ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/1107/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2025 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянки України, пенсіонерки, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , несудимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого. ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

представника потерпілої ОСОБА_6 ,

представника ТДВ «СГ «Оберіг» ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_2 ,

захисника ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 6 серпня 2024 року приблизно о 14 год. 59 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «Toyota Auris» д.н.з НОМЕР_1 , рухаючись у другій (середній) смузі проїзної частини вул. Тростянецька у м. Києві, зі сторони вул. Вербицького в напрямку вул. Харківське шосе, достеменно знаючи, що повинна постійно стежити за дорожньою обстановкою та відповідно реагувати на її зміни, будучи заздалегідь поінформованою про наближення до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожньою розміткою 1.14.1 «Пішохідний перехід» та інформаційно-вказівними знаками 5.38.1-5.38.2 «Пішохідний перехід», усвідомлюючи, що пішохідний перехід призначений для перетину проїзної частини пішоходами, які мають безперечну перевагу в русі на даній ділянці дороги, з моменту, коли вступили, а водій, в свою чергу повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитись, будучи зобов`язаною завчасно прийняти такі заходи по керуванню транспортним засобом, які б забезпечили безперешкодний та безпечний перетин проїзної частини пішоходами по пішохідному переходу, не змогла вірно оцінити дорожню обстановку та її зміни, не впевнилась, що на пішохідному переході немає пішоходів, створюючи своїми діями небезпеку для руху, а також, загрозу життю та здоров`ю громадян, виїхала на пішохідний перехід, розташований навпроти буд. № 6 по вул. Тростянецька у м. Києві, де здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який перетинав проїзну частину зліва на право, відносно напрямку руху автомобілю, чим порушила п. 18.1, 1.5, 2.3(б) ПДР України.

Порушення вказаних пунктів ПДР України водієм ОСОБА_2 знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, які настали у ДТП, а саме, заподіянні потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень у вигляді: забійна рана на правій гомілці по передньо-зовнішній поверхні на висоті 25 см від підошв, забійна рана по передньо-внутрішній поверхні лівого передпліччя, розчавлення кінцевої фаланги3 пальців лівої кісті, переломи 2-8 ребер зліва по хрящовим їх частинам, переломи 2-4 ребер по передньо-паховій лінії зліва та 2-12 по навколо-хребтовій лінії зліва, 2-4 ребер по передньо паховій лінії справа, 3-5ребер по наколохребтовій лінії справа, розриви лівої легені по задній поверхні на рівні переломів ребер, розриви правої долі печінки та правої нирки. Усі зазначені тілесні ушкодження мають ознаки тяжких за критерієм небезпеки для життя та мають прямий причинний зв`язок з настанням смерті. Смерть ОСОБА_9 настала в результаті закритої травми грудей та живота із пошкодженням внутрішніх органів.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_2 свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнала повністю, щиро розкаялася та пояснила, що 6 серпня 2024 року приблизно о 15 год. вона поверталась додому на своєму автомобілі марки «Toyota Auris» д.н.з НОМЕР_1 . Рухалась за маршрутним таксі. Вона зупинилась, а потім поїхала далі. ОСОБА_2 відволіклась на іншу машину праворуч, не була достатньо уважною, і здійснила наїзд на пішохода на пішохідному переході, проте, одразу, не відчула удар і проїхала вперед, поки їй не почали сигналити інші водії. Коли зупинилась і побачила, що накоїла, то почала кричати щоб викликали поліцію та швидку, намагалась надати допомогу. Зазначила, що це цілком її вина у тому, що сталось, хотіла спілкування з потерпілою, щоб та її пробачила. Перерахувала потерпілій 20000 грн., однак та відмовилась їх отримувати. Просила при призначенні покарання врахувати її тяжкий стан здоров`я, та попросила вибачення у потерпілої в судовому засіданні.

Щодо цивільного позову, то обвинувачена його визнала частково, зазначивши, що в змозі відшкодувати лише 200-250 тис, оскільки саме таку суму розраховує отримати за продаж авто.

Крім повного визнання вини обвинуваченою її винуватість підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

-показаннями потерпілої ОСОБА_5 , відповідно до яких 6 серпня 2024 року вона була на роботу, коли їй зателефонували і повідомили, що її брат попав у ДТП. Вона спочатку поїхала до нього додому щоб зібрати речі, а коли приїхала в лікарню, то їй сказали, що його немає. Вона зателефонувала поліцейському, якій їй повідомив про ДТП, і він сказав, що брат загинув на місці. Зазначила, що обвинувачена шукала контакти з нею, але вона не погоджувалась. Їй прийшло повідомлення з укрпошти, що прийшли кошти, проте вона їх забрати не захотіла. ОСОБА_2 хотіла з нею зустрітися щоб попросити вибачення, проте потерпіла не погодилась. Цивільний позов підтримала в повному обсязі;

-даними, які містяться в протоколі огляду місця ДТП від 6 серпня 2024 року з додатками до нього (а.с. 90-103), з яких вбачаються відомості щодо розташування транспортного засобу, місце наїзду, наявність дорожніх знаків та пішохідного переходу, локалізацію механічних пошкоджень на автомобілі, сліди біологічних речовин потерпілого на дорозі, які схожі на кров,

-даними, які містяться у висновку експерта № 021-1839-2024 (а.с. 104-107), відповідно до яких у ОСОБА_9 були виявлені тяжкі тілесні ушкодження, які мають прямий причинний зв`язок з настанням смерті. Смерть останнього настала в результаті закритої травми грудей та живота із пошкодженням внутрішніх органів;

-даними, які містяться у висновку експерта № 051-1957-2024 (а.с. 108-109), відповідно до якого у ОСОБА_9 в крові не виявлено метиловий та етиловий спирти, пропіловий, бутиловий, аміловий спирти та їх ізомери;

-даними, які містяться у висновку експерта № СЕ-19/111-24/45661-ІЕ від 25 вересня 2024 року (а.с. 113-117), відповідно до яких у автомобіля «Toyota Auris» д.н.з НОМЕР_1 гальмівна система рульового керування та ходова частина знаходяться в працездатному стані;

-даними, які містяться в протоколі огляду речей і документів від 7 серпня 2024 року (а.с. 119-128), відповідно до яких об`єктом огляду є електронний файл, на якому фіксується проїзна частина вул. Тростянецької у м. Києві, на проїзній частині якої розміщено нерегульований пішохідний перехід, що позначений дорожньою розміткою 1.14.1 «Зебра» ПДР України. О 14 год. 58 хв. 39 сек. 6 серпня 2024 року на вказаний пішохідний перехід виходить пішохід (згідно матеріалів справи - ОСОБА_9 ), який починає перехід проїзної частини. О 14 год. 59 хв. автомобіль марки Тойота починає поступово збільшувати швидкість свого руху перед пішохідним переходом, о 14 год. 59 хв. 01 сек. відбувається наїзд передньою частиною автомобіля на праву бічну частину тіла пішохода ОСОБА_9 , після чого пішохід падає на капот та лобове скло автомобіля, який продовжує рух, а ОСОБА_9 падає на проїзну частину. Автомобіль Тойота здійснює переїзд тіла пішохода та зупиняється на проїзній частині. Обвинувачена виходить з авто та наближається до постраждалого.

-диском, на якому відображено подія, що сталася 6 серпня 2024 року (а.с. 131);

-даними, які містяться у висновку експерта № СЕ-19/111-24/48728-ФП від 10 вересня 2024 року (а.с. 134-140), відповідно до яких вбачається, що швидкість руху автомобіля Тойота перед ДТП становила 15,58 км/год +/- 0,62 км/год. Час, що проходить з моменту початку руху пішохода на пішохідному переході в попутному напрямку автомобіля Тойота до моменту наїзду на нього автомобіля становить 3,08 =/- 0,12с.;

-даними, які містяться у висновку експерта № СЕ-18/111-24/52881-ІЕ від 18 вересня 2024 року (а.с. 143-146), відповідно до яких у даній ДТП ОСОБА_2 повинна була керуватись вимогами п. 18.1 ПДР та в її діях з технічної точки зору вбачається невідповідності вимогам вказаного пункту ПДР. У даній ДТП ОСОБА_2 мала технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_9 , шляхом виконання п. 18.1 ПДР. У даній ДТП дії водія ОСОБА_2 з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з виникненням ДТП.

Таким чином, суд повно і всебічно розглянувши кримінальне провадження, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, уважає, що фактичні обставини в кримінальному провадженні встановлені у спосіб, визначений кримінальним процесуальним законом, та винуватість ОСОБА_2 у вчиненні нею інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, є доведеною та кваліфікує її дії за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_9 .

При призначенні ОСОБА_2 покарання суд ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, те, що він відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до тяжкого, обставини вчинення правопорушення, дані про особу обвинуваченої, яка є пенсіонеркою, за даними облікової документації не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога, має постійне місце проживання, думку потерпілої, надання на протязі досудового та судового слідства правдивих показань, уважає за необхідне призначити останній покарання у виді позбавлення волі, але не в максимальних межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.

Разом з тим, ураховуючи щире каяття ОСОБА_2 у вчиненому, її стан здоров`я, що судом визнаються як обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, намагання відшкодувати завдані своїми діями збитки, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувалася, її вік, перебуваючи на домашньому арешті ніяких протиправних дій не вчиняла, від розслідування й суду не ухилявся, попросила вибачення у потерпілої, що у сукупності з даними про особу обвинуваченої свідчать про істотне зниження ступеня тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення і про можливість її виправлення без ізоляції від суспільства, і тому до неї слід застосувати вимоги ст.ст. 75, 76 КК України.

Щодо думки потерпілої та її представника про необхідність призначення ОСОБА_2 найсуворішої міри покарання, то судом при призначенні обвинуваченій покарання вказана позиція була врахована в сукупності з іншими обставинами, передбаченими ст. 65 КК України, однак вона не є вирішальною, і не має над ними пріоритету.

Між тим, суд, беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, його наслідки, грубе порушення ПДР, вважає за доцільне призначити ОСОБА_2 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, що є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Крім того, в рамках даного кримінального провадження потерпілою ОСОБА_5 заявлено цивільний позов про стягнення з ТДВ «СГ» «Оберіг» на її користь 96000 грн. у рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди, а з обвинуваченої ОСОБА_2 500000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди. Також, стягнути з обвинуваченої витрати на професійну правничу допомогу в сумі 33308 грн.

Представника ТОВ «Страхова група «Оберіг» у суді просив відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку з безпідставністю та необґрунтованістю та передчасністю подання цивільного позову.

Розв`язуючи даний цивільний позов, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 128, ч. 1 ст. 129 КПК цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом, та із застосуванням норм ЦПК, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 6 Закону - страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Як було встановлено судом і не заперечувалось учасниками судового провадження, на час вчинення ДТП ОСОБА_2 цивільно-правова відповідальність останньої була застрахована у ТДВ «СГ «Оберіг».

Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до п. 27.4 ст. 27 вказаного Закону страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть.

Статтею 1201 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Потерпілою в обґрунтування цивільного позову було надано накладну від 11 січня 2025 року № 107, яка підтверджує витрати в сумі 79000 грн., які пов`язані зі спорудженням пам`ятника та договір про надання ритуальних послуг на суму 12920 грн. з 2 чеками (Київське міське клінічне бюро судово-медичної експертизи) на загальну суму 1465 грн. в підтвердження витрат, понесених останньою на поховання брата. Отже, загальні витрати, які понесла потерпіла, та знайшли своє підтвердження в матеріалах справи ,складають 93385 грн. Відтак, на користь ОСОБА_5 з ТДВ «СГ «Оберіг» підлягає стягненню 93385 грн. у рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди, яка, згідно з полісом № 220973374, не перевищує суми ліміту, визначеної у разі настання страхового випадку.

Щодо цивільного позову потерпілої в частині відшкодування їй збитків, пов`язаних з поминальним обідом, то суд уважає за необхідне в цій частині останній відмовити, оскільки у відповідності до ст. 2 ЗУ «Про поховання та похоронну справу» від 10 липня 2003 року, під похованням померлого слід розуміти комплекс заходів та обрядних дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштовану та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству. Отже, цей обід проходить після поховання, а тому витрати на нього не відносяться до витрат на поховання, що передбачені ЗУ «Про поховання та похоронну справу».

Щодо цивільного позову потерпілої в частині відшкодування моральної шкоди, то суд уважає за необхідне задовільнити його частково. Так, суд, беручи до уваги, встановлені в суді обставини загибелі брата потерпілої в дорожньо-транспортній пригоді з вини обвинуваченої, що призвело до позбавлення близького родича, а також до психологічних страждань і суттєвих негативних змін в її подальшому житті, також, з огляду на характер і тривалість моральних страждань потерпілої, обставини, за яких була спричинена їй моральна шкода, ступінь вини обвинуваченої, здійснення нею заходів на можливе часткове відшкодування заподіяної шкоди та враховуючи вимоги ст.ст.23, 1167, 1168 ЦК, дійшов висновку про задоволення заявлених вимог щодо відшкодування спричиненої моральної шкоди на користь сестри загиблого в розмірі 200000 грн, оскільки саме така сума є справедливою і співмірною з понесеними потерпілою моральними стражданнями.

Крім того, з матеріалів справи не вбачається достатньо переконливих доказів заподіяння такого розміру моральної шкоди, який передбачений позовом, а також такого матеріального стану відповідача, який би свідчив про її спроможність реально задовольнити вимоги позивача у заявлених нею розмірах грошового стягнення. Відтак, зазначений розмір задоволених судом позовних вимог в частині відшкодування завданої моральної шкоди, на думку суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також не порушує баланс між правами обвинуваченої, з одного боку, та інтересами потерпілої, - з іншого.

Також, суд уважає, що підлягають стягненню з обвинуваченої витрати на надання правової допомоги потерпілій, понесення яких підтверджено угодою, актом виконаних робіт від 18 березня 2025 року та квитанцією від 18 березня 2025 року доведено оплату цих послуг в розмірі по 33308 грн.

Скасувати арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва 19 серпня 2024 року на транспортний засіб автомобіль марки «Toyota Auris» р.н. НОМЕР_1 , що належить на праві власності обвинуваченій.

Долю речових доказів та процесуальних витрат вирішити у відповідності до вимог ч. 9 ст. 100 та ч. 2 ст. 124 КПК України.

Керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначити їй покарання у виді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнити від відбування призначеного судом основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_2 такі обов`язки: періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов потерпілої задовольнити частково.

Стягнути з ТДВ «СГ «Оберіг» на користь потерпілої ОСОБА_5 матеріальну шкоду в сумі 93385 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 200000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 витрати на надання правової допомоги потерпілій в розмірі 33308 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати по справі - вартість проведених судових експертиз на загальну суму 10756 грн. 40 коп.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва 19 серпня 2024 року, на автомобіль марки «Toyota Auris» р.н. НОМЕР_1 .

Речові докази - автомобіль марки «Toyota Auris» - повернути власнику, диск «CD-R» - залишити в матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Київського Апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1