Справа № 557/285/25
У Х В А Л А

про обрання запобіжного заходу

20 лютого 2025 року селище Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_2

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

секретар судового засідання ОСОБА_6

розглянувши в судовому засіданні в залі суду в селищі Гоща клопотання про застосування запобіжного заходу в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000397 від 20.10.2023, щодо обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді в Гощанському районному суді Рівненської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000397 від 20.10.2023 про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 Кримінального кодексу України.

Перед судовим засіданням прокурор через канцелярію суду подала клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту з метою забезпечення виконання ним покладених на нього процесуальних обв`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим п.п.3, 4 ст.177 КПК України, зокрема, переховуватися від органів слідства та суду, незаконно впливати на свідків, потерпілу, в інший спосіб перешкоджати судовому розгляду.

Захисник ОСОБА_4 заперечував проти задоволення заявленого клопотання, вказав на відсутність ризиків, на які посилається у своєму клопотанні прокурор, оскільки його підзахисний, який має на утриманні неповнолітню дитину, завжди з`являвся за виликом. Вважає, що усі ризики прокурором вказано формалізовано, без вказівок на їхнє реальне існування.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав позицію свого захисника, зазначив, що мав усі можливості для уникнення відповідальності, оскільки з дозволу слідчого неодноразово виїжджав за кордон.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримала повністю. Підтвердила твердження обвинученого про те, що той з дозволу слідства виїжджав з України за системою «Шлях». Зазначила, що обвинуваченим жодного разу не порушувалися обмеження, встановлені для нього ухвалами слідчих суддів.

Розглянувши клопотання прокурора, заслухавши думку учасників кримінального провадження суд прийшов до наступних висновків.

Запобіжні заходи - це сукупність превентивних заходів забезпечення кримінального провадження, які спрямовані на забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого, засудженого через певне обмеження їхніх особистих прав.

Запобіжні заходи застосовуються в тих випадках, коли особа ще не визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення (діє принцип презумпції невинуватості коли особа є невинуватою). Тобто застосування запобіжних заходів не повинно розцінюватися як покарання, а вважається тільки певними обмеженнями особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення.

В обґрунтування обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу прокурор послався на існування ризиків перешкоджати кримінальному провадженню, передбачених ст. 177 КПК України, а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як визначає ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченої, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель кількох осіб, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином.

У клопотанні про обрання запобіжного заходу прокурор стверджує, що існують ризики, що він може незаконно впливати на свідків, потерпілого, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, як то переховуватися від слідства, суду.

Відповідно до вимог п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, за наслідками та способами застосування, як тримання під вартою, так і домашній арешт, прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст. 5 §1(с) Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії» (Mancini v Italy) скарга № 44955/98).

«Законність» тримання під вартою з погляду національного закону не завжди є вирішальним чинником. Європейський суд з прав людини зазначає, що тримання під вартою протягом зазначеного періоду має відповідати меті пункту 1 статті 5 Конвенції, яка забороняє безпідставне позбавлення свободи.

Тримання під вартою у відповідності до пункту 1 (с) статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності. Взяття заявника під варту має бути конче необхідним для забезпечення його присутності в суді, але водночас інші, менш суворі заходи можуть бути достатніми для досягнення цієї мети. (Рішення : «Ladent v. Poland», n. 55660; «Ambruszkiewicz v. Poland», n.n. 29-33661; «Хайредінов проти України», n. 28).

Затримання особи є настільки серйозним запобіжним заходом, що воно є виправданим, лише якщо інші, менш суворі, заходи були розглянуті та визнанні недостатніми для забезпечення захисту індивідуальних або суспільних інтересів, які можуть вимагати затримання відповідної особи. (Рішення : «X. v. Finland», n. 151).

ЄСПЛ визнав, що абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню є недостатньою для обґрунтування обрання запобіжного заходу у вигляді позбавлення свободи. Виходячи із правової позиції ЄСПЛ при розгляді клопотання про застосуваннятакого запобіжного заходу, суд у кожному випадку повинен принципово та критично ставитися до доводів прокурора, якими він обґрунтовує необхідність застосування саме цього запобіжного заходу, об`єктивно оцінюючи її переконливість. При цьому прокурор повинен довести, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам передбачених ст. 177 КПК України.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції» (Letellier v. France), ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна, і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Таким чином, сама по собі тяжкість покарання, що може бути застосоване до особи за умови визнання її винуватості, не є самостійною і достатньою підставою для встановлення ризику втечі. Така обставина має значення лише у сукупності з іншими релевантними факторами.

Суд у цій справі визнав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Однак, зазначив, що цей фактор можна вважати виправданим і необхідним тільки тоді, коли є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить громадський порядок... Попереднє ув`язнення... не повинно бути «формою очікування» обвинувального вироку.

У відповідності до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Прокурором не наведено реального існування ризиків, у мірі необхідній для обрання одного з найсуворіших запобіжних заходів, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризиків, визначеним у клопотанні, не доведено існування значного суспільного резонансу у цій справі та ризиків такої реакції суспільства, яка б виправдовувала такий ступінь обмеження волі обвинуваченого.

При цьому, зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, принципів публічності, змагальності сторін та свободи в поданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також враховуючи природу інкримінованих правопорушень, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, приходжу до висновку про доцільність застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, оскільки саме цей запобіжний захід забезпечить адекватне виконання ОСОБА_3 процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених п.п. 3, 4 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

З огляду на викладене, вважаю, що клопотання підлягає до задоволення частково і можливо застосувати щодо ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та покласти на нього обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 177-179, 182, 193-194, 309, 395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу задовольнити частково.

Застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на обвинуваченого ОСОБА_3 , процесуальних обов`язків згідно ч. 5 ст. 194 КПК України:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора, суд про зміну місця свого проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утримуватися від спілкування з потерпілою та свідками у цьому кримінальному провадженні;

- носити електронний засіб контролю.

Термін дії обов`язків, покладених судом, визначити з часу застосування особистого зобов`язання та покладення вказаних обов`язків цієї ухвалою до 21 квітня 2025 року.

Обвинуваченого письмово під розпис повідомити про покладені на нього обов`язки та роз`яснити, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурорів, що входять до складу групи прокурорів у цьому кримінальному провадженні.

Ухвалу може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 0 13 год. 00 хв. 20.02.2025.

Суддя ОСОБА_1