Романівський районний суд Житомирської області
У Х В А Л А
23 січня 2025 року смт. Романів
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця смт. Романів Житомирської області, проживаючої по АДРЕСА_1 , з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України (далі КК України), -
Органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 01.03.2024 близько 20 години 00 хвилин він знаходився у приймальному відділенні КНП «Романівська лікарня», що за адресою: вул. Медична 2, смт. Романів Житомирського району Житомирської області, та в цей час у нього виник раптовий злочинний умисел направлений на викрадення чужого майна.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, у вказаний день, час та місці, керуючись корисливим мотивом, в період дії на території України воєнного стану, будучи впевненим, що за злочинними діями ОСОБА_4 ніхто не спостерігає та вони залишаються непоміченим для оточуючих, переконавшись у відсутності власника майна та інших осіб, які б могли перешкодити вчиненню злочину, умисно, таємно, в умовах воєнного стану, повторно, через незачинені на ключ двері проник до кімнати медичного персоналу, звідки викрав сумку-рюкзак жіночий вартістю 200,00 гривень, в якому знаходились грошові кошти у сумі 120 гривень та новий флакон парфумованої води «Rituals Eau dOrient» об`ємом 60 мл вартістю 2616,67 гривень, що належать ОСОБА_5 .
З викраденим майном ОСОБА_4 залишив місце вчинення злочину, розпорядившись ним на власний розсуд, заподіявши ОСОБА_5 майнову шкоду на загальну суму 2936,67 грн.
Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за частиною 4 статті 185 КК України.
Від обвинуваченого ОСОБА_4 надійшло клопотання про закриття кримінального провадження на підставі пункту 4-1 частини 1 статті 284 КПК України.
Прокурор у судовому засіданні вважав, що наявні підстави для задоволення клопотання обвинуваченої та закриття кримінального провадження, зазначив, що 09 серпня 2024 року набув чинності Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів». Цей закон передбачає підвищення верхньої межі вартості майна, викрадення якого не вважається кримінальним злочином до 3028 грн. ОСОБА_4 інкримінується викрадення майна на суму 2936,67 грн., а тому його дії не можливо кваліфікувати як кримінальне правопорушення.
Суд, заслухавши учасників судового провадження, дослідивши доводи клопотання та матеріали кримінального провадження, дійшов до наступних висновків.
Законом України від 18 липня 2024 року №3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», який набрав чинності 09 серпня 2024 року, статтю 51 КУпАП викладено у новій редакцій та встановлено, що максимальний розмір викраденого майна для кваліфікації дій особи як дрібне викрадення чужого майна за частиною 2 статті 51 КУпАП не може перевищувати двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.
Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року - для будь-якого платника податку.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 1 січня встановлено 3028 грн.
Таким чином, з 09 серпня 2024 року дрібним викраденням чужого майна вважається адміністративне правопорушення, якщо вартість викраденого майна становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 07 жовтня 2024 року по справі № 278/1566/21 зазначила, що «статті 185, 190, 191 КК фактично містять відсилку до статті 51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.
Таким чином, кількісна зміна розміру дрібного викрадення з 0,2 до 2 неоподатковуваний мінімумів безпосередньо вплинула на суть таких кримінально караних діянь, як крадіжка, шахрайство, привласнення та розтрата, адже в тексті кримінального закону цей розмір прямо не визначено і він указаний законодавцем у статті 51 КУпАП.
Отже, із часу набуття 09 серпня 2024 року чинності Законом № 3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК може настати, лише якщо розмір викраденого перевищує 2 неоподатковувані мінімуми. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією статтею 51 КУпАП».
Як наслідок, Об`єднана палата вважала, що «для діянь, які на час їх вчинення становили кримінальне правопорушення за статтями 185, 190 або 191 КК, але в яких вартість предмета кримінального правопорушення не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімуми, обговорювана зміна «скасовує кримінальну протиправність діяння» у значенні статті 5 КК.
Згідно з частиною 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до частини 3 статті 8 Конституції України норми Конституції України є нормами прямої дії.
Відповідно до частини 1 статті 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість».
Оскільки вартість майна, яке викрав ОСОБА_4 не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів, то до цього діяння має застосовуватись положення статті 5 КК України.
За приписами пункту 4-1 частини 1 статті 284 КПК кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.
Відповідно до абзацу 5 частини 7 статті 284 КПК ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини 1 статті 284 КПК, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених статтею 479-2 цього Кодексу.
Згідно частини третьої статті 479-2 КПК, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.
Враховуючи наведене та те, що під час судового провадження в суді першої інстанції у справі, яка надійшла до суду з обвинувальним актом щодо ОСОБА_4 , втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність за вчинене діяння і обвинувачений не заперечив проти закриття кримінального провадження, з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 КПК України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для закриття кримінального провадження на підставі пункту 4-1 частини першої статті 284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.
В силу вимог статті 174 КПК України арешт, накладений на майно потерпілої, підлягає скасуванню.
Долю речових доказів після набрання вироком законної сили слід вирішити відповідно до вимог статті 100 КПК України.
Вирішуючи питання щодо розподілу процесуальних витрат у кримінальному провадженні, суд зазначає наступне.
Статтею 126 КПК України визначено, що розподіл процесуальних витрат може бути вирішено й ухвалою суду, то у випадку заявлення учасниками кримінального провадження клопотання про компенсацію процесуальних витрат суд, ухвалюючи остаточне рішення за результатами розгляду кримінального провадження (вирок або ухвалу), вирішує питання щодо розподілу процесуальних витрат, про що зазначено у правових позиціях, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 року у справі 598/1781/17.
Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Очевидно, що, звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, розподіл процесуальних витрат тощо. Таким чином, Велика Палата Верховного Суду вважає, що це питання може бути вирішене й ухвалою суду.
А тому, закриваючи кримінальне провадження із зазначених підстав, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого процесуальні витрати, пов`язані із проведенням експертиз, в сумі 3029, 12 грн.
Керуючись статтями 100, 124, 126, 174, 284, 369, 372, 479-2 КПК України, суд,
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, в сумі 3029 (три тисячі двадцять дев`ять) грн. 12 коп.
Після набрання ухвалою законної сили долю речових доказів вирішити наступним чином:
сумку-рюкзак чорного кольору із штучної шкіри повернути потерпілій ОСОБА_6 ;
Арешт, що накладений у кримінальному провадженні на майно потерпілої, відповідно до ухвали слідчого судді Чуднівського районного суду Житомирської області від 06 березня 2024 року скасувати.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвалу може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Романівський районний суд Житомирської області.

Головуючий ОСОБА_1