ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 636/1147/25 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1 Провадження № 11-кп/818/1027/25 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2 Категорія: ч.1 ст.263 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою прокурора на вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 03.02.2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Цюрупинськ Херсонської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, військовослужбовця за призовом під час мобілізації, на момент вчинення правопорушень - водій 3 відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону (з охорони та оборони важливих державних об`єктів) військової частини НОМЕР_1 Східно оперативно-територіального об`єднання Національної Гвардії України, у військовому званні «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік. Покладено на нього обов`язки відповідно до ст.76 КК України:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 30.09.2024 по 03.02.2025 включно.

Звільнено ОСОБА_7 з-під варти в залі суду.

Долю речових доказів та процесуальних витрат вирішено відповідно до ст.ст.100, 126 КПК України.

Вищевказаним вироком встановлено, що ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, обіймаючи посаду водія 3 відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону (з охорони та оборони важливих державних об`єктів) військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , був обізнаний з діючим законодавством щодо заборони носіння, бойових припасів, вибухових пристроїв та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

Так, ОСОБА_7 , проходячи військову службу на посаді водія 3 відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти І стрілецького батальйону (з охорони та оборони важливих державних об`єктів) військової частини НОМЕР_1 Східно оперативно- територіального об`єднання Національної Гвардії України, з 19.06.2023 по 20.08.2023, перебуваючи у зоні проведення бойових дій біля с.Кремінна, Сєвєродонецького р-ну, Луганської області, знайшов: 1 підривач до ручних гранат типу УЗРГМ, який відносяться до категорії вибухових пристроїв та І корпус ручної гранати РГД-5, який є конструктивно-оформленим зарядом вибухової речовини.

Після чого у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на незаконне придбання та зберігання знайдених ним вибухових речовин та вибухових пристроїв.

Надалі ОСОБА_7 , реалізуючи свій умисел, направлений на незаконне придбання вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достовірно знаючи, що вищевказані предмети являються бойовими припасами та вибуховими пристроями, а також розуміючи, що він не має передбаченого законом дозволу на поводження з вищевказаними предметами поза місцем проведення бойових дій, підняв с землі 1 підривач до ручних гранат типу УЗРГМ, який відносяться до категорії вибухових пристроїв та 1 корпус ручної гранати РГД-5, який є конструктивно-оформленим зарядом вибухової речовини, таким чином здійснивши придбання вибухових речовин та вибухових пристроїв.

Крім того, у проміжок часу з 09.09.2023 по 05.03.2024 ОСОБА_7 , маючи намір спрямований на зберігання раніше придбаних ним: 1 підривач до ручних гранат типу УЗРГМ, який відносяться до категорії вибухових пристроїв та 1 корпусу ручної гранати РГД-5, який є конструктивно-оформленим зарядом вибухової речовини, зберігав вищезазначені вибухову речовину та вибуховий пристрій за місцем свого мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 .

В подальшому, 05.03.2024 працівниками Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області проведено огляд в порядку обшуку домоволодіння ОСОБА_7 розташованого, за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого виявлено та вилучено: 1 підривач до ручних гранат типу УЗРГМ, який відносяться до категорії вибухових пристроїв та 1 корпус ручної гранати РГД-5, який є конструктивно -оформленим зарядом вибухової речовини.

Крім того, ОСОБА_7 , проходячи військову службу на посаді водія 3 відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону (з охорони та оборони важливих державних об`єктів) військової частини НОМЕР_1 Східно оперативно- територіального об`єднання Національної Гвардії України, з 19.06.2023 по 20.08.2023, перебуваючи у зоні проведення бойових дій біля с. Кремінна, Сєвєродонецького р-ну, Луганської області, знайшов: 1 підривач до ручних гранат типу УЗРГМ-2, який відносяться до категорії вибухових пристроїв та 1 корпус ручної гранати Ф-1, який є конструктивно-оформленим зарядом вибухової речовини.

Після чого у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на незаконне придбання та носіння знайдених ним вибухових речовин та вибухових пристроїв.

Надалі ОСОБА_7 , реалізуючи свій прямий умисел, направлений на незаконне придбання вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достовірно знаючи, що вищевказані предмети являються бойовими припасами та вибуховими пристроями, а також розуміючи, що він не має передбаченого законом дозволу на поводження з вищевказаними предметами поза місцем проведення бойових дій, підняв с землі 1 підривач до ручних гранат типу УЗРГМ-2, який відносяться до категорії вибухових пристроїв та І корпус ручної гранати Ф-1, який є конструктивно-оформленим зарядом вибухової речовини, таким чином здійснивши придбання вибухових речовин та вибухових пристроїв.

Крім того, у проміжок часу з 09.09.2023 по 12.09.2024 ОСОБА_7 , маючи намір спрямований на зберігання раніше придбаних ним: 1 підривач до ручних гранат типу УЗРГМ-2, який відносяться до категорії вибухових пристроїв та 1 корпусу ручної гранати Ф-1, який є конструктивно-оформленим зарядом вибухової речовини, здійснював носіння вищезазначених вибухової речовини та вибухового пристрою у особистих речах.

В подальшому, 12.09.2024 працівниками Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області проведено огляд місця події - ділянки місцевості неподалік від будинку за адресою: АДРЕСА_3 , в ході якого у ОСОБА_7 виявлено та вилучено: 1 підривач до ручних гранат типу УЗРГМ-2, який відносяться до категорії вибухових пристроїв та 1 корпус ручної гранати Ф-1, який є конструктивно-оформленим зарядом вибухової речовини.

Вказані дії ОСОБА_7 судом першої інстанціїкваліфіковані за ч.1 ст.263 КК України, тобто придбання, носіння та зберігання вибухового пристрою без передбаченого законом дозволу.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 03.02.2025 року, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону; неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосуванням закону, який не підлягає застосуванню.

Вказує, що він не оспорює фактичні дані справи, кваліфікацію дій обвинуваченого, а також доведеність його вини. Водночас прокурор пояснює, що ним також було подано апеляційну скаргу на ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 03.02.2025 року (справа №636/10845/24, провадження №1-кп/636/817/25), якою ОСОБА_7 було звільнено від кримінальної відповідальності за ч.5 ст.407, ч.4 ст.408 КК України в порядку, передбаченому ч.5 ст.401 КК України, тобто для продовження проходження військової служби, оскільки вона постановлена з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства України, а тому підлягає скасуванню.

Обґрунтовує це тим, що згідно з ч.5 ст.401 КК України обов`язковою умовою звільнення особи від кримінальної відповідальності є вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтями 407, 408 КПК України, вперше. Поряд з цим прокурор вважає, що така обставина як вчинення кримінального правопорушення вперше, була відсутня у даному випадку. Апелянт пояснює це тим, що обвинувачений вчинив злочини в різний період. Крім того, зазначає, що згода на проходження такої служби надавалася командиром військової частини лише у зв`язку зі вчиненням вперше кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Прокурор вважає, що дії обвинуваченого утворюють реальну сукупність

злочинів, що виключає можливість звільнення його від кримінальної відповідальності зі вказаних підстав.

На підставі викладеного прокурор приходить до висновку, що істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені у вказаній ухвалі, в подальшому вплинули на висновки, зроблені у вироку Чугуївського міського суду Харківської області від 03.02.2025 року.

У зв`язку з цим прокурор просить призначити новий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.5 ст.407, ч.4 ст.408 КК України, у суді першої інстанції.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Прокурор ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити у повному обсязі.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 та сам обвинувачений ОСОБА_7 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили вирок суду першої інстанції залишити без змін. Обвинувачений просив врахувати, що він служить та бажає продовжити нести військову службу.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, думку обвинуваченого та його захисника, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 03.02.2025 року із матеріалів кримінального провадження №0000240 від 06.03.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.5 ст.407, ч.4 ст.408 КК України, в окреме судове провадження виділено матеріали по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Крім того, цією ухвалою ОСОБА_7 було звільнено від кримінальної відповідальності за ч.5 ст.407, ч.4 ст.408 КК України в порядку, передбаченому ч.5 ст.401 КК України, тобто для продовження проходження військової служби.

Як було зазначено вище, вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 03.02.2025 року ОСОБА_7 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Апеляційний суд переглядає вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 03.02.2025 року лише в межах висунутого обвинувачення за ч.1 ст.263 КК України.

Оскільки висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, та фактичні обставини його вчинення в апеляційній скарзі не оспорюються, то відповідно до вимог ст.404 КПК України, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Крім того, за згодою сторін згідно з ч.3 ст.349 КПК України судом першої інстанції було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, оскільки обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин та немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.

Ухвала Чугуївського міського суду Харківської області від 03.02.2025 року (справа №636/10845/24, провадження №1-кп/636/817/25), яку просить скасувати прокурор у своїй апеляційній скарзі, не є об`єктом апеляційного перегляду у даному випадку. У зв`язку з цим доводи прокурора щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, допущених у вказаній ухвалі, не можуть бути враховані апеляційним судом при перегляді вироку Чугуївського міського суду Харківської області від 03.02.2025 року (справа №636/1147/25, провадження №1-кп/636/936/25).

Разом з цим, відповідно до ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи зі вказаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі №682/956/17 вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає зі статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене ст.ст.403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання та звільняючи при цьому від його відбування, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, конкретні обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є військовослужбовцем за мобілізацією, за місцем служби характеризується позитивно, має постійне місце реєстрації та проживання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції визнав щире каяття. Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції визнав вчинення злочину в умовах військового стану.

Переглядаючи вирок суду в частині правильності призначення ОСОБА_7 покарання, колегією суддів встановлено та не спростовано стороною обвинувачення як наявність пом`якшуючої обставини, так і даних, які характеризують його особу, а саме те, що він уродженець м.Цюрупинськ Херсонської області, громадянин України, з середньою освітою, одружений, військовослужбовець за призовом під час мобілізації, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, за місцем служби характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання.

В матеріалах справи міститься довідка №98-07032024/63091, видана на вимогу УІАП ГУНП в Харківській області, яка свідчить про те, що ОСОБА_7 є особою, стосовно якої відомості про наявність незнятої чи непогашеної судимості відсутні.

В матеріалах справи також наявна службова характеристика, видана командиром 2-ї стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону на солдата ОСОБА_7 від 09.10.2023 року. Так, за своїми професійними, діловими і моральними якостями солдат ОСОБА_7 відповідає займаній посаді, але потребує постійного контролю з боку командування частини.

Слід також зазначити, що 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022 було введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє і на даний час. Також Президентом України було видано Указ №69/2022 «Про загальну мобілізацію», яким постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 проходить військову службу та має необхідні якості військовослужбовця, військово-обліковий фах, який є нагально необхідним у Збройних Силах. Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_7 зазначив, що він служить та виявив бажання продовжити нести військову службу.

Колегія суддів враховує вищевказане, а також ситуацію в країні, нагальність та необхідність виконання бойових завдань та забезпечення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, а тому вважає, що саме такий вид покарання, якпозбавлення волі строком на 3 (три) роки зі звільненням від відбування призначеного покарання, якщо ОСОБА_7 протягом іспитового строку, тривалістю 1 (один) рік, не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього, відповідно до ст.76 КК України, обов`язки, у даному випадку буде дієвим для досягнення такої мети як виправлення обвинуваченого та дасть йому можливість виконувати один із найважливіших обов`язків, передбачених Конституцією України, що полягає у захисті Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Крім того, апеляційний суд враховує, що прокурор під час судового засідання в суді першої інстанції 03.02.2025 року просив визнати ОСОБА_7 винним та призначити йому покарання за ч.1 ст.263 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік.

Будь-яких нових даних, провокуючих особистість обвинуваченого ОСОБА_7 , стороною обвинувачення надано не було у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги прокурора не знайшли свого підтвердження.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при досить повному та ретельному вивченні особистості обвинуваченого обґрунтовано зробив висновок про те, що дані, які характеризують ОСОБА_7 поряд із наявністю обставини, яку можна визнати пом`якшуючою, а також відомості про проходження ним військової служби дають підстави дійти висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою.

Істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які ставили б під сумнів законність судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року).

Колегія суддів не вбачає порушення судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості покарання.

З урахуванням викладеного, підстав для скасування вироку і призначення нового розгляду справи у суді першої інстанції з наведених апелянтом мотивів, колегія суддів не вбачає.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду першої інстанції слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 03.02.2025 року по справі щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.1 ст.263 КК України, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу прокурора, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ ______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4