Провадження № 1-кп/185/89/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2025 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в період воєнного стану в залі в м.Павлоград Дніпропетровської області кримінальне провадження, що внесене до ЄРДР за №0000450 від 18 жовтня 2024 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Богданівка Павлоградського району Дніпропетровської області, громадянина України, з повною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше неодноразово судимого, останній раз: 19.02.2020 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 8 місяців, 19.04.2023 року звільнений по відбуттю строку покарання, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, -

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ (зі змінами) в Україні введено воєнний стан з 5:30 год. 24.02.2022.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 , достовірно знаючи що на території України введений воєнний стан, 17.10.2024 року близько 16:40 год., знаходячись на автобусній зупинці, яка розташована по вул.Першотравнева с.Богуслава Павлоградського району Дніпропетровської області, побачив на лавці жіночу сумку чорного кольору, що належить потерпілій ОСОБА_5 . В цей час у обвинуваченого ОСОБА_3 раптово виник злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, скориставшись відсутністю свідків та очевидців, обвинувачений ОСОБА_3 підійшов та, діючи таємно, повторно, викрав жіночу сумку, в якій знаходився мобільний телефон марки «Samsung J7 Neo» модель «SM-J701F/DS», вартістю 3175.33 гривень та грошові кошти в розмірі 6200 гривень, після чого покинув місце скоєння кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим своїми умисними та протиправними діями спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 9375.33 гривень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

Обвинувачений ОСОБА_3 під час судового розгляду свою провину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, суду показав, що в жовтні 2024 року приблизно о 15-16 годині на автобусній зупинці в с.Богуслав Павлоградського району Дніпропетровської області випадково наткнувся на жіночу сумку, яка стояла на лавці. Поруч нікого не було. Він вирішив забрати цю сумку. В подальшому він зупинив транспортний засіб, що рухався в попутному напрямку до м.Тернівки. Коли їхав в автомобілі, заглянув всередину сумки, де знайшов в гаманці гроші в сумі 6200 гривень, дві банківські картки та мобільний телефон «Самсунг» золотистого кольору. Вказані речі забрав, а сумку та гаманець по дорозі непомітно викинув між с.Богуслав та с.Богданівка. Приїхавши в м.Тернівку, він зайшов додому, де перевдягнувся. Після чого пішов по магазинам та роздав борги: в магазині «Олімп» повернув 2150 грн., на автостанції в магазині повернув 300 грн., в іншому магазині придбав цигарки. В той же день решту грошей витратив на власні потреби. На наступний день мобільний телефон продав за 300 грн. ОСОБА_7 , який до цього попросив подзвонити. Він вважав, що жіноча сумка з гаманцем з грошима, мобільним телефоном та банківськими картками це знахідка, тому ніякої відповідальності за привласнення та розпорядження цими речами немає. Банківські картки не використовував для розрахунків в магазинах, бо розумів, що за це передбачена кримінальна відповідальність. Будь-якого бажання повернути знайдені речі потерпілій в нього не було, ніяких спроб в цьому напрямку він не робив.

Потерпіла ОСОБА_5 під час допиту повідомила, що 17 жовтня 2024 року вона приблизно о 15.00 годині отримала гроші від використання її земельного паю. Повернувшись додому в с.Богуслав, вона виклала 18000 гривень, а решту 6000 грн. номіналом по 1000 грн. залишила в гаманці. Взявши жіночу сумку, в якій знаходились мобільний телефон марки «Самсунг», дві банківські картки та гаманець з грошима в розмірі 6200 грн., вона вийшла з дому та прийшла на зупинку громадського транспорту по вул.Першотравнева в с.Богуслав, їй необхідно було на масаж. Чекаючи маршрутне таксі на зупинці, вона сиділа на лавці. Коли під`їхала маршрутка, вона швидко сіла в цей транспортний засіб та поїхала. Ймовірно в цей момент її жіноча сумка спала з плеча та залишилась на лавці. Приблизно через три хвилини вона побачила відсутність сумки. Одразу зупинила маршрутку та вибігла. Повернувшись на зупинку, вона не знайшла своєї сумки. Повернувшись додому вона з дочкою стали телефонувати на її номер мобільного телефону, який працював, проте слухавку ніхто не брав. В подальшому на дзвінки доньки обвинувачений скидав їх, просто ігнорував ці спроби. З дочкою пройшли по магазинам села, намагались встановити осіб, що розраховувались в той день купюрами по 1000 грн. Після подзвонили в поліцію. Гроші, мобільний телефон, банківські картки, сумка та гаманець не повернуті. Вважає, що обвинувачений заслуговує на покарання відповідно до закону.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що в день подій в жовтні 2024 року вона видала потерпілій ОСОБА_5 , як члену фермерського господарства, 24000 гривень за користування її земельним паєм. Гроші були номіналом по 1000 грн. Потерпіла заїхала додому, потім потерпілій треба було на масаж. Через деякий час вона знову зустріла ОСОБА_5 в маршрутці, вони разом їхали. Приблизно через 10 хвилин, як сіла потерпіла в маршрутне таксі, вона спохватилась, що немає її жіночої сумки. ОСОБА_5 вийшла із маршрутки, що відбувалось далі їй невідомо.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні розповіла, що працює продавцем в магазині «Олімп» по вул.Миру, 4 в м.Тернівка Дніпропетровської області. Обвинувачений та його дівчина часто купували продукти в їх магазині, інколи отоварювались в борг. В подальшому обвинувачений розраховувався. В жовтні 2024 року обвинувачений розрахувався за борги, повернувши одразу 2150 грн., проте номінали купюр не пригадує. Ніяких покупок в цей день обвинувачений в магазину не робив, жіночої сумки при ньому не було. Обвинувачений не пропонував розрахуватись банківськими картками.

Судом були досліджені наступні письмові докази та прийняті процесуальні рішення.

Витяг з кримінального провадження №0000450, щодо внесення ВП №1 Павлоградського РВП ГУНП Дніпропетровської області відомостей до ЄРДР 18.10.2024 року про кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, за фактом таємного, шляхом вільного доступу викрадення в умовах воєнного стану 17.10.2024 року близько 16.40 год. на зупинці громадського транспорту, невстановленою особою, майна, яке належить потерпілій ОСОБА_5 , чим було спричинено матеріального збитку, сума збитку встановлюється /а.п.45/.

Письмова заява свідка ОСОБА_10 від 30.10.2024 року, відповідно до якої останній добровільно передав працівникам поліції мобільний телефон марки «Samsung J7 Neo», моделі«SM-J701F/DS», який він 18.10.2024 року придбав у обвинуваченого ОСОБА_3 за 300 грн. /а.п.46/

Постанова слідчого від 30.10.2024 року про визнання речовим доказом: мобільного телефону марки «Samsung J7 Neo», моделі«SM-J701F/DS», серійний номер НОМЕР_1 , іmеі№1: НОМЕР_2 , іmеі№2: НОМЕР_3 , який відповідно до квитанції передано на збереження до ВП№1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровської області /а.п.50-51/.

Письмова заява обвинуваченого ОСОБА_3 від 18.10.2024 року, відповідно до якої останній добровільно передав працівникам поліції банківську картку АТ «ПУМБ» № НОМЕР_4 та банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_5 /а.п.52/.

Постанова слідчого від 22.01.2024 року про визнання речовими доказами: банківської картки АТ «ПУМБ» № НОМЕР_4 та банківської карткт АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_5 , які відповідно до квитанції передані на збереження до ВП №1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровської області /а.п.57-58/.

Висновок експерта за результатами судової товарознавчої експертизи від 29.10.2024 року, згідно з яким ринкова вартість мобільного телефону марки «Samsung J7 Neo», модель«SM-J701F/DS», серійний номер НОМЕР_1 , бувшого у використанні, у технічно-справному стані, з урахуванням зносу, станом на момент вчинення кримінального правопорушення становила 3175.33 грн. /а.п.68-74/.

Протокол огляду місця події від 17.10.2024 року з фототаблицею, відповідно до якого за участі потерпілої в присутності понятих, було оглянуто місце вчинення кримінального правопорушення, а саме: ділянка місцевості, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Павлоградський район, с.Богуслав, вул.Першотравнева, зупинка громадського транспорту. Всередині зупинки знаходиться лавиця, викрашена в жовтий колір. Зі слів потерпілої, саме на цій лавиці знаходились її речі. Зафіксована обстановка та зовнішній вигляд місця подій. Під час огляду нічого не виявлено та не вилучено /а.п.85-88/.

Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.10.2024 року з фототаблицею до нього, відповідно до якого свідок ОСОБА_11 серед запропонованих фотокарток для впізнання вказав на фотографію з зображенням обвинуваченого та зазначив, що пізнає даного чоловіка, якого підвозив 17.10.2024 року з с.Богуслав Павлоградського району до м.Тернівки Дніпропетровської області /а.п.89-92/.

Протокол огляду предмету з фототаблицею від 30.10.2024 року, згідно з яким слідчим був оглянутий добровільно виданий свідком ОСОБА_10 мобільний телефон марки «Samsung J7 Neo» модель «SM-J701F/DS», серійний номер НОМЕР_1 , іmеі№1: НОМЕР_2 , іmеі№2: НОМЕР_3 , золотистого кольору, зафіксовані пошкодження у вигляді подряпин та тріщин на дисплеї телефону. Як пояснив свідок ОСОБА_12 , наданий ним до огляду вищевказаний мобільний телефон він придбав 17.12.2024 року у обвинуваченого ОСОБА_3 . Виявлений під час огляду мобільний телефон було вилучено /а.п.93-95/.

Протокол огляду предмету з фототаблицею від 18.10.2024 року, відповідно до якого слідчим за участі обвинуваченого та понятих були оглянуті банківські картки АТ «ПУМБ» № НОМЕР_4 та АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_5 , зроблені їх фотознімки. Вказані банківські картки було вилучено /а.п.96-99/.

Протокол проведення слідчого експерименту від 01.11.2024 року, який фіксувався на відеозапис, відповідно до якого під час слідчої дії обвинувачений ОСОБА_3 повідомив про обставини вчинення кримінального правопорушення. Пояснив, що 17.10.2024 року близько 16.40 год. він знаходився на автобусній зупинці в с.Богуслав Павлоградьського району, де на лавиці побачив жіночу сумку, яка належить потерпілій ОСОБА_5 . Поруч нікого не було. Через п`ять хвилин зупинив автомобіль, на якому доїхав до м.Тернівки. Вміст сумки оглянув під час руху в автомобілі. Сумку та гаманець викинув по дорозі біля с.Богданівка, а грошові кошти у сумі 6200 грн., мобільний телефон «Самсунг» та банківські картки привласнив собі. Приїхавши в місто, переодягнувшись вдома, він пішов до магазину «Олімп», де віддав борг в сумі 2150 грн., після вирушив до магазину «Ізобіліє», де повернув борг в сумі 800 грн., після чого в магазині «Табакерка» придбав цигарки та запальничку. В магазині «АТБ» він придбав продукти харчування на суму 2000 грн., біля магазину зустрів знайомого ОСОБА_13 , якому продав мобільний телефон «Самсунг» за 300 грн. Повернувся додому, а залишок грошових коштів витратив на власні потреби /а.п.100-105/.

Суд, проаналізувавши покази обвинуваченого в судовому засіданні, співставляючи їх з обвинуваченням, що інкримінується ОСОБА_3 , а також з іншими доказами кримінального провадження: показаннями потерпілої, свідків, протоколами слідчих дій, висновком експерта, які повністю викривають обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, - робить висновок про те, що наведені судом докази, окрім показань обвинуваченого, мають характер логічних, послідовних та об`єктивних, тому і покладені в основу вироку. Зазначені докази винуватості обвинуваченого є такими, що доповнюють одне одного, є належними, допустимими та достатніми, оскільки повністю підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному проваджені, та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також є такими, що отримані в порядку, встановленому Конституцією та КПК України.

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 , що він не причетний до крадіжки майна та грошей потерпілої ОСОБА_5 , а залишені останньої особисті речі вважає знахідкою, були спростовані в суді наступним.

Знахідка це майно, втрачене власником без його волі і знайдене іншою особою. Так, відповідно до ст.337 Цивільного кодексу України, особа, яка знайшла загублену річ, зобов`язана негайно повідомити про це особу, яка її загубила, або власника речі і повернути знайдену річ цій особі. Законодавець поклав на особу, яка знайшла загублену річ, обов`язок здійснити пошук власника цієї речі. Частина друга статті 337 Цивільного Кодексу України говорить, що в разі, якщо особа, яка має право вимагати повернення загубленої речі, або місце її перебування невідомі, то людина, що знайшла загублену річ, зобов`язана заявити про знахідку Національну поліцію або органи місцевого самоврядування.

Потерпіла ОСОБА_5 одразу після втрати своїх речей, серед яких був мобільний телефон, стала телефонувати на нього, маючи намір повернути загублені речі. Обвинувачений, який забрав жіночу сумку з зупинки громадського транспорту, перевіривши вміст цієї сумки, знайшов мобільний телефон потерпілої, проте не відповідав потерпілій, ігнорував її дзвінки, скидав виклики, хоча розумів, що це телефонує особа, яка загубила мобільний телефон. Майже одразу після знахідки, рухаючись по дорозі в м.Тернівку, обвинувачений позбавляється жіночої сумки та гаманця, просто викинувши їх з вікна транспортного засобу, також передбачаючи наслідки виявлення після зупинки в м.Тернівка цих речей. В цей же день обвинувачений витрачає всі виявлені грошові кошти потерпілої, а мобільний телефон продає знайомому свідку ОСОБА_10 , тобто позбавляється предметів «знахідки».

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 не були направлені на відшукання власника знайденого майна: жіночої сумки з мобільним телефоном, гаманцем з грошима, банківськими картками. Обвинувачений не звернувся до органів поліції та не повідомив про знахідку. Обвинувачений не відповідав на дзвінки потерпілої, яка намагалась повернути загублене майно. Навпаки, обвинувачений одразу позбавився сумки та гаманця потерпілої, знайдені гроші ОСОБА_5 витратив, а її мобільний телефон продав, тим самим зробив все, щоб не повернути знайдені речі законному володільцю, не намагався їх зберегти. А банківських карт потерпілої обвинувачений не позбувся та залишив собі не з метою повернення їх власникові, а з іншою метою. Обвинувачений зрозумів, що цих рахунках можуть бути гроші, разом з тим, за показаннями самого ОСОБА_3 , картками в магазинах не розраховувався, бо зрозумів, що його швидко знайдуть та за це передбачена кримінальна відповідальність.

Тому показання обвинуваченого в частині відсутності кримінальної відповідальності за знахідку суд розцінює як спосіб захисту обвинуваченого від пред`явленого обвинувачення та спробою ухилитись від кримінальної відповідальності.

Таким чином, винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України доведена повністю та підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у відповідності з вимогами ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, віднесення його до категорії тяжких злочинів, ступінь негативних наслідків, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, зокрема за вчинення корисливих злочинів, за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, на обліку в психіатричному диспансері та у лікаря-нарколога не перебуває, відношення обвинуваченого до скоєного.

Обставин, відповідно до вимог ст.66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд не встановив.

Зазначена в обвинувальному акті щире каяття, як обставина яка пом`якшує покарання обвинуваченого, та заявлене обвинуваченим під час промови в судових дебатах в якості пом`якшуючої покарання обвинуваченого обставини щире каяття, - не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки. За весь час розгляду обвинувачений не визнав своєї вини у вчиненні інкримінованого злочину, вважав, що він знайшов загублені речі потерпілої та мав право ними розпоряджатись. Викрадене майно, окрім банківських карток, потерпілій обвинувачений не повернув, не намагався повернути гроші. Аналогічного висновку прийшов Верховний Суд в своєму рішенні від 10.06.2020 року в справі №149/1596/16-к.

Обставиною, відповідно до вимог ст.67 КК України, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнає рецидив злочинів.

За сукупністю обставин вчинення кримінального правопорушення, ступеня тяжкості, думки потерпілої, даних про особу обвинуваченого, який раніше судимий, свою вину не визнав, відсутності пом`якшуючих його покарання обставин, наявності обтяжуючих покарання обставин, враховуючи висновок органу пробації, в якому зазначено, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства, суд дійшов висновку, що відносно обвинуваченого необхідно застосувати реальне покарання можливе лише з ізоляцією його від суспільства і відносно обвинуваченого необхідно застосувати покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, інкримінованої статті Особливої частини Кримінального кодексу України. Саме таке покарання, на думку суду, буде необхідне та достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Стаття 50 КК України передбачає, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, що також закріплено в ч.2 ст.65 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 , будучи до цього неодноразово судимий, зокрема за аналогічні кримінальні правопорушення, вчинив знову однотипне кримінальне правопорушення.

Таким чином, незважаючи на неодноразове засудження, обвинувачений ОСОБА_3 належних висновків для себе не зробив та навіть за таких обставин його виправлення досягнуто не було, що свідчить про стійкість його протиправної поведінки та антисоціальну спрямованість його особи. З урахуванням наведеного суд приходить висновку про неможливість досягнення щодо обвинуваченого ОСОБА_3 мети кримінального судочинства без реального відбуття ним призначеного покарання та про відсутність підстав для призначення останньому покарання із застосуванням ст.69 КК України, або застосування ст.75, 76 КК України.

Визначене судом покарання буде відповідати ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, а також здатним сприяти виправленню ОСОБА_3 та попередженню скоєння нових кримінальних правопорушень, як обвинуваченим, так і іншими особами.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 не обирався.

Під час проведення досудового розслідування проводилась судово-товарознавча експертиза, на проведення якої, згідно зі звітом експерта було витрачено 320 гривень. Зазначені витрати у відповідності вимог ст.122 КПК України відносяться до процесуальних витрат.

Оскільки судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 винуватий у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за описаних у вироку обставин, то суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави вартість проведеної експертизи у розмірі 320 гривень.

Доля речових доказів повинна бути вирішена у порядку, передбаченому ст.100 КПК України.

Цивільний позов в межах кримінального провадження не заявлений.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 615 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначити покарання за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

Після набрання вироком законної сили ОСОБА_3 затримати та направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» для відбування призначеного судом покарання.

Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_3 для виконання вироку.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави вартість проведеної експертизи у розмірі 320 гривень.

Речові докази:

- мобільний телефон марки «Samsung J7 Neo», моделі «SM-J701F/DS», банківську картку АТ «ПУМБ» № НОМЕР_4 та банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_5 , які передані на збереження до ВП №1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровської області - після набрання вироком законної сили повернути потерпілій ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1