Справа № 147/1616/24
Провадження № 1-кп/147/56/25
ВИРОК

іменем України

27 січня 2025 року с-ще Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000209 від 01.12.2024 щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, раніше не судимого,

за ч.1 ст. 383 КК України,

в с т а н о в и в:

01.11.2024 близько 07 год. 24 хв. ОСОБА_4 , знаходячись за місцем проходження військової служби на території військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , після того як дізнався про те, що його автомобіль марки «Chevrolet Aveo» державний номерний знак НОМЕР_2 , якого останній попередньо добровільно надав військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 для поїздки в м. Умань Черкаської області, був пошкоджений останніми під час дорожньо-транспортної пригоди, з метою відшкодування майнової шкоди, яка завдана внаслідок пошкодження автомобіля, та розшуку працівниками поліції пошкодженого автомобіля, вчинив завідомо неправдиве повідомлення органу досудового розслідування про те, що невідомі особи, шляхом крадіжки, незаконно заволоділи його автомобілем, тобто про вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України.

Так, ОСОБА_4 реалізуючи свій кримінально протиправний умисел направлений на завідомо неправдиве повідомлення органу досудового розслідування про вчинення злочину, діючи умисно, розуміючи неправдивий характер свого повідомлення, бажаючи, щоб воно стало предметом розгляду органу досудового розслідування, вчинив завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, здійснивши 01.11.2024 о 07 год. 24 хв. телефонний дзвінок за скороченим номером екстреного виклику поліції "102" та повідомивши до Управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування Головного управління Національної поліції у Вінницькій області завідомо неправдиву інформацію про нібито викрадення невідомими особами належного йому автомобіля марки «Chevrolet Aveo» державний номерний знак НОМЕР_2 , який знаходився на вулиці Технікумівська в с. Верхівка Гайсинського району Вінницької області поряд із виськовою частиною, при цьому зазначив, що невідомі особи заволоділи ключами від автомобіля, які знаходились у кімнаті військової частини.

У подальшому, за вказаною інформацією на місце події було направлено слідчо-оперативну групу Відділення поліції №2 Гайсинського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, які, прибувши на місце події, виявили відсутність автомобіля марки «Chevrolet Aveo» державний номерний знак НОМЕР_2 , який зі слів заявника ОСОБА_4 знаходився на вулиці поряд з військовою частиною та був викрадений невідомими особами.

В подальшому ОСОБА_4 , знаходячись на місці події, будучи ознайомлений слідчим із положенням ст. 383 КК України за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, 01.11.2024 о 08 год. 25 хв. звернувся із письмовою заявою до органу досудового розслідування про вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до якої просив розпочати кримінальне провадження та притягнути до відповідальності винних осіб, які 31.10.2024 приблизно в обідній час, шляхом крадіжки, незаконно заволоділи його автомобілем марки «Chevrolet Aveo» державний номерний знак НОМЕР_2 , який знаходився припаркований біля військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_3

На підставі вищевказаної заяви, 01.11.2024 даний факт було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000195 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України, розпочато досудове розслідування.

В ході досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000195 встановлено, що ОСОБА_4 добровільно надав свій автомобіль марки «Chevrolet Aveo» номерний знак НОМЕР_2 військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 для поїздки в м. Умань Черкаської області, а завідомо неправдиве повідомлення органу досудового розслідування про вчинення злочину здійснив з метою відшкодування останніми завданої майнової шкоди та розшуку працівниками поліції пошкодженого автомобіля. У кримінальному провадженні №0000195 слідчим 30.11.2024 прийнято рішення про його закриття за п.1 ч.1 ст. 284 КК України у зв`язку із відсутністю події кримінального правопорушення.

Виходячи із вище викладеного ОСОБА_4 , будучи попередженим у кримінальному провадженні №0000195 про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК України, завідомо неправдиво, умисно, повідомив орган досудового розслідування про вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся, розповів про мотиви та обставини вчинення кримінального правопорушення. При цьому пояснив, що 31 жовтня 2024 року в с. Верхівка за місцем проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 з обіду до нього підійшли військовослужбовці ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та попросили його ключі від автомобіля щоб з`їздити в магазин. Він дав ОСОБА_9 ключі від автомобіля «Сhеvrоlеt Аvео» реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким він користувався. Після цього, коли вони не повернулися і не відповідали на його неодноразові дзвінки, за порадою колег він наступного дня, тобто 01 листопада 2024 року зранку близько 07.30 год. зателефонував на лінію «102» та повідомив про угон транспортного засобу «Сhеvrоlеt Аvео» реєстраційний номер НОМЕР_2 . На його виклик прибула слідчо-оперативна група. По їх приїзду він написав письмову заяву про угон транспортного засобу. При цьому слідчий його попереджав про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве та умисне повідомлення орган досудового розслідування про вчинення злочину. Через деякий час йому повідомили, що транспортний засіб знайшовся в с. Шляхове. У вчиненому щиро кається, усвідомлює, що його вчинок був необдуманим, оскільки він не знав як правильно вчинити.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 зазначив, що викладені в обвинувальному акті фактичні обставини ніким не оспорюються, обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав, надав добровільно покази в судовому засіданні, у вчиненому щиро кається. Просить визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 383 КК України, та призначити йому покарання у виді одного року позбавлення волі і на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим стром. Також просить стягнути з обвинуваченого витрати на проведення експертиз та вирішити долю речових доказів, при цьому скасувати арешт накладений на автомобіль.

Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч.2 ст. 394 КПК України.

З урахуванням думки всіх учасників процесу, на підставі ч.3 ст. 349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого та дослідженням документів, що стосуються його особи.

Оскільки обвинувачений визнає свою вину повністю, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а прокурор не висловлює жодних заперечень щодо встановлених обставин, які надані на підтвердження винуватості обвинуваченого, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 доведена повністю і кваліфікує його дії за ч.1 ст. 383 КК України.

Таким чином суд вважає доведеним вчинення ОСОБА_4 завідомо неправдивого повідомлення органу досудового розслідування про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, та обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України, є нетяжким злочином, суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, форму вини, обставини вчинення злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, є військовослужбовцем, одружений, посередньо характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває та за медичною допомогою в психіатричний кабінет КП «Козятинська ЦРЛ» не звертався, за медичною психіатричною, неврологічною та нейрохірургічною допомогою не звертався до КНП «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради». Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття. Відсутність обставин, які обтяжують покарання.

З урахуванням обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, суд вважає, що останньому відповідно до принципу індивідуалізації покарання необхідно призначити покарання за ч.1 ст. 383 КК України у виді одного року позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Обмеження щодо застосування звільнення від відбування покарання з випробуванням, передбачені абзацом першим цієї частини, не застосовуються, якщо суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про визнання винуватості у кримінальних провадженнях щодо корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, спосіб його вчинення, мету та мотив вказаного діяння, а також те, що обвинувачений визнав себе повністю винним у вчиненні кримінального правопорушення, раніше не судимий, розкаюється у вчиненому, суд переконаний, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та його перевиховання можливе без відбування покарання, а відтак останнього необхідно звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком при цьому слід покласти на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст. 76 КК України.

Відповідно до ст. 124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_4 слід стягнути на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 1514,56 грн.

Згідно з ч.4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Питання речових доказів суд вирішує відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ч.15 ст. 615, ст. ст. 349, 368-371, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого

ч.1 ст. 383 КК України, та признати йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді одного року позбавлення волі з іспитовим строком 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки:

-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок перебігу іспитового строку ОСОБА_4 рахувати з моменту проголошення вироку.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати за проведення експертизи в сумі 1514,56 грн (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять гривень 56 коп.).

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Тростянецького районного суду Вінницької області від 05 листопада 2024 року, на автомобіль марки «Chevrolet Aveo» реєстраційний номер НОМЕР_2 , синього кольору, 2006 року випуску.

Речові докази у кримінальному провадженні:

автомобіль марки «Chevrolet Aveo» реєстраційний номер НОМЕР_2 , синього кольору, 2006 року випуску, повернути законному користувачу ОСОБА_4 ;

цифровий носій - диск DVD-R, на якому міститься аудіозапис з назвою «.999851» розміром 1,99 МВ, тривалістю 8 хвилин 13 секунд повідомлення, що надійшло 01.11.2024 о 07.24 год. від ОСОБА_4 до служби «102» про незаконне заволодіння шляхом крадіжки його автомобіля - зберігати в матеріалах кримінального провадження № 0000209 від 01.12.2024.

Відповідно до ч.2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Тростянецький районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1