Справа № 715/1340/24
Провадження № 1-кп/715/66/25
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11.03.2025 селище Глибока
Глибоцький районний суд Чернівецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
за участю: прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
В С Т А Н О В И В:
В період часу по 02 січня 2024 року ОСОБА_5 , за попередньою
змовою із особою, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, під час неодноразового спілкування з громадянином України ОСОБА_6 , який мав намір незаконно виїхати за межі України, завчасно обумовила із ним порядок незаконного переправлення через державний кордон України, повідомивши, що вартість такого незаконного переправлення становить 6000 фунтів, та визначила спосіб надання таких коштів.
В подальшому, 03 січня 2024, перебуваючи на одній із вулиць м. Чернівці, ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою із особою, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, діючи у відповідності до раніше розробленого плану, отримала від матері ОСОБА_6 - ОСОБА_7 , грошові кошти в сумі 6000 фунтів за незаконне переправлення її сина через державний кордон України, після чого провела інструктаж щодо переправлення ОСОБА_6 через Державний кордон поза межами пункту пропуску та надала їм номер телефону невстановленої особи, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження для подальшої координації дій ОСОБА_6 щодо його незаконного переправлення через Державний кордон України.
04 січня 2024 о 20 год. 00 хв. невстановлені особи, на невстановлених на даний час транспортних засобах доставили гр. ОСОБА_6 та інших осіб, які бажали незаконно перетнути державний кордон України до с. Їжівці Чернівецького району Чернівецької області.
В подальшому, близько 06 год. 00 хв. 05 січня 2024 року, доставили зазначених вище осіб в с. Корчівці Чернівецького району Чернівецької області.
Цього ж дня, тобто 05 січня 2024 року біля 16 год. 55 хв. громадян ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які рухаючись у супроводі невстановлених осіб, в напрямку 799 прикордонного знаку Державного кордону України та Республіки Румунія, що знаходиться в адміністративних межах с. Корчівці, Чернівецького району, Чернівецької області, на відстані 50 метрів від лінії державного кордону було затримано прикордонним нарядом відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » НОМЕР_1 прикордонного загону.
Обвинувачена ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину у інкримінованому їй кримінальному правопорушенні визнала частково, в своїх поясненнях вказала, що вона добре володіє англійською мовою, оскільки є вчителькою цієї мови та у вільний час здійснює переклади різних іноземних документів. На початку січня 2024 року їй в месенджер написав невідомий чоловік на ім`я ОСОБА_15 , який повідомив, що вона колись оформляла переклади документів для його мами, та запитав, чи не може вона йому допомогти в перетині кордону або, чи не знає вона людей, які в цьому можуть допомогти. Вона повідомила, що нічим не може йому допомогти. В подальшому цей чоловік дуже наполегливо її просив допомогти хоча б найти людей, які йому допоможуть перетнути кордон та обіцяв заплатити за ці послуги. Оскільки на той час вона з чоловіком тільки повернулась з за кордону, де лікувались, при цьому лікування було дуже дорого вартісним, вони позичили кошти на лікування, втратили власні заощадження та їй були потрібні кошти на продовження свого лікування та чоловіка, вона відповіла ОСОБА_15 , що попробує знайти контакти людей, які зможуть допомогти. Потім в месенджері знайшла контакти людини, яка займалась таким переправленням, він представився на ім`я ОСОБА_16 , який повідомив, що така послуга буде коштувати 6000 фунтів, а 300 з них отримає вона. Сказав, що кошти вона має передати йому при зустрічі, після того, як він переправить особу. Через день у м. Чернівці вона зустрілась з ОСОБА_15 , надала йому контакти людини, коштів вона не отримувала. Вказала, що злочин вчинила під впливом тяжких життєвих обставин, оскільки їй були необхідні кошти на лікування онкологічної хвороби, з якою вона бориться багато років, а також на лікування чоловіка, який переніс операцію на відкрите серце. Якби не тяжке захворювання та серцева недуга чоловіка, вона ніколи в житті навіть не наважилась би подумати про таке. Щиросердечно розкаялася у вчиненому та просила суд призначити покарання у вигляді штрафу.
Свідок ОСОБА_6 , допитаний відповідно до вимог ст. 225 КПК України підтвердив обставини вчинення злочину ОСОБА_5 .
Органами досудового розслідування на підставі вказаного повідомлення 05.01.2024 року розпочато досудове розслідування за ч. 3 ст. 332 КК України. (т. 1 а.с. 9).
Із протоколу огляду місця події від 05.01.2024 року вбачається, що на ділянці прикордонної смуги (47.94.06.204, 25.7777013) на відстані близько 1 метра знаходяться десять осіб чоловічої статі. (т. 1 а.с. 18-21).
З протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.01.2024 року свідок ОСОБА_6 за наданими фото чотирьох осіб за зовнішніми ознаками впізнав особу під номером 4 ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 53-57).
З протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.01.2024 року свідок ОСОБА_7 за наданими фото чотирьох осіб за зовнішніми ознаками зазначив особу під номером 4 ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 60-63).
Протоколом огляду від 12.01.2024 року підтверджується, що ОСОБА_6 з власного мобільного телефону переписувався за допомогою мобільного додатку «WhatsApp» з особою на ім`я « ОСОБА_19 » ( НОМЕР_2 ). (т. 1 а.с. 93-97).
Вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області від 22 серпня 2024 року ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України та призначено їй покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки, покладено на неї обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 14 листопада 2024 року вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 22 серпня 2024 року скасовано, а матеріали кримінального провадження направлено на новий судовий розгляд.

Також судом встановлено, що органами досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачувалася у сприянні в незаконному переправленні через Державний кордон України, вчиненому щодо кількох осіб. Проте, під час судового розгляду було встановлено, що вина обвинуваченої ОСОБА_5 доведена щодо вчинення дій щодо сприяння незаконному переправленню однієї особи через Державний кордон України ( ОСОБА_6 ), за попередньою змовою групою осіб з корисливих мотивів. Вчинення обвинуваченою дій щодо сприяння незаконному переправленню інших осіб не доведено належними і допустимими доказами. Тому обвинувачення в частині вчинення дій щодо кількох осіб слід виключити, оскільки судом встановлено, що були вчинені дії тільки щодо однієї особи.

Також в судовому засіданні належними і допустимими доказами не доведено обвинувачення щодо попередньої змови з декількома особами, оскільки встановлено, що обвинувачена ОСОБА_5 контактувала тільки з однією особою на ім`я ОСОБА_16 .

Таким чином у діях обвинуваченої ОСОБА_5 є склад злочину, передбачений ч.3 ст. 332 КК України, а саме сприяння в незаконному переправленні особи через Державний кордон України, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень, суд приймає до уваги роз`яснення, надані в пункті 2 постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими відповідно до пункту 1 частини першої статті 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Суд враховує, що у Постанові від 10.07.2018 року (справа №148/1211/15-к) ВС звернув увагу на те, що відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

У Постанові від 14.06.2018 року (справа №760/115405/16-к) ВС зазначив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Крім того, ВС у Постанові від 09.10.2018 року (справа №756/4830/17-к) звернув увагу на те, що відповідно до статей 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у статті 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду, як вже було зазначено вище, визнаються і Європейським судом з прав людини.

Верховний суд зауважив, що ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (стаття 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у статті 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у пункті 3 частини першої статті 65 КК поняття «особа винного».

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_5 , суд, у відповідності до ст.65 КК України, враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачена ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_5 відповідно до ст.66 КК України є щире розкаяння, активне сприяння у розкритті злочину, вчинення злочину внаслідок збігу важких особистих обставин, а також перерахунок коштів на ЗСУ в сумі 70 000 грн.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_5 , відповідно до ст.67 КК України, не встановлено.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року у справі № 1-33/2004 покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного; покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям.

Санкцією частини 3 статті 332 КК України визначено, що за дії, які передбачені в диспозиції вказаної статті, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Відповідно до частини 1 статті 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Згідно ч.2 цієї ж статті на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Приписи статті 69 КК України про призначення винній особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виключних випадках. Підставами для застосування цієї статті є встановлення не лише наявності кількох пом`якшуючих обставин, а й того факту, що їх наявність істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Відповідно до висновку Верховного суду від 27.04.2021 року у справі №712/4384/20 однією з обов`язкових умов для застосування до винної особи положень ст.69 КК України є наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання. Суди зобов`язані встановити не лише наявність, а й обґрунтувати, яким чином такі пом`якшуючі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Тобто для застосування судом положень статті 69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте у будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

Такий висновок зробив Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду в Постанові від 27.04.2021 (справа № 712/4384/20, провадження №51-548км21).

Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_5 під час кримінального провадження, розповідала про обставини, які повністю викривають її та іншого співучасника у вчиненому злочині, добровільно, своєю активною поведінкою сприяла розкриттю кримінального правопорушення та з`ясуванню обставин його вчинення, у скоєному щиро розкаялася, дала критичну оцінку своїм злочинним діям, виказала готовність нести кримінальну відповідальність, внаслідок вчиненого злочину тяжких наслідків не настало, враховуючи обставини справи, її незначну (посередницьку) роль у вчиненні злочину, а також особу обвинуваченої, яка вперше притягується до кримінальної відповідальності, характеризується позитивно за місцем проживання та за місцем роботи, має постійне місце проживання та роботи, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не перебуває на спеціальному обліку у лікарів нарколога та психіатра, злочин було вчинено під впливом тяжких особистих життєвих обставин, а саме наявність у обвинуваченої на протязі тривалого часу онкологічного захворювання (меланоми шкіри правого стегна ІБ стадія, меланоми шкіри шиї, невус-асоційована мелонома лівого стегна, множинні меланоцитарні складні невуси, тощо), неодноразових хірургічних операції, а також захворювання чоловіка (ішемічна хвороба серця, анастомоз лівої внутрішньої грудної артерії, тощо), що потребує значних фінансових витрат і відповідно намагання заробити кошти, що і стало мотивом вчинення злочину, і те що вона добровільно перерахувала кошти на ЗСУ в розмірі 70 000 грн., суд приходить до висновку, що призначення обвинуваченій мінімального покарання в межах санкції ч.3 ст.332 КК України є недоцільним, у зв`язку з чим при призначенні покарання суд вважає необхідним застосувати положення ч.1 ст. 69 КК України і призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Дане покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним і пропорційним.

Таким чином, призначення обвинуваченій ОСОБА_5 покарання із застосуванням положення ст. 69 КК України є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, і повністю відповідає вимогам статей 65 - 67 КК України.

На підставі викладеного, враховуючи обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також враховуючи особу обвинуваченої, суд вважає, що обвинуваченій ОСОБА_5 слід призначити покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, тобто із звільненням її від відбування покарання з випробуванням і призначенням іспитового строку, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Згідно вимог статті 77 КК України, враховуючи обставини справи, суд вважає неможливим призначити обвинуваченій ОСОБА_5 додаткове покарання, що передбачене в санкції частини 3 статті 332 КК України як обов`язкове, у виді конфіскації майна.

Щодо додаткового покарання передбаченого ч.3 ст.332 КК України - позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, суд констатує наступне.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 69 КК України, суд вважає можливим не призначати обвинуваченій ОСОБА_5 додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Також суд відхиляє доводи прокурора щодо необхідності призначення обвинуваченій реального основного покарання у виді позбавлення волі.

Так, згідно ч.2 ст. 416 КПК України, при новому розгляді в суді першої інстанції допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.

Як встановлено судом Вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 22 серпня 2024 року відносно ОСОБА_5 був скасований Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 14 листопада 2024 року і направлений на новий судовий розгляд у зв`язку з порушенням вимог ст. 349 КПК України, а не у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.

Як зазначила ОП ККС ВС у Постанові № 444/2200/15 від 07.12.2020 незастосування судом першої інстанції при повторному розгляді кримінального провадження раніше застосованих положень про звільнення особи від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК, якщо вирок суду першої інстанції не був скасований за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання, є порушенням вимог ч. 2 ст. 416 КПК у її взаємозв`язку зі ст. 421 КПК.

Тому обвинувачений ОСОБА_5 слід призначити покарання саме із застосуванням ст. 75 КК України.

Також суд відхиляє доводи захисту про необхідність призначення обвинуваченій покарання у виді штрафу, оскільки судом встановлено, що обвинувачена вчинила злочин у зв`язку із збігом важких особистих обставин, а саме наявність у обвинуваченої на протязі тривалого часу онкологічного захворювання (меланоми шкіри правого стегна ІБ стадія, меланоми шкіри шиї, невус-асоційована мелонома лівого стегна, множинні меланоцитарні складні невуси, тощо), неодноразових хірургічних операції, а також захворювання чоловіка (ішемічна хвороба серця, анастомоз лівої внутрішньої грудної артерії, тощо), що потребує значних фінансових витрат. Тому призначення покарання у виді штрафу нестиме для обвинуваченої значний і непосильний фінансовий тягар та зумовить неможливість виконання призначеного покарання у виді штрафу.

Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 374, 377 КПК України суд,-

У Х В А Л И В :

Визнати винною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України та призначити їй покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі без конфіскації майна і без позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 з іспитовим строком обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Речові докази по справі: грошові кошти в загальній сумі 58 доларів США, 10 болгарських левів, 400 Євро, 110 польських злотих, 76 молдавських лей, паспорти для виїзду за кордон НОМЕР_3 , НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_5 , паспорт громадянина Румунії, ідентефікаційна картка громадянина Румунії на ім`я ОСОБА_5 , чорнові записи на двох аркушах паперу та двох блокнотах, флеш носії, які зберігаються в камері зберігання речових доказів ВП №5 (с. Глибока) ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області повернути власнику ОСОБА_5 .

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору.

На вирок суду може бути подано апеляцію до Чернівецького апеляційного суд через Глибоцький районний суд Чернівецької області протягом 30-ти діб з дня його проголошення всіма учасниками процесу.

Суддя: