Справа№ /938/1449/24
Судове провадження № 1-кп/938/30/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2025 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.02.2024 за №0000023, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Гринява Верховинського району Івано-Франківської області, громадянина України, з базовою середньою освітою, непрацюючого, одруженого, депутатом не обирався, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

обвинувачений ОСОБА_3 , будучи військовозобов`язаним ухилився від призову на військову службу під час мобілізації.

Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Законом України №2119-IX від 15.03.2022 затверджено Указ Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022 №133/2022, згідно якого продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому, строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався.

Зокрема, Законом України від 8 листопада 2023 року № 3429-IX затверджено Указ Президента України від 06.11.2023 року № 734/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», згідно якого строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 16 листопада 2023 року строком на 90 діб.

Законом України від 6 лютого 2024 року № 3564-IX затверджено Указ Президента України від 05.02.2024 року № 49/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», згідно якого строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 14 лютого 2024 року строком на 90 діб.

Окрім того, згідно Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» №69/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1,17,20 частини першої статті 106 Конституції України було оголошено про проведення загальної мобілізації у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні.

Відповідно до статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

ОСОБА_3 , після проходження 12.02.2024 військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 , за результатами проходження якої, його визнано обмежено придатним до військової служби, будучи військовозобов`язаним, за відсутності обставин, передбачених ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», які б надавали йому право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, був відібраний до складу команди НОМЕР_1 навчального центру Збройних Сил України, та 12.02.2024, йому під розписку, з роз`ясненням її змісту і наслідків неприбуття, була вручена повістка про необхідність прибуття на 12:00год. 13.02.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 для подальшої відправки до Збройних Сил України для проходження військової служби під час мобілізації.

Проте, ОСОБА_3 , будучи військовозобов`язаним, визнаним обмежено придатним до військової служби та підлягаючи призову на військову службу за мобілізацією, після отримання повістки про необхідність прибуття на 12:00год 13.02.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 для подальшої відправки до складу команди НОМЕР_1 навчального центру Збройних Сил України, за відсутності поважних на те причин, не прибув 13.02.2024 на 12:00 год та протягом дня 13.02.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , для подальшого відправлення до Збройних сил України, для проходження військової служби під час мобілізації, тим самим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, у зв`язку із дією на території України воєнного стану.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 , будучи військовозобов`язаним ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, тобто вчинив кримінальне правопорушення передбачене ст.336 КК України.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту згідно з вимогами ст.337 КПК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , свою винуватість у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ст.336 КК України визнав повністю та пояснив, що вчинив кримінальне правопорушення за вказаних в обвинувальному акті обставин. Суду показав, що він ще в 2022 році працюючи на посаді кочегара в Гринявському ліцеї отримав повістку в РТЦК та СП та пройшов тоді ВЛК. Також, 12.02.2024 по повістці він з`явився до Верховинського центру комплектування та повторно пройшов військово-лікарську комісію. За результатами огляду військово-лікарською комісією, його було визнано обмежено придатним до служби, а саме що він підлягає призову для служби в окремих частинах. Після ВЛК йому вручили повістку на 13.02.2024 про прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 для подальшого відправлення до військової частини, про отримання якої він розписався особисто. При цьому, йому було роз`яснено та попереджено про кримінальну відповідальність у випадку неявки за даною повісткою. Він поїхав додому та повідомив дружину, що його мобілізували та він отримав повістку про відправку до воєнної частини. На цій підставі у дружини стався гіпертонічний криз та вночі він надавав їй медичну допомогу. В нього також стався приступ защемлення поперекового відділу хребта, від чого він втрачає свідомість. А тому, на наступний день, 13.02.2024, за станом здоров`я та неможливість піднятися з ліжка через захворювання хребта, він не з`явився до РТЦК. Також дружина цього дня викликала йому швидку медичну допомогу, які вкололи йому знеболення, від госпіталізації він відмовився. На роботі він написав заяву про те, що не може з`явитися через хворобу, листок непрацездатності він не відкривав. Приблизно 10 днів він хворів та самостійно лікувався вдома, а потім приблизно 24-25 лютого звернувся до сімейного лікаря, який призначив йому курс лікування. З ІНФОРМАЦІЯ_3 йому телефонували, а саме ОСОБА_5 та цікавилися, чому він не з`явився, дружина повідомила їм, що він хворий. До РТЦК та СП він більше не звертався.

Вважає, що вчинив неправильно, у вчиненому розкаюється та шкодує про вчинене. Просить суворо не карати, та не призначати йому покарання пов`язане із позбавленням волі.

Прокурор просив визнати обвинуваченого винуватим у вчиненні інкримінованого йому діяння, передбаченого ст.336 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі та застосувавши положення ст.75 КК України, звільнити обвинуваченого від відбування покарання, встановивши йому іспитовий термін, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Крім визнання вини обвинуваченим ОСОБА_3 , його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, повністю доведена дослідженими в судовому засіданні належними та допустимими доказами, а саме:

-показаннями свідка ОСОБА_5 , який суду показав, що він перебуває на посаді заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також являється начальником мобілізаційного відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 . Громадянин ОСОБА_3 на початку 2024 року, точної дати не пам`ятає, прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення даних та був направлений для проходження військово-лікарської комісії. За результатами проходження ВЛК, його було визнано обмежено придатним, а саме він мав обмеження в службі по стану здоров`я та міг нести службу не в бойових частинах, а в навчальних центрах, РТЦК та СП, підрозділах забезпечення, про що був ним особисто повідомлений. Підстав для відстрочки від мобілізації в особи не було. 12.02.2024 ОСОБА_3 було вручено бойову повістку про явку до РТЦК та СП на 13.02.2024 для подальшого відправлення до навчального центру. В той період виконувалося мобілізаційне завдання щодо мобілізації чоловіків старше 50 років та з обмеженнями по стану здоров`я. Також особі було роз`яснено про настання кримінальної відповідальності за неявку за повісткою. Вказаний військовослужбовець мав поїхати до навчального центру, де ще раз мав пройти медичну комісію, яка б встановила чи підходить він для проходження військової служби та в подальшому його мали або зарахувати або відрахувати від проходження служби. У випадку відрахування, він мав повернутися до РТЦК та СП та його було б перепризначено до іншого навчального центру чи в інший час. На визначений у повістці час, особа не з`явилася. Він телефонував особисто на номер мобільного телефону, який вказаний особою в його особовій справі, однак на телефонні дзвінки ніхто не відповідав. Також вони телефонували на наступний день щоб дізнатися причини неявки, однак ніхто не відповідав, про причини неявки ОСОБА_3 його ніхто з родичів не повідомляв. Зазначив, що якщо причини неявки, а саме хвороба підтверджується, то виклик особи здійснюється на інший час. В даному випадку, особа не повідомила про причини неявки, до РТЦК та СП більше не з`являлася. Відомостей від медичних закладів про поступлення в цей період на лікування військовозобов`язаного ОСОБА_3 до РТЦК та СП не поступало;

-показаннями свідка ОСОБА_6 , яка суду показала, що обвинувачений є її чоловіком. 12.02.2024 чоловік приїхав пізно ввечері з ІНФОРМАЦІЯ_3 , де проходив черговий огляд та був втомлений. Йому вручили повістку для явки на наступний день для відправки у воєнну частину. Вона була шокована такою звісткою, від чого ввечері їй стало погано. Вночі в неї підвищився артеріальний тиск. Чоловік на той момент, через проблеми з хребтом, вже не міг піднятися самостійно з ліжка щоб дати їй ліки, а тому вона сама рятувалася як могла. Зранку вона не змогла вийти на роботу. Близько 09.00 год. до чоловіка на телефон зателефонував представник РТЦК та СП, Чорней, якому вона повідомила, що чоловіку погано і він не може встати з ліжка. Після цього, вона викликала швидку допомогу, фельдшер якої вколов чоловіку знеболювальне та їй надав медичну допомогу. Коли в неї почав падати тиск, швидка поїхала. Того дня, чоловік відмовився від госпіталізації, хоча медичні працівники пропонували. Спочатку він займався самолікування вдома, а потім через тиждень чи два, звернувся в лікарню. В подальшому, ні вона, ні чоловік, не повідомляли ІНФОРМАЦІЯ_4 про причини неявки її чоловіка на виклик по повістці;

- витягом з ЄРДР (а.с.54), відповідно до якого 17.02.2024 до ЄРДР за №0000023 були внесені відомості за фактом вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України;

- рапортом заступника начальника начальника мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 №329 від 15.02.2024, яким він доповідає начальнику ІНФОРМАЦІЯ_3 , про те, що військовозобов`язаний ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який проживає в с.Гринява, Верховинського району Івано-Франківської області, одержав повістку про явку для відправлення до військової частини на 12год. 00хв. 13.02.2024, однак у визначений день та час до ІНФОРМАЦІЯ_3 не прибув (а.с.56);

- повідомленням начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 про кримінальне правопорушення від 15.02.2024 №115/603 (а.с.55), яким повідомлено Верховинське РВП про кримінальне правопорушення, передбачене ст.336 КК України, вчинене ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який проживає в с.Гринява, Верховинського району Івано-Франківської області;

- листом ІНФОРМАЦІЯ_2 від 18.04.2024 №1/5/1350 (а.с.66) про не встановлення підстав для надання відстрочки військовозобов`язаному ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 відповідно до норм ст.23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку»;

- листом ІНФОРМАЦІЯ_2 від 28.02.2024 №1/5/766 (а.с.63) про те, що військовозобов`язаного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 було відібрано кандидатом до 184 навчального центру Збройних Сил України;

- листом ІНФОРМАЦІЯ_2 від 28.02.2024 №1/5/767 (а.с.61) про відсутність інформації про членство військовозобов`язаного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в релігійних організаціях, віровченнях, які не допускають користування зброєю;

- листом ІНФОРМАЦІЯ_2 від 28.02.2024 №1/5/768 (а.с.60) про те, що військовозобов`язаний ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 до адміністративної відповідальності в порядку норм КУпАП не притягувався;

- листом ІНФОРМАЦІЯ_2 від 28.02.2024 №1/5/769 (а.с.62) про те, що в період із 13.02.2024 по 27.02.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_3 особисто не прибував військовозобов`язаний ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , або його родичі, та не надавали належним чином оформлені повідомлення чи документи, які б свідчили про неможливість прибуття ОСОБА_3 станом на 27.02.2024 згідно отриманої повістки від 13.02.2024;

- листами ІНФОРМАЦІЯ_2 від 13.06.2024 №1/5/2414, від 06.08.2024 №1/5/3634, 30.09.2024 №1/5/5128 (а.с.67,68,71) про те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 не проходив повторно військово-лікарську комісію щодо визначення придатності до військової служби та не оновлював військово-облікові дані;

- листами ІНФОРМАЦІЯ_2 від 06.08.2024 №1/5/3635, від 30.09.2024 №1/5/5127 (а.с.69,70) про те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 не оскаржував висновок військово-лікарської комісії від 12.02.2024 №28/2/95;

- довідками Комунального некомерційного підприємства «Косівська центральна районна лікарня» Косівської міської ради Косівського району Івано-Франківської області від 17.06.2024 №611/01-05/11 (а.с.75), Комунального некомерційного підприємства «Верховинський центр первинної мидико-санітарної допомоги» Верховинської селищної ради Верховинського району Івано-Франківської області від 07.08.2024 №54/01-02 (а.с.77), з яких вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , житель с.Гринява, Верховинського району, Івано-Франківської області в період часу з 01.01.2022 по 05.08.2024 за наданням медичної допомоги до вказаних медичних закладів не звертався. На стаціонарному чи амбулаторному лікуванні не перебував;

- довідкою Комунального некомерційного підприємства «Верховинська багатопрофільна лікарня» Верховинської селищної ради від 11.06.2024 №268/01-15 (а.с.74) з якої вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , житель с.Гринява, Верховинського району Івано-Франківської області, у період з 01.01.2023 перебував на стаціонарному лікуванні: з 15.02.2023 по 21.02.2023 з діагнозом: g55.1-; з 02.08.2023 по 04.08.2023 та з 07.08.2023 по 11.08.2023 з діагнозом: ураження попереково-крижового сплетіння; з 12.08.2023 по 16.08.2023 з діагнозом: необструктивний хронічний пієлонефрит пов`язаний з рефлюксом. 15.01.2024 перебував на амбулаторному лікуванні з діагнозом: фонова ретинопатія та ретинальні судинні зміни;

- довідкою Комунального некомерційного підприємства «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» від 10.06.2024 №1378 (а.с.76), згідно якої, в період часу з 24.02.2022 по 27.05.2024 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , житель с.Гринява, Верховинського району, Івано-Франківської області, а саме 05.05.2022 за направленням сімейного лікаря КНП «Яблуницька амбулаторія загальної практики та сімейної медицини» Білоберізької сільської ради звертався в обласну консультативну поліклініку в КНП «ОКЛ ІФ ОР» на консультацію до невропатолога з діагнозом: Ураження попереково-крижових корінців, не класифіковані в інших рубриках. 28.07.2022 за направленням Верховинського РВУ від 20.07.2022 скеровувався на консультацію до спінального нейрохірурга в обласну консультативну поліклініку в КНП «ОКЛ ІФ ОР» з діагнозом: Остеохондроз хребта у дорослих, попереково-крижовий відділ. Ураження міжхребетних дисків поперекового і інших відділів з радикулопатією. Порушення функцій у незначній степені. За результатами консультацій документи видано пацієнту на руки;

- довідкою Управління соціального захисту населення Верховинської РДА Івано-Франківської області від 15.10.2024 №1437/04-01/19 (а.с.78) з якої вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , житель с.Гринява, Верховинського району Івано-Франківської області на обліку в управлінні не перебував та не перебуває, жодних видів державних соціальних допомог станом на 15.10.2024 не отримує;

- речовими доказами, що оглянуті в судовому засіданні:

оригіналами довідки №28/2/95 військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо солдата ОСОБА_3 , 1969 року народження та картки обстеження та медичного огляду вищезазначеного військовозобов`язаного КНП «Верховинська багатопрофільна лікарня» Верховинської селищної ради, з яких вбачається, що ОСОБА_3 , 12.02.2024 за результатами медичного огляду був визнаний обмежено придатним до військової служби (непридатний до служби у десантно-штурмових військах, плавскладі, морській піхоті, спец спорудах; придатний до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, ТЦК та СП, установах та організаціях, навчальних закладах; придатний до військової служби за спеціальністю: командир самохідної артилерійської установки);

оригіналом облікової картки щодо військовозобов`язаного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в якій зафіксовано, що ОСОБА_3 , 1969 року народження, перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_6 , та проходив військову службу у 1988-1989 роках на посаді командира гармати;

оригіналом розписки ОСОБА_3 про отримання ним 12.02.2024 повістки про явку для відправлення до військової частини о 12.00 годин 13.02.2024, на якій наявний його підпис;

Дослідивши в ході судового розгляду обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у інкримінованому йому злочині доведена поза розумним сумнівом у повному обсязі, та його дії правильно кваліфіковані за ст.336 КК України, оскільки він будучи військовозобов`язаним ухилився від призову на військову службу під час мобілізації.

Покази обвинуваченого ОСОБА_3 , в частині поважності причин його неявки за повісткою на 13.02.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_3 через хворобу суд вважає неспроможними, оскільки такі не підтверджені жодними доказами. Зокрема, обвинуваченим не представлено суду доказів виклику швидкої медичної допомоги та його госпіталізації 13.02.2024, такі в матеріалах кримінального провадження відсутні. При чому, в судовому засіданні обвинувачений зазначив, що від госпіталізації він відмовився, до сімейного лікаря звернувся приблизно 24-25 лютого. Представлені обвинуваченим медичні документи не підтверджують наведених ним обставин щодо його хвороби 13.02.2024, а стосуються анамнезу виявленого в нього захворювання та його лікування в інші періоди, що не охоплюються обвинувальним актом.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на вимоги ст.65 КК України та роз`яснення, викладені в пункті 1 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2013 №7, враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують (обтяжують) покарання.

Згідно статті 50 КК України встановлено, що «покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами», а згідно статті 65 КК України встановлено, що «особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень».

Відповідно до ч.1 ст.8 Конституції України діє принцип верховенства права. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду, як джерело права.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_3 за ст.336 КК України відносяться до категорії нетяжких злочинів.

Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що він раніше не судимий, на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває, часто хворіє протягом останніх років, зокрема має захворювання поперекового відділу хребта, одружений, непрацевлаштований, за зареєстрованим місцем проживання характеризується добре.

Згідно досудової доповіді від 12.12.2024, зробленої Верховинським районним сектором філії державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області, ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства (у тому числі окремих осіб) є середній. На думку органу пробації виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства є можливим.

Обставинами, що пом`якшують покарання відповідно до ст.66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання, не встановлено.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, враховуючи характер та тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, фактичні обставини справи, особу обвинуваченого, як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, а саме його вік та стан здоров`я, характеристику за місцем проживання, те, що він раніше не судимий, визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому та сприяв розкриттю злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання, позицію прокурора, який просив визнати обвинуваченого винним та призначити йому покарання із застосуванням ст.75 КК України, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання за ст.336 КК України виді позбавлення волі, в межах санкції статті, звільнивши останнього від відбування покарання із випробуванням на підставі ст.75 КК України, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.ч.1,3 ст.76 КК України.

На думку суду, саме таке покарання у виді позбавлення волі, але з іспитовим строком, буде достатнім і необхідним для виправлення ОСОБА_3 та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, справедливим у співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Суд констатує, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви №№43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, оскільки справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому кримінальному правопорушенню; категорія справедливості передбачає, що покарання за кримінальне правопорушення повинно бути домірним кримінальному правопорушенню».

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що призначення ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі, яке в санкції ст.336 КК України закріплене, як безальтернативне, без звільнення від його відбування, сприймалося б, як грубо непропорційне (діяння та покарання), як наслідок, у світлі практики, ЄСПЛ, сприймалося б як жорстоке поводження, тобто суперечило статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Запобіжний захід ОСОБА_3 на момент ухвалення вироку не обраний і підстав для його обрання суд не вбачає.

Процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

Питання про долю речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.100, 124, 368 - 370, 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України.

Призначити покарання ОСОБА_3 за ст.336 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік 6 (шість) місяців не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки, протягом іспитового строку:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, навчання та роботи;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк ОСОБА_3 рахувати з часу проголошення вироку.

Після вступу вироку в законну силу речові докази по справі:

- оригінали довідки №28/2/95 від 12.02.2024 військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо головного сержанта запасу ОСОБА_3 , 1969 року народження, картки обстеження та медичного огляду від 12.12.2024 на військовозобов`язаного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , облікової картки військовозобов`язаного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , - повернути до ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- оригінал розписки на повістку про явку для відправлення до військової частини, отриманої ОСОБА_3 12.02.2024, - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги через Верховинський районний суд Івано-Франківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_8