Справа № 643/4359/25
Провадження № 1-кс/643/1476/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2025 слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши в режимі відеоконференції, у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Харкові погоджене прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 клопотання старшого слідчого в ОВС Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0005669 від 27.07.2024 за ч.ч. 2, 3, 5 ст. 27, ч. 4 ст. 409, ч. 3 ст. 332, 4 ст. 408 КК України про продовження строку тримання під вартою відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з вищою освітою, спеціальність правознавство, одруженого, має на утриманні двох малолітніх доньок ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше не судимого, зі слів не працюючого, за версією органу досудового розслідування перебуває на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії чергового відділення чергових 6 прикордонної застави НОМЕР_1 прикордонної комендатури НОМЕР_2 прикордонного загону ДПС України, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , -

установив:

ОСОБА_6 підозрюється органом досудового розслідування у тому, що перебуваючи на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії чергового відділення чергових 6 прикордонної застави НОМЕР_1 прикордонної комендатури НОМЕР_2 прикордонного загону ДПС України, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та працівником правоохоронного органу, на початку листопада 2024 року вступив у злочинну змову з ОСОБА_10 , старшим оперуповноваженим в ОВС УКР ГУНП в Чернівецькій області та іншими, невстановленими на теперішній час особами, направлену на незаконне переправлення осіб через державний кордон та, діючи умисно й протиправно почав розповсюджувати серед своїх знайомих інформацію про можливість незаконного переправлення осіб через державний кордон України, підшукував осіб, яким пропонував послуги з перетину державного кордону за грошову винагороду та координував підшуканих осіб з раніше знайомим йому ОСОБА_10 , з метою подальшого укладання між ними домовленостей з приводу перетину державного кордону України.

Так, діючи умисно, маючи за мету своїми порадами, вказівками та наданням засобів сприяти незаконному переправленню осіб через державний кордон України, ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що раніше знайомий йому ОСОБА_11 є чоловіком призовного віку та діючим військовослужбовцем НОМЕР_2 прикордонного загону ДПС України, виїзд якого за межі України в умовах воєнного стану не дозволяється, 07.11.2024 в денний час доби в особистій переписці в соціальній мережі «Інстаграм» з ОСОБА_11 запропонував останньому здійснити незаконний перетин державного кордону України за грошову винагороду в розмірі 7 тисяч євро.

У подальшому ОСОБА_6 , 20.12.2024, у денний час доби під час особистої зустрічі з ОСОБА_11 проконсультував останнього з приводу способу та умов перетину державного кордону до сусідньої країни Румунії, акцентуючи увагу на вартості, реально усунутих перешкодах, спланованих заходах конспірації з метою запобігання викриттю. Також під час вказаної розмови ОСОБА_6 пообіцяв надати ОСОБА_11 засоби для безперешкодного переміщення до місця зустрічі з ОСОБА_10 у м. Чернівці, а саме: бланки відпускних посвідчень з печатками НОМЕР_2 прикордонного загону ДПС України, які ОСОБА_11 мав заповнити у дати свого виїзду та, за необхідності, пред`являти уповноваженим особам для створення уявності законності переміщення військовослужбовця до м. Чернівці.

Далі, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_6 засобами оператора поштового зв`язку «Нова пошта» надіслав на адресу ОСОБА_11 4 бланки відпускних квитків з печатками НОМЕР_2 прикордонного загону ДПС України, які ОСОБА_11 особисто отримав 26.12.2024.

В наступному ОСОБА_6 , діючи умисно, маючи за мету своїми порадами, вказівками та наданням засобів, сприяти незаконному переправленню осіб через державний кордон України, в невстановлений час, за допомогою мобільного зв`язку зателефонував ОСОБА_10 та повідомив про наявність особи чоловічої статі, діючого військовослужбовця, який бажає перетнути державний кордон України користуючись його послугами. Отримавши згоду від ОСОБА_10 на вказані дії, ОСОБА_6 , 20.01.2025 в денний час доби в телефонних розмовах з ОСОБА_10 повідомив, що ОСОБА_11 прибув до м. Чернівці та у подальшому, в період часу з 20.01.2025 по 23.01.2025 діючи за попередньою змовою та в групі з ОСОБА_10 , організовував та керував діями ОСОБА_11 , направленими на незаконний перетин кордону.

23.01.2025, ОСОБА_10 , за координації з ОСОБА_6 вийшов на зв`язок з ОСОБА_11 та почав обговорювати деталі організації перетину державного кордону України поза пунктами пропуску, зазначивши про здійснення переходу орієнтовно 27-28 січня 2025 року

24.01.2025, ОСОБА_10 , в період часу з 09:10 до 09:30, перебуваючи поблизу вул. Головної у м. Чернівці, обговорив з ОСОБА_11 деталі перетину державного кордону України поза пунктами пропуску 27-28 січня 2025 року, надав підтвердження можливості перетину державного кордону України за організацією та під керівництвом невстановлених на теперішній час осіб, надав вказівки щодо необхідних засобів для перетину державного кордону України та отримав від останнього заздалегідь обумовлену суму в розмірі 7 тис. євро, після чого зазначена протиправна діяльність ОСОБА_10 та ОСОБА_6 була припинена працівниками правоохоронного органу.

Крім того, ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, обіймаючи посаду інспектора прикордонної служби 2 категорії чергового відділення чергових 6 прикордонної застави НОМЕР_1 прикордонної комендатури НОМЕР_2 прикордонного загону ДПС України, достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог ст.ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, які зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.

Однак, ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, обіймаючи зазначену вище посаду, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на ухилення від військової служби, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою незаконно ухилитися від неї, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст.ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, за відсутності поважних причин, з кінця березня початку квітня 2024 року (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) без дозволів командирів, не з`явився у разі призначення до місця несення служби місця розташування НОМЕР_2 прикордонного загону ДПС України, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 після отримання у паперовому вигляді (при невстановлених в ході досудового розслідування обставинах) наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 19.03.2024 N? 201-ОС «По особовому складу», яким скасовано підпункт 1.3 наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону N? 656-OС від 17.11.2023 щодо звільнення з військової служби військовослужбовця НОМЕР_1 прикордонної комендатури (з місцем дислокації АДРЕСА_3 ) НОМЕР_2 прикордонного загону старшого сержанта ОСОБА_6 та підпункт 7.2 наказу від 05.12.2023 N? 700-ОС щодо виключення останнього зі списків особового складу. При цьому ОСОБА_6 перебував поза місцем служби, обов`язки з військової служби за посадою не виконував, поза місцем служби у медичні установи України не звертався, правоохоронні органи, органи державної влади або органи місцевого самоврядування про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від військової служби та про його причини не повідомляв, і до 24.01.2025 проводив час на власний розсуд.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 3 ст. 332 КК України, як сприяння у незаконному переправленні осіб через державний кордон України порадами, вказівками, наданням засобів, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів та за ч. 4 ст. 408 КК України, як дезертирство, тобто нез`явлення у разі призначення до місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

24.01.2025 ОСОБА_6 затримано в порядку ст.ст. 208, 615 КПК України та того ж дня повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 26.01.2025 ОСОБА_6 обраний запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

26.01.2025 в межах кримінального провадження № 0000936 від 26.01.2025 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

За результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, поданому органом досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000936 від 26.01.2025 за ч. 4 ст. 408 КК України, ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 27.01.2025 ОСОБА_6 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 26.03.2025 та визначено заставу у розмірі 1259648 грн.

Постановою прокурора від 12.03.2025 матеріали досудового розслідування у кримінальних провадженнях № 0005669 від 27.07.2024 за ч.ч. 2, 3, 5 ст. 27, ч. 4 ст. 409, ч. 3 ст. 332 КК України та № 0000936 від 26.01.2025 за ч. 4 ст. 408 КК України об`єднані в одне кримінальне провадження № 0005669 від 27.07.2024 за ч.ч. 2, 3, 5 ст. 27, ч. 4 ст. 409; ч. 3 ст. 332; ч. 4 ст. 408 КК України.

13.03.2025 слідчий звернувся до керівника Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону з клопотанням про продовження строку досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні до трьох місяців, а саме до 24.04.2025.

Слідчий, посилаючись на обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, існування ризиків переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення, не можливість завершити досудове розслідування до спливу строку тримання підозрюваного під вартою та відсутність підстав для зміни підозрюваному запобіжного заходу на більш м`який, з метою запобігання доведеним ризикам просить продовжити застосування до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

В суді прокурор підтримав клопотання та зазначив, що обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів доведена під час обрання останньому запобіжного заходу. Ризики, наявність яких встановлена під час обрання запобіжного заходу, на теперішній час не зникли і не зменшились. Ці обставини досліджувались як слідчим суддею першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду. Просив долучити до матеріалів клопотання постанову про продовження строку досудового розслідування від 19.03.2025.

Підозрюваний причетність до інкримінованих йому злочинів не визнав, з приводу підозри за ч. 4 ст. 408 КК України зазначив, що є особою, звільненою з військової служби, отже не може бути суб`єктом цього злочину. Необхідності у подальшому його триманні під вартою немає, так як він не мав і не має наміру переховуватись від слідства та суду. Він одружений, утримує двох малолітніх доньок, має зареєстроване місце проживання де тривалий час та постійно мешкає з сім`єю. Будучи юристом за освітою розуміє наслідки переховування від слідства чи перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, отже не буде вчиняти будь-яких дій, направлених на це. Визначений розмір застави є завеликим для нього, він не має можливості його сплатити, отже й досі перебуває під вартою. Просив відмовити у задоволенні клопотання або зменшити розмір застави.

Захисник ОСОБА_4 заперечував проти долучення прокурором до матеріалів клопотання постанови про продовження строку досудового розслідування, мотивуючи тим, що таке долучення порушує передбачений порядок подання та розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу і, відповідно до закону, потребує доповнення або зміни клопотання, або заміни його новим клопотанням.

Зазначив, що підозра ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів не обґрунтована з погляду на неправильну кваліфікацію його дій.

Так, кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 332 КК України не є вірною, так як кваліфікуючою ознакою цього злочину є корисливий мотив, тоді як орган досудового розслідування стверджує, що ОСОБА_6 не отримав коштів в результаті вчинення злочину, а 7000 євро були передані певній особі у м. Чернівці. За вказаних умов кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 332 КК України не можлива, а інша частина цієї статті передбачає менш суворе покарання, що, безсумнівно, має враховуватись як під час обрання, так і під час продовження строку дії запобіжного заходу.

Склад злочину, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, відсутній в діях ОСОБА_6 , так як останній не є військовослужбовцем, бо був звільнений з військової служби. Враховуючи, що він служив за контрактом, скасування наказу про його звільнення автоматично не поновлює дію контракту, це не передбачено діючим законодавством. Відповідно у ОСОБА_6 не виникло обов`язку повернення до військової служби і цей обов`язок йому навіть не був доведений. Отже, підозру не можна вважати обґрунтованою за жодною з інкримінованих ОСОБА_6 статей Кримінального кодексу України.

При цьому перелічені стороною обвинувачення ризики не доведені, а лише формально перераховані у клопотанні. Так, існування ризику переховування від органів досудового розслідування та суду спростовується міцними соціальними зв`язками підозрюваного у місті постійного проживання наявністю зареєстрованого місця проживання, сім`ї, двох малолітніх дітей на утриманні. Крім того, цей ризик обґрунтовується стороною обвинувачення тим, що підозрюваний є військовослужбовцем що, враховуючи умови служби, може сприяти переховуванню, проте ОСОБА_6 звільнений з військової служби. В умовах дії воєнного стану перетин кордону України з метою переховування не можливий.

Перешкоджання кримінальному провадженню шляхом самокалічення чи симулювання хвороби є фантазією прокурора і не підтверджується жодним доказом. Прокурор зобов`язаний довести кожен з перелічених ризиків, проте не зробив цього.

Той факт, що ОСОБА_6 досі перебуває під вартою вказує на відсутність у нього можливості внести заставу у визначеному розмірі, так як цей розмір є непомірним для нього. При цьому закон чітко визначає, що розмір застави не може бути заздалегідь непомірним для підозрюваного.

З погляду на вказані обставини захисник просив відмовити у задоволенні клопотання сторони обвинувачення та змінити ОСОБА_6 запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, якого буде цілком достатньо для забезпечення виконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків.

Захисник ОСОБА_5 стверджував, що кваліфікація дій його підзахисного не є правильною, так як останній не міг організувати вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, перебуваючи у м. Дніпро, тоді як події відбувались у Чернівцях. Враховуючи відсутність доказів відправлення свідку бланків посвідчень саме ОСОБА_6 , відсутність грошових коштів, факту перетину будь-ким кордону України слід казати й про відсутність злочину.

Факт скасування наказу про звільнення ОСОБА_6 з військової служби не поновлює контракт останнього. До того ж ОСОБА_6 не ознайомлювався з цим наказом і не знав куди йому повертатись, в якій посаді. Його роботодавцем є прикордонна служба, а не військова частина, отже командир військової частини не може вирішувати питання про його прийом на роботу.

Посилаючись на те, що підозра не обґрунтована, жоден з ризиків не доведений, впливати на свідків, які перебувають у м. Харкові за умови відбування домашнього арешту у м. Дніпро фізично не можливо, а переховуватись від того, чого не вчиняв, глупо захисник просив відмовити у задоволенні клопотання та обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Розглянувши клопотання, заслухавши думку сторін кримінального провадження та дослідивши надані докази слідчий суддя дійшов такого: підстави для відмови у задоволенні клопотання прокурора про залучення до матеріалів справи постанови про продовження строків досудового розслідування відсутні з погляду на те, що слідчий суддя, відповідно до положень ч. 4 ст. 193 КПК України, має право дослідити будь-які матеріали, що мають значення для вирішення питання про застосування запобіжного заходу.

Таке дослідження, на думку слідчого судді, не виключає можливості долучення до справи таких матеріалів та не вимагає виконання прокурором вимог ч. 2 ст. 185 КПК України щодо доповнення або зміни клопотання, або заміни його новим клопотанням. Отже постанова про продовження строку досудового розслідування від 19.03.2025 має бути залучена до матеріалів справи.

Досліджені слідчим судом матеріали кримінального провадження дають підстави для висновку, що ОСОБА_6 достатньо обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованих йому злочинів, один з яких кваліфікується як особливо тяжкий та, у разі доведення вини в його вчиненні, передбачає покарання до 12 років позбавлення волі. Надані слідчому судді докази, насамперед відомості, зафіксовані у протоколах допитів свідків, матеріалах службового розслідування щодо звільнення ОСОБА_6 з військової служби, протоколах за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, огляду предметів, тощо, дозволяють дійти висновку, що підозрюваний міг вчинити інкриміновані йому злочини. Ступінь доведеності підозри на цьому етапі провадження не є виключною обставиною, яка впливає на застосування (продовження дії) запобіжного заходу, оскільки встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальне правопорушення є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається.

Обставини, зазначені прокурором на підтвердження обґрунтованості підозри, наявності передбачених ст. 177 КПК України ризиків перевірялись під час обрання запобіжного заходу. Підстави казати, що з`явились нові обставини, які б спростовували обґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри, відсутні. Зазначені прокурором ризики раніше визнанні слідчим суддею такими, що існують. Разом з тим слід зазначити, що з часом, протягом якого триває досудове розслідування, не всі ризики залишаються наявними, деякі з них можуть зникнути, інші значно зменшитись.

З погляду на обґрунтування стороною обвинувачення ризиків, обставини вчинення інкримінованих підозрюваному злочинів, які пов`язані з вірогідною підробкою документів, а також відомості, які стали підставою для початку кримінального провадження за ч. 4 ст. 409 КК України не можна казати про надуманість та безпідставність твердження прокурора про існування таких ризиків, як перешкоджання кримінальному провадженню шляхом підробки документів з метою симулювання хвороби чи вчинення іншого кримінального правопорушення. Той факт, що кримінальне провадження триває і ОСОБА_6 повідомлено про підозру безсумнівно має стримувати останнього від вчинення протиправних дій в подальшому, проте цілком виключити їх вчинення не можна.

Щодо ризиків переховування від органів досудового розслідування та незаконного впливу на свідків, то зазначені ризику не зникли і не зменшились. Обставини, встановлені під час досудового розслідування, не виключають можливості використання підозрюваним тієї ж схеми, яку останній застосував згідно з версією слідства для перетину кордону України особи, яка є свідком у кримінальному провадженні. За таких умов можливість незаконного впливу на цього та інших свідків є доведеною.

Підсумовуючи викладене слідчий суддя має констатувати, що на момент розгляду клопотання про продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою підозра останнього у вчиненні інкримінованих йому злочинів є обґрунтованою і перелічені прокурором ризики доведені.

Процесуальні дії, які необхідно виконати у кримінальному провадженні не можливо закінчити до спливу строку тримання ОСОБА_6 під вартою, визначеного ухвалою слідчого судді від 27.01.2025, а підстав для обрання іншого, більш м`якого запобіжного заходу, слідчий суддя не знаходить з погляду на викладене вище.

При цьому слідчий суддя враховує положення ч. 8 ст. 176 КПК України відповідно до яких під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених, зокрема ст. 408 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Враховуючи, що на цьому етапі розслідування підозра ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України є достатньо обґрунтованою, існування ризиків доведено, вказана норма закону є безальтернативною для слідчого судді і не дозволяє застосувати (не продовжити застосування) до підозрюваного інший, ніж тримання під вартою, запобіжний захід.

Доводи, приведені захисниками в обґрунтування невинуватості підзахисного у вчиненні інкримінованих останньому кримінальних правопорушень, мають бути досліджені під час подальшого розслідування та оцінені у сукупності з доказами сторони обвинувачення.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що наведені прокурором докази доводять обставини, передбачені ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення, а також недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вказаним ризикам. Це дає підстави для задоволення клопотання.

Беручи до уваги положення ч.ч. 1, 3 ст. 197 КПК України згідно з якими строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею не більше ніж на 60-ть днів та в межах строку досудового розслідування, клопотання може бути задоволено в межах строку досудового розслідування, який наразі встановлений до 24.04.2025.

Підстав для повторного застосування застави слідчий суддя не вбачає, так як ухвалою від 27.01.2025 розмір застави вже визначений, при цьому цей розмір відповідає характеру та ступеню тяжкості кримінального правопорушення, обставинам його вчинення, особі підозрюваного, його матеріальному стану та є достатнім і необхідним для забезпечення виконання останнім, в разі звільнення з-під варти, раніше визначених процесуальних обов`язків.

Керуючись ст.ст. 177, 183, 193, 194, 196-199, 309, 395 КПК України, -

постановив:

Клопотання задовольнити та продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування, а саме до 24.04.2025.

Розмір застави залишити на рівні, визначеному ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 27.01.2025, постановленою у справі № 643/1130/25; провадження № 1-кс/643/480/25.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а ОСОБА_6 у той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали складений та оголошений учасникам судового процесу 24.03.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_1