Справа № 367/626/23
Провадження по справі № 1-кп/367/282/2025
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2025 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ірпені в приміщенні Ірпінського міського суду Київської області кримінальні провадження, відомості щодо яких внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 травня 2023 року за № 0001822, 03 липня 2023 року за №0002687, 30 жовтня 2024 року за № 0000377 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Гостомель, Бучанського району, Київської області, громадянина України, освіта середня, не одруженого, офіційно не працевлаштований, місце проживання не зареєстроване, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.4 ст.185, ч.4 ст.187 КК України, -

встановив:

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІX, який неодноразово продовжувався, останній раз Указом Президента України № 254/2023 від 01 травня 2023 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб.

Так, ОСОБА_5 20.05.2023 приблизно о 14 год. 00 хв., перебуваючи поблизу магазину «Ексклюзив», за адресою: Київська область, Бучанський р-н, м. Буча, вул. Жовтнева, 13, біля входу помітив велосипед марки «GHOST 26 SE1100», що належав ОСОБА_6 . У цей час, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел на таємне викрадення вказаного велосипеду в умовах воєнного стану.

Одразу після цього, ОСОБА_5 , перебуваючи в тому ж місці в той же час, діючи умисно, таємно, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та ігноруючи вказану обставину, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення за рахунок чужого майна, впевнившись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає та він залишиться непоміченим, підійшов до вищевказаного велосипеду марки «GHOST 26 SE1100», вартістю 6300 (шість тисяч триста) гривень, що належав ОСОБА_6 та таємно його викрав, а саме взяв його за руль та разом із ним з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Своїми злочинними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілій ОСОБА_6 майнового збитку на суму 6300 (шість тисяч триста) гривень.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_5 , 23.06.2023 приблизно о 10 год. 00 хв., правомірно перебував на огородженій території земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_8 , на якій знаходиться гаражне приміщення, в якому зберігаються особисті речі ОСОБА_9 . У цей час, у ОСОБА_5 виник протиправний умисел на незаконне проникнення до вказаного вище гаражного приміщення.

Одразу після цього, ОСОБА_5 , перебуваючи в тому ж місці і в той же час, реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на незаконне проникнення до іншого володіння особи, діючи умисно, усвідомлюючи, що його дії носять незаконний, протиправний характер та ігноруючи вказану обставину, будучи впевненим, що за ним ніхто не спостерігає та він залишиться непоміченим, таємно, всупереч ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 30 Конституції України, яка гарантує право кожного громадянина на недоторканість житла особи, без будь-якого дозволу та всупереч волі власника чи іншого законного користувача домоволодіння, скориставшись відсутністю власника та інших осіб поблизу, проник через незачинені на замок двері до вищевказаного гаражного приміщення, який йому не належить на праві власності та не перебуває у його користуванні.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_5 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.162 КК України, а саме незаконне проникнення до іншого володіння особи.

Крім того, 30.10.2024 приблизно о 17 год. 30 хв. (точний час не встановлено), у ОСОБА_5 , який перебував за адресою: Київська область, Бучанський р-н, м. Буча, вул. Нове Шосе, 16, поблизу нежитлового приміщення № 267, виник прямий умисел, спрямований на вчинення розбійного нападу на ОСОБА_10 з метою заволодіння його майном, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я останнього, вчиненого в умовах воєнного стану, із заподіянням легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Одразу після цього, реалізуючи свій злочинний умисел перебуваючи в тому ж місці в той же час, ОСОБА_5 підійшов до парковки, що поблизу нежитлового приміщення № 267 за адресою: Київська область, Бучанський р-н, м. Буча, вул. Нове Шосе, 16, де проходив потерпілий ОСОБА_10 , та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, з метою заволодіння майном потерпілого, з корисливих мотивів, діючи в умовах воєнного стану, здійснив поштовх двома руками в спину ОСОБА_10 , який від вказаного удару втратив рівновагу та впав на асфальт.

Продовжуючи реалізовувати свій умисел, ОСОБА_5 , перебуваючи у тому ж місці, в той же час, розуміючи, що ОСОБА_10 не може здійснювати опір, підійшов до останнього, який лежав на асфальті та із правої кишені штанів забрав мобільний телефон потерпілого марки «Huawei P Smart+».

Своїми діями ОСОБА_5 заподіяв потерпілому ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді: забійних ран лівої надбрівної ділянки (чола) та подушечки нігтьової фаланги 1- го пальця правої кисті, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я на термін більше 6-ти, але менше 21-дня; множинних подряпин обличчя, садна (два) та підшкірного крововиливу, тильної поверхні пальців лівої кисті, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

У подальшому, ОСОБА_5 покинув місце події та розпорядився мобільним телефоном потерпілого марки «Huawei P Smart+» на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 2799,30 грн.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч.4 ст.187 КК України, а саме напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений в умовах воєнного стану.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.4 ст.185, ч.4 ст.187 КК України, визнав повністю та підтвердив фактичні обставини скоєння кримінальних правопорушень, викладені в обвинувальних актах.

Зокрема, в своїх показаннях ОСОБА_5 зазначив, що 20 травня 2023 року приблизно о 14 год. 00 хв., перебуваючи в м. Буча, по вул. Жовтнева, біля входу до магазину помітив велосипед, який він вирішив викрасти, після чого, підійшов до велосипеда, забрав його та в той же день здав у ломбард. Вартість велосипеда не оспорює, зазначив, що шкоду потерпілій не відшкодував, щиро кається у вчиненому та просить вибачення у потерпілої.

Також, ОСОБА_5 надав показання про те, що 23 червня 2023 року приблизно о 10 год. 00 хв., він проходив повз гаражне приміщення, розташоване в м. Буча, по вул. Нове шосе, помітив, що двері гаражного приміщення не зачинені на замок, а тому вирішив незаконно проникнути до вказаного гаражного приміщення. Після чого, без дозволу власника вказаного гаражного приміщення, зайшов всередину приміщення, звідки викрав зарядний пристрій, який у подальшому здав у ломбард. Зазначив, що щиро кається у вчиненому та просить вибачення у потерпілого.

Крім того, ОСОБА_5 надав показання про те, що 30 жовтня 2024 року приблизно о 17 год. 30 хв. він йшов в м. Буча по вул. Нове Шосе, та помітив на вулиці чоловіка, який перебував у нетверезому стані, пройшов повз нього, потім повернувся та прослідував за ним, коли чоловік зупинився, ОСОБА_5 , маючи умисел на заволодіння його майном, розуміючи, що чоловік перебуває у нетверезому стані та може втратити рівновагу і впасти, раптово штовхнув його двома руками у спину, від чого чоловік втратив рівновагу і впав на асфальт. Далі, ОСОБА_5 забрав із кишені штанів цього чоловіка мобільний телефон, після чого покинув місце події, а мобільним телефоном розпорядився на власний розсуд. Зазначив, що щиро кається у вчиненому та просить вибачення у потерпілого.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за відсутності заперечень учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів справи, які характеризують особу обвинуваченого, підтверджують наявність речових доказів та процесуальних витрат. При цьому, судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви у добровільності їх позиції. Також, судом роз`яснено учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння ним обставин вчиненого, добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, суд вважає, що винуватість ОСОБА_5 доведена повністю, оскільки він своїми діями, які виразились у: таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану, вчинив злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України; незаконному проникненні до іншого володіння особи, вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.162 КК України; нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому в умовах воєнного стану, вчинив злочин, передбачений ч.4 ст.187 КК України.

Відповідно до ч.1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком, тяжким злочином та особливо тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, однак судимості є погашеними, характеризується негативно, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, заподіяну шкоду потерпілій ОСОБА_6 не відшкодував. Також, суд враховує заяву потерпілого від кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України ОСОБА_12 про те, що останній претензій до обвинуваченого ОСОБА_5 не має, заявляти цивільний позов не буде.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.1 ст.162, ч.4 ст.185КК України, суд визнає щире каяття.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України за ч.4 ст.187 КК України суд визнає щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину, що полягали не тільки у визнанні у суді обставин, регламентованих п. 1 ч. 2 ст. 91 КПК України, щодо події кримінального правопорушення, у тому числі час, місце, спосіб учинення, крім того, обвинувачений добровільно розповів про обставини вчиненого, і саме вказана позиція обвинуваченого забезпечила виконання таких завдань кримінального провадження як швидке, повне та неупереджене розслідування і судовий розгляд.

Крім того, обвинувачений висловив щирий жаль з приводу учинених ним дій та осуд своєї поведінки, просив врахувати, що має намір після набрання вироком сили проходити військову службу за контрактом, відповідно до ст. 81-1 КК України.

Під активним сприянням розкриттю злочину розуміють дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням у розкритті злочину. Активне сприяння розкриттю злочину як обставина, яка пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, надання допомоги в їх затриманні, видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Тому, беззаперечно, воно має бути активним, тобто певним чином ініціативним (див. постанову Верховного Суду від 12 вересня 2019року у справі № 674/1608/17).

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_5 після передачі до суду обвинувальних актів у кримінальних провадженнях, відомості щодо яких внесені до ЄРДР 20 травня 2023 року за № 0001822 та 03 липня 2023 року за №0002687, тривалий час ухилявся від явки до суду, чим не сприяв розгляду кримінальних проваджень у розумні строки, судом не встановлено обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 - активне сприяння розкриттю злочину за ч.1 ст.162 КК України та за ч.4 ст.185 КК України.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , судом не встановлено.

У постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 740/5424/15-к, від 05 лютого 2019 року у справі № 753/24474/15-к сформульовано правову позицію про те, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Зважаючи на фактичні конкретні обставини у даному кримінальному провадженні, повне визнання обвинуваченим своєї провини, щире каяття, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд дійшов висновку за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за ч.1 ст.162 КК України у виді обмеження волі, за ч.4 ст.185 КК України покарання у виді позбавлення волі у мінімальних межах санкції статті, за ч.4 ст.187 КК України покарання у виді позбавлення волі у мінімальних межах санкції статті із конфіскацією майна, яке є його власністю, крім житла.

До такого висновку суд дійшов також, приймаючи до уваги дані, які характеризують особу обвинуваченого, з огляду на конкретні обставини справи. Підстав для застосування положень ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України, а також ст. 75 КК України до обвинуваченого суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані.

Суд зазначає, що згідно положень статей 50, 65 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із ч.1 ст.70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Відповідно до змісту ст.70 КК України, передбачені законом правила призначення покарання за сукупністю злочинів застосовуються у випадках самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади злочинів і які мають самостійні санкції. При цьому, за окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК України, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається.

Остаточне покарання ОСОБА_5 слід визначити на підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Призначене ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі із конфіскацією майна, яке є його власністю, крім житла, буде необхідним та достатнім для його виправлення та запобігатиме вчиненню нових кримінальних правопорушень в майбутньому.

При цьому суд звертає увагу, що якщо ОСОБА_5 під час відбування покарання своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці доведе своє виправлення, він може бути звільнений умовно-достроково від відбування призначеного покарання, або покарання може бути замінено на більш м`яке.

Суд ураховує, що стосовно обвинуваченого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. А отже, до набрання вироком законної сили, відповідно до вимог ст. 377 КПК України, вказаний запобіжний захід слід залишити без змін.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.4 ст.185, ч.4 ст.187 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч.1 ст.162 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік;

- за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років;

- за ч.4 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років із конфіскацією майна, яке є його власністю, крім житла.

На підставі ч.1 ст.70 КК України ОСОБА_5 визначити покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років із конфіскацією майна, яке є його власністю, крім житла.

Запобіжний захід ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 у виді позбавлення волі обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбутого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі зарахувати строк його попереднього ув`язнення в період з 30 жовтня 2024 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Речові докази по кримінальному провадженню:

-мобільний телефон марки «Huawei P Smart+», який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_10 залишити законному володільцю ОСОБА_10 ;

-синю курточку, яка запакована до сейф пакету з надписом PSР 4199387, рюкзак джинсовий з ієрогліфами знизу та зправа з чорно білим малюнком, який запакований до спец пакету з надписом PSР 4199428, які зберігаються у кімнаті зберігання речових доказів Відділення поліції №1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області згідно квитанції №724 від 25.11.2024 повернути ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення виключно з підстав, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України, та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1