Номер провадження: 11-сс/813/99/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.01.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 06.12.2024, якою в межах к/п №0000589 від 05.12.2024 стосовно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одеса, громадянина України, працюючого по найму, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді в межах к/п №0000589 від 05.12.2024 було задоволено клопотання слідчого СВ УСБУ в Одеській обл. ОСОБА_9 та застосовано стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 02.02.2025 включно, із утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави.

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя послався на те, що в зазначеному кримінальному провадженні органом досудового розслідування було доведено існування обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України та наявність ризиків переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, а також здійснення незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, обґрунтовані тяжкістю покарання, яке може бути йому призначено у разі визнання винуватим; відсутністю у ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків; тим фактом, що на даній стадії досудового розслідування ще не допитані всі особи, яким можуть бути відомі обставини злочину, який розслідується, а також тим, що суд отримує показання свідків безпосередньо, що свідчить про те, що вказаний ризик продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту отримання показань свідків.

Окрім того, врахувавши положення ст.ст. 176, 183 КПК України, зокрема, те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, який відноситься до злочинів проти основ національної безпеки України, а також з огляду на майновий та сімейний стан підозрюваного, характеристику його особи, доведені ризики, слідчий суддя вважав за необхідне не визначати підозрюваному ОСОБА_7 розмір застави в якості альтернативного запобіжного заходу.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 не погодився із оскаржуваною ухвалою з огляду на наступні обставини:

- поза увагою слідчого судді залишилось те, що повідомлена ОСОБА_7 підозра є необґрунтованою та не підтверджена доказами;

- слідчим суддею не було враховано того, що заявлені органом досудового розслідування ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не є доведеними, натомість, підозрюваний ОСОБА_7 на теперішній час є майже єдиним годувальником багатодітної родини, його батько хворіє; підозрюваний з великою пошаною ставиться до ЗСУ, допомагає бійцям як волонтер, збираючи грошові кошти на придбання засобів для збереження життя та вчинення опору агресії, намагається допомагати родинам, які через збройну агресію залишились без годувальників; ОСОБА_7 активно приймає участь в соціальному житті та має нагороди, подяки та грамоти; раніше не судимий та до кримінальної відповідальності не притягувався.

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді скасувати та змінити застосований стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід на такий, що не пов`язаний із позбавленням волі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз оскаржуваної ухвали свідчить про те, що слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався з огляду на таке.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписом п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Так, на підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що 06.12.2024 ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України (а.с. 77-84), санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5-ти до 8-ми років.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерело права.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Органами досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України за наступних обставин.

05.12.2024 приблизно об 11:44 год. громадянин України ОСОБА_10 , керуючи автомобілем марки «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 , був зупинений співробітником УПП в Одеській обл. ДПП НПУ на тимчасовому мобільному блок-посту, розташованому за адресою: м. Одеса, вул. Пастера, 3/1 (перехрестя вул. Старопортофранківської та вул. Пастера в м. Одесі), для проведення співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_2 мобілізаційних заходів в умовах воєнного стану, зокрема, заходів з оповіщення людських мобілізаційних ресурсів. Однак, ОСОБА_10 не виконав вимоги співробітників ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо надання документів, які посвідчують особу, та військово-облікових документів, натомість, керуючи автомобілем марки «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 , різко почав рух та спричинив наїзд на офіцера адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 капітана ОСОБА_11 , який виконував свої службові обов`язки та в момент наїзду знаходився між відкритими лівими передніми (водійськими) дверима і корпусом автомобіля, після чого залишив місце зупинки та продовжив рух від будинку за адресою: м. Одеса, вул. Пастера, 3/1 (перехрестя вул. Старопортофранківської та вул. Пастера в м. Одесі), до будинку за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 62 (перехрестя вул. Преображенської та вул. Троїцької в м. Одесі), не зупиняючись та не дозволяючи таким чином співробітнику ІНФОРМАЦІЯ_2 капітану ОСОБА_11 , який виконував свої службові обов`язки, безпечно зійти з корпусу автомобіля.

В цей же період часу, 05.12.2024 приблизно об 11:47 год., громадянин України ОСОБА_7 , керуючи по вул. Преображенській в м. Одесі автомобілем марки «Ford Fusion», д.н.з. НОМЕР_2 , побачив біля будинку за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 62 (перехрестя вул. Преображенської та вул. Троїцької в м. Одесі), щойно зупинений автомобіль марки «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 , між відкритими лівими передніми (водійськими) дверима та корпусом якого знаходився співробітник ІНФОРМАЦІЯ_2 капітан ОСОБА_11 . В цей же час у ОСОБА_7 , який усвідомлював, що російська федерація здійснює широкомасштабну неспровоковану військову агресію та збройний напад проти України, у зв`язку з чим в Україні у встановленому законом порядку введено воєнний стан та оголошено загальну мобілізацію, виник злочинний умисел, направлений на перешкоджання законній діяльності ЗСУ в особливий період, шляхом побиття та нанесення тілесних ушкоджень співробітнику ІНФОРМАЦІЯ_2 капітану ОСОБА_11 з метою ухилення ОСОБА_10 від виконання визначеного Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» обов`язку з`явитися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

На виконання свого злочинного умислу, 05.12.2024 приблизно об 11:47 год., ОСОБА_7 , діючи умисно, маючи умисел на перешкоджання законній діяльності ЗСУ в особливий період, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання шкідливих наслідків у вигляді зниження обороноздатності України в умовах воєнного стану та збройної агресії рф проти України, загрози її національній безпеці, переслідуючи протиправну мету ухилення ОСОБА_10 від виконання визначеного Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» обов`язку з`явитися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, керуючи по вул. Преображенській в м. Одесі автомобілем марки «Ford Fusion», д.н.з. НОМЕР_2 , під`їхав до припаркованого біля будинку за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 62 (перехрестя вул. Преображенської та вул. Троїцької в м. Одесі), автомобіля марки «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 , між відкритими лівими передніми (водійськими) дверима та корпусом якого знаходився співробітник ІНФОРМАЦІЯ_2 капітан ОСОБА_11 , після чого, усвідомлюючи, що на капітана ОСОБА_11 було скоєно наїзд і він був вимушений проти власної волі слідувати на корпусі автомобіля марки «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 , між його відкритими лівими передніми (водійськими) дверима і корпусом, в обстановці, небезпечній для його життя і здоров`я, підійшов до ОСОБА_11 , побив його та спричинив йому тілесні ушкодження.

Всупереч твердженням сторони захисту, колегія суддів зауважує на тому, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченому ч. 1 ст. 114-1 КК України на даному етапі досудового розслідування підтверджується долученими до клопотання матеріалами провадження, зокрема: протоколом допиту потерпілого ОСОБА_11 від 05.12.2024 (а.с. 24-27); протоколом допиту свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 від 05.12.2024 (а.с. 28-31, 32-35 та 36-39); протоколом огляду від 05.12.2024 (а.с. 43-62) та іншими матеріалами в їх сукупності.

На переконання апеляційного суду, в даному випадку сукупності зібраних органом досудового розслідування у зазначеному провадженні доказів достатньо для формування стійкого переконання у причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, тому підозра у вчиненні останнім зазначеного злочину є обґрунтованою.

Окрім того, колегія суддів також враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Водночас, апеляційний суд критично оцінює доводи сторони захисту з приводу того, що заявлені у клопотанні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не є доведеними з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Апеляційний суд, погоджуючись із висновками слідчого судді, звертає увагу на те, що в даному кримінальному провадженні існують доведені органом досудового розслідування ризики переховування підозрюваного ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та суду, а також здійснення незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, обумовлені тим, що: останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, пов`язаного із посяганням на основи національної безпеки України, відповідальність за який передбачена лише у виді позбавлення волі на строк від 5-ти до 8-ми років; Сарварі не одружений та офіційно не працевлаштований, тобто не має законних засобів до існування; на теперішній час не допитані всі особи, обізнані стосовно обставин вчинення кримінального правопорушення, при цьому, підозрюваний має процесуальну можливість ознайомлюватись із матеріалами кримінального провадження та, як наслідок, анкетними даними свідків та потерпілого у провадженні, які підлягають безпосередньому допиту в судовому засіданні під час судового розгляду кримінального провадження по суті.

На переконання колегії суддів, в даному випадку тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_7 у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину сама по собі може бути достатнім мотивом для здійснення дій, направлених на переховування підозрюваного від органів досудового розслідування й суду та зазначена позиція апеляційного суду кореспондується із практикою ЄСПЛ, який в рішенні «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Окрім того, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Колегія суддів також враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Водночас, колегія суддів вважає слушними твердження сторони захисту про те, що підозрюваний ОСОБА_7 походить із багатодітної родини та у зв`язку із тяжкою хворобою батька вимушений підтримувати родину матеріально, допомагає ЗСУ як волонтер, приймає участь в соціальному житті та має велику кількість нагород, раніше не судимий та до кримінальної відповідальності не притягувався, проте зазначає, що вказані обставини не зменшують ризики, встановлені апеляційним судом та не можуть бути підставою для обрання більш м`якого запобіжного заходу, враховуючи обставини вчинення злочину, в якому останній обґрунтовано підозрюється.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ні слідчим суддею, ні апеляційним судом під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.

Окрім того, відповідно до практики ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

В даному випадку апеляційний суд зауважує на тому, що злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 та передбачений ч. 1 ст. 114-1 КК України прямо посягає на основи національної безпеки України, при цьому, відповідно до ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Відтак, перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, зокрема, в період збройного конфлікту завдає безпрецедентної шкоди державі Україні та її обороноздатності в умовах введення на її території воєнного стану у зв`язку з відкритою повномасштабною збройною агресією російської федерації, підриває авторитет ЗСУ та інших військових формувань, утворених відповідно до закону, сприяє створенню хибного та негативного ставлення суспільства до праці працівників органів державної влади та створює сумніви у патріотичності та служінню народові України.

З огляду на вищевказане, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 60 рішення ЄСПЛ «Боротюк проти України», апеляційний суд вважає необхідним та виправданим застосування на даній стадії досудового розслідування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання існуючим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону та правовими позиціями ЄСПЛ.

Більш того, колегія суддів в цьому контексті окремо зауважує на тому, що вимогами ч. 6 ст. 176 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 цієї статті (тобто запобіжний захід у вигляді тримання під вартою).

За таких обставин, на переконання апеляційного суду, органом досудового розслідування було доведено неможливість застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, для запобігання вищеназваним ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника немає, оскільки слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що стосовно підозрюваного ОСОБА_7 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, який на відміну від інших, більш м`яких запобіжних заходів, зможе запобігти названим вище ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, тому ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 06.12.2024, якою стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 02.02.2025 включно, без визначення розміру застави - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4