і був затриманий.

Крім того, захисник зазначає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, про наявність яких вказує прокурор, частково відпали. Так, доказів наявності ризику переховувати від суду до клопотання не додано. Ризик переховування від органу досудового розслідування відпав, оскільки досудове розслідування закінчено.

Що стосується ризику впливу на свідків, захисник зазначає, що з реєстру матеріалів досудового розслідування слідує, що були допитані такі свідки: ОСОБА_9 (09.09.2024 20:55-21:06); ОСОБА_10 (09.09.2024 21:10-21:55); ОСОБА_11 (09.09.2024 21:00- 21:25); ОСОБА_12 (09.09.2024 21:30-22:00); ОСОБА_13 (09.09.2024 22:05-22:40); ОСОБА_14 (09.09.2024 22:45-23:15); ОСОБА_15 (10.09.2024 10:00-10:25); ОСОБА_16 (09.11.2024 14:35-15:05) та додатково допитано свідка ОСОБА_11 (10.09.2024 16:20-16:40) свідка ОСОБА_17 (10.09.2024 12:18-13:33) всього 8 осіб.

На думку захисника, за результатами цих допитів не встановлені відомості, що свідчать про те, що ОСОБА_8 вчиняє спроби або має наміри змусити зазначених осіб дати неправдиві показання. Усі свідки, крім свідка ОСОБА_16 (матері обвинуваченого) були допитані першого та наступного дня після відкриття кримінального провадження. У подальшому вищевказані свідки з цього приводу не допитувалися. Тобто жодних даних щодо наміру ОСОБА_4 вплинути на вищевказаних свідків сторона обвинувачення за весь час досудового розслідування не встановила. Що стосується самого впливу на свідків, то захисник стверджує, що такі дані відсутні, оскільки цих фактів не було і не могло бути, в силу того, що ОСОБА_8 був затриманий майже одразу після виявлення трупу ОСОБА_6 , жодних контактів з цими особами не мав, а тому виключається навіть гіпотетична можливість вплинути на цих свідків.

Адвокат зазначає, при відкритті матеріалів досудового розслідування йому стало відомо, що жоден із зазначених свідків не був очевидцем події. При цьому, свідок ОСОБА_18 , який є братом обвинуваченого, в порядку ст. 63 Конституції України, виявив бажання не свідчити проти свого брата, а свідок ОСОБА_16 як мати обвинуваченого, має право не свідчити проти свого сина. Як слідує з Реєстру матеріалів досудового розслідування речові, докази в приміщення СІЗО не доставлялися, а відтак і не відкривалися.

Обвинувачений ОСОБА_8 притягується до кримінальної відповідальності вперше. Проблем із законом не мав. За місцем проживання характеризується посередньо. Має постійне місце проживання та реєстрації. На утриманні має двох малолітніх дітей.

ОСОБА_8 проживає адресою: АДРЕСА_1 , проте правовстановлюючих документів на цей будинок ще не оформив.

Разом з тим, брат обвинуваченого ОСОБА_10 не заперечує, щоб обвинувачений проживав у його будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у разі зміни судом обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, про що написав відповідну заяву та надає відповідні документи на вказаний будинок.

Тому захист зазначає, що застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло в нічний період доби буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, тому просив змінити запобіжний захід.

До клопотання у якості доказів додано такі документи:

- копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- заяву ОСОБА_10 від 30 грудня 2024 року;

- копію паспорту ОСОБА_10 ;

- копію договору купівлі продажу будинку адресою: АДРЕСА_1 .

Також захисник просив допитати у судовому засіданні, як свідків (з питання застосування запобіжного заходу) ОСОБА_10 та ОСОБА_16 .

У судовому засіданні прокурор підтримав внесене клопотання, зокрема зазначив, що продовжують існувати ризики, які були підставою для обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просив клопотання задовольнити.

Потерпілий ОСОБА_19 звернувся до суду із заявою про проведення зазначеного засідання без його участі. Запобіжний захід обвинуваченому просив залишити без змін.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою просили відмовити. Обвинувачений свою причетність до інкримінованого правопорушення заперечив, повідомив, що раніше до кримінальної відповідальності не притягався. Також обвинувачений просив врахувати надані відомості, його необхідність працювати щоб заробляти на життя, і звільнити його з-під варти із обранням запобіжного заходу в виді домашнього арешту.

Захисник ОСОБА_5 підтримав подане ним клопотання та звернув увагу, що прокурор не довів наявність ризиків, передбачених ст. 177 КК України. Також просив, урахувати, що підозра ОСОБА_4 належним чином не обґрунтована.

З огляду на викладене сторона захисту просила змінити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби, негайно звільнивши його з-під варти в залі суду.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , який є братом обвинуваченого, дав покази про те, що очевидцем убивства ОСОБА_6 він не був. Під час його допитів поліцейські не роз`яснювали право не свідчити стосовно родича, навпаки, він відмовлявся надавати свідчення щодо брата, однак працівники поліції погрожували йому і забрали телефон. Його покази, які наявні у матеріалах кримінального провадження, він не читав, а лише підписав. На теперішній час він визначився, що не бажає свідчити щодо обвинуваченого, про що написав відповідну заяву. Також ОСОБА_10 зазначив, що раніше вони з братом проживали кожен у своєму будинку. Брат має двох дітей від різних жінок, з якими перебував у стосунках. Іноді діти приходили до ОСОБА_4 ночувати. Свідок проживає один, тому обвинувачений йому заважати не буде. Крім того, свідок вказував на те, що він є старшим братом обвинуваченого та має на нього вплив. Тому свідок вважає, що може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 , яка є матір`ю обвинуваченого, дала покази про те, що їй не відомо, що сталося з ОСОБА_6 . Свідок зазначила, що право не свідчити щодо сина поліцейські їй не роз`яснювали, щось писали та сказали підписати. Під час судового розгляду кримінального провадження ОСОБА_16 свідчити відмовляється. Також свідок зазначила, що обвинувачений ОСОБА_4 спілкується і з обома доньками, і з колишніми дружинами. Допомагає їм фінансово по можливості. Свідок вважає, що якщо її син перебуватиме під домашнім арештом, вона зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Суд, заслухавши клопотання прокурора та сторони захисту, думки учасників кримінального провадження щодо заявлених клопотань, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, дійшов висновку про наступне.

Частиною 3 ст. 315 КПК України визначено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно зі ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до положень ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує, у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачується; вік та стан їх здоров`я; міцність соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію; майновий стан; наявність судимостей; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачуються особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

ОСОБА_4 10.09.2024 о 01.00 год було затримано в порядку ст. 208 КПК України та оголошено йому підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвалою слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 10.09.2024 відносно ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто до 08.11.2024 включно.

06.11.2024 керівником Звенигородської окружної прокуратури продовжено строк досудового розслідування по кримінальному провадженні до трьох місяців, тобто до 10.12.2024 включно.

Ухвалою слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 07.11.2024 обраний відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжено в межах строку досудового розслідування, тобто до 10.12.2024.

06.12.2024 прокурором скеровано до суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001198 від 09.09.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України

Ухвалою слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 10.12.2024 обраний відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжено до 08.01.2025.

Щодо обґрунтованості підозри.

Суд зазначає, що дана категорія може були предметом оцінки лише слідчого судді на стадії досудового розслідування. Тож суд, оцінуючи клопотання прокурора, бере до уваги лише той факт, що раніше, в передбаченому законом порядку, слідчим суддею як судом встановленим законом, було надано відповідні висновки - наявність обґрунтованої підозри та вагомість доказів саме для обрання запобіжного заходу, оскільки такі категорії, на відміну від ризиків, є незмінними протягом всього строку розгляду кримінального провадження.

За таких обставин суд вважає, що сторона обвинувачення довела наявність обґрунтованої підозри.

Проте, згідно з практикою застосування Європейським судом з прав людини пункту 3 статті 5 Конвенції, після спливу певного проміжку часу існування лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою; до того ж такі підстави мають бути чітко наведені національними судами (пункт 60 рішення від 06.11.2008 у справі "Єлоєв проти України").

Щодо наявності ризиків.

Згідно із ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Досліджуючи матеріали клопотання, пояснення прокурора, беручи до уваги пояснення захисника, обвинуваченого та допитаних свідків, а також відомості про особистість обвинуваченого, щодо продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає за необхідне зазначити таке:

- ризик переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, обґрунтований виключно тяжкістю можливого покарання;

- ризик незаконно впливати на свідків обґрунтовано тим, що указані свідки безпосереднього судом не допитувалися, а обвинувачений з ними особисто знайомий, тому матиме можливість шляхом умовлянь, погроз чи шантажу схилити їх до зміни раніше наданих слідству показів (зокрема акцентовано увагу на ОСОБА_10 , який на думку прокурора є ключовим свідком та братом обвинуваченого);

- ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином мотивовано ймовірністю створити штучні докази, підбурювати інших осіб, які не були очевидцями вчинення злочину, надати неправдиві свідчення.

Жодних доказів на підтвердження наявності фактів переховування від органів досудового розслідування та/або суду, впливу обвинуваченим на потерпілого і свідків, суду не надано. У судовому засіданні прокурор не зміг назвати жодного подібного факту.

Разом з тим, суд враховує, що обвинувачений був затриманий в порядку ст. 208 КПК України безпосередньо після вчинення інкримінованого правопорушення, а після цього до нього було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Перебування під вартою об`єктивно унеможливлювало спілкування обвинуваченого зі свідками. З огляду на викладене суд вважає, що ризик впливу на свідків (у тому числі шляхом вмовлянь), у даному кримінальному провадженні існує. Разом з тим, свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_16 , які є родичами обвинуваченого, у судовому засіданні повідомили, що на підставі ст. 63 Конституції України, давати покази під час судового розгляду кримінального провадження відмовляються.

Також суд звертає увагу, що тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, на стадії судового розгляду не може саме по собі свідчити про наявність ризику переховуватися від слідства та суду.

Як неодноразово зазначав Європейський суд у своїх рішеннях, ризик втечі підсудного/ обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна, і необхідність в утриманні під вартою відсутня. («Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia), § 106, «Летельє проти Франції», п. 43). Таким чином, сама по собі тяжкість покарання, що може бути застосоване до особи за умови визнання її винуватості, не є самостійною і достатньою підставою для встановлення ризику втечі. Така обставина має значення лише у сукупності з іншими релевантними факторами.

Найбільш вагомими факторами при оцінці ризику переховування є дані про особистість обвинуваченого, адже саме за їх сукупного аналізі можна скласти уявлення про те, наскільки вагомою є вірогідність недобросовісної поведінки особи. З цього приводу Європейський суд зазначав, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova («Бекчиєв проти Молдови») § 58).

У даному випадку відсутні підстави вважати, що такий ризик переховування від суду взагалі існує.

Водночас, особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений може спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди, але цього недостатньо для обрання найсуворішого запобіжного заходу.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про доведення прокурором наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст 177 КПК України, а саме ризику впливати на свідків (у тому числі шляхом вмовлянь), у даному кримінальному провадженні.

Щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів.

При розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України»).

У клопотанні прокурор зазначає, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти наявним ризикам. Однак чому прокурор дійшов такого висновку у клопотанні не взагалі не обґрунтовано.

Відповідно до наданих захисником документів ОСОБА_4 має двох неповнолітніх доньок. При цьому до матеріалів справи долучено письмову заяву брата обвинуваченого ОСОБА_10 про відсутність його заперечень щодо застосування за адресою його проживання до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Указане свідчить про міцність соціальних зв`язків обвинуваченого та його прив`язку до конкретного місця проживання.

З огляду на вік та стан здоров`я, особу обвинуваченого, наявність у нього постійного місця проживання та міцних соціальних зв`язків, суд вважає за можливе обрати обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний період доби.

На дату розгляду клопотання суд не має сумнівів у належному виконанні обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків. У разі допущення обвинуваченим негативної поведінки прокурор не позбавлений права у будь-який час подати нове клопотання про зміну запобіжного заходу.

З огляду на викладене, суд не погоджується з формальним твердженням прокурора, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, для запобігання встановленому ризику є недостатнім.

Ураховуючи дані, що характеризують особу обвинуваченого, ступінь ризиків, які існують у кримінальному провадженні, суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення і його наслідків, та недоведеність прокурором, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатний запобігти вказаним ризикам, суд дійшов висновку про відсутність підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

З урахуванням доведення прокурором обставин, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 194 КПК України та не доведенням обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, суд вважає за можливе застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні прокурора домашній арешт у певний час доби із покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених частинами п`ятою та шостою статті 194 КПК України.

У даному випадку суд дійшов висновку, що запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний період доби спроможний запобігти наявному ризику та в повній мірі забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Тому, ураховуючи наявність згоди ОСОБА_10 , який є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , суд вважає за можливе відбувати ОСОБА_4 обраний запобіжний захід за цією адресою.

Згідно із ч. 3 ст. 202 КПК України, у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваний, який був затриманий: негайно звільняється з-під варти та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло в певний період доби.

З огляду на викладене обвинувачений ОСОБА_4 підлягає негайному звільненню з-під варти та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання.

Оскільки суд дійшов висновку про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, то клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню (у частині необхідності застосування запобіжного заходу). Клопотання захисника підлягає задоволенню, оскільки суд дійшов висновку про достатність такого запобіжного заходу як домашній арешт у певний період доби.

На підставі викладеного, керуючись статтями 8, 176-178, 181, 183, 194, 202, 331, 372, 392 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Клопотання захисника задовольнити.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний період доби, із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 у період часу з 22 год 00 хв до 07 год 00 хв наступного дня.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обов`язки:

- перебувати у визначений час та без дозволу прокурора чи суду не відлучатися з домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , крім випадків необхідності отримання медичної допомоги, евакуації населення, рятування життя та здоров`я в умовах воєнного стану;

- прибувати на виклик до прокурора чи суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування у будь-якій формі зі свідками та потерпілим у цьому кримінальному провадженні.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних з виконанням покладених на неї обов`язків.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_4 передати для виконання до Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора, який є старшим групи прокурорів у кримінальному провадженні.

Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту становить 60 днів та обчислюється з дати її ухвалення, тобто з 03.01.2025 до 03.03.2025.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

У зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинувачений ОСОБА_4 підлягає негайному звільненню з-під варти.

Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_4 невідкладно прибути до місця визначеного проживання.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, а обвинуваченим з моменту вручення копії ухвали.

Повний текст ухвали проголошено 06.01.2025.

СуддяОСОБА_1