Справа № 127/8873/25
Провадження № 1-кс/127/3840/25
У Х В А Л А

Іменем України

21 березня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді: ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2

за участю:

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника: адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора у кримінальному провадженні №0000478 від 21.10.2024 - прокурора Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою, щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гнівань, Вінницького району Вінницької області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор у кримінальному провадженні №0000478 від 21.10.2024 - прокурор Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою, щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Клопотання мотивовано тим, що органом досудового розслідування - ІНФОРМАЦІЯ_3, за процесуального керівництва Вінницької окружної прокуратури, проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000478 від 21.10.2024.

За результатами досудового розслідування до Тиврівського районного суду Вінницької області для розгляду 19.03.2025 передано обвинувальний акт у кримінальному провадженні в об`єднаному кримінальному провадженні №0000478 від 21.10.2024 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113 КК України та ОСОБА_4 у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113 КК України, у якому не призначено і не проведено підготовче судове засідання.

В межах даного кримінального провадження ОСОБА_4 23 жовтня 2024 року повідомлено про підозру у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113 КК України. Надалі, 28 лютого 2025 року ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та нову підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113 КК України.

У подальшому, 14 березня 2025 року ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113 КК України.

Підставою продовження застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_4 злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113 КК України, які згідно із ст. 12 КК України, відносяться до особливо тяжких злочинів, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

У вказаному кримінальному провадженні продовжують існувати вищевказані ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема:

- переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки злочини, в у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 мають високу суспільну небезпечність й останній усвідомлює тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винним в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, а саме позбавлення волі на тривалий строк

- незаконного впливу обвинуваченого на свідків, оскільки згідно ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Перебуваючи на волі, ОСОБА_4 матиме можливість незаконного впливу свідків, з метою створення сприятливих для себе умов або ж їх залякування для зміни показань, анкетні дані, місце проживання яких наявні в матеріалах кримінального провадження.

- вчинити інше кримінальне правопорушення подібного характеру, враховуючи обставини вчинення нею інкримінованих злочинів, в яких він обвинувачується, що вказують на схильність до вчинення дій, спрямованих на допомогу державі-агресору (диверсійна діяльність). Ідеологічні мотиви, тобто свідомо обрана антиукраїнська позиція під час збройної агресії проти України, може стати підґрунтям для вчинення інших злочинів проти основ національної безпеки України, у тому числі у співпраці із ворогом у період війни, яка триває.

Окрім цього, згідно з матеріалами кримінального провадження, обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.02.2025 у справі № 127/4861/25 ОСОБА_4 продовжено строк застосування запобіжного заходу у виді тримання від вартою до 23.03.2025 включно.

У зв`язку із наведеним, а також те, що строк дії ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 13.02.2025 у справі № 127/4861/25 спливає 23.03.2025, підготовче судове засідання у кримінальному провадженні не призначено і не проведено, прокурор звернувся до суду з вищевказаним клопотанням та просив його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав, просив продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечували проти задоволення клопотання прокурора.

Суд, дослідивши вказане клопотання та додані матеріали, заслухавши думку прокурора, пояснення обвинуваченого та його захисника, дійшов висновку, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що органом досудового розслідування - ІНФОРМАЦІЯ_3, за процесуального керівництва Вінницької окружної прокуратури, проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000478 від 21.10.2024.

Зокрема, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він, будучи громадянином України, вчинив злочини проти основ національної безпеки України за наступних обставин.

Відповідно до Конституції України - Основного Закону України, Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Суверенітет України поширюється на всю її територію. Територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Виключно законами України встановлюються порядок допуску та умови перебування підрозділів збройних сил інших держав на території України.

Згідно зі статтями 132 - 134 Конституції України, територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.

Однак, з метою зміни меж території та державного кордону України під безпосереднім керівництвом та контролем осіб з числа політичного й військового керівництва Російської Федерації 7 квітня 2014 року на території Донецької області України створено терористичну організацію «Донецька народна республіка», а 27 квітня 2014 року на території Луганської області України - терористичну організацію «Луганська народна республіка», у складі яких утворені незаконні збройні формування.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», датою початку тимчасової окупації Російською Федерацією окремих територій України є 19 лютого 2014 року. Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими Російською Федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією Російської Федерації) починаючи з 7 квітня 2014 року. Межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях з цієї дати, визначено Президентом України за поданням Міністерства оборони України, підготовленим на основі пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України. Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 9 зазначеного Закону, державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. При цьому, ефективний контроль та координацію діяльності цих терористичних організацій, як і їх фінансове та матеріальне забезпечення, у тому числі зброєю, боєприпасами, військовою технікою, здійснюється представниками влади держави-агресора Російської Федерації та її Збройних Сил.

Визнання Верховною Радою України так званих «Донецької народної республіки» та «Луганської народної республіки» терористичними організаціями, як і численні злочини вчинені їх представниками, знайшли своє відображення у Заяві Верховної Ради України «Про трагічну загибель людей внаслідок терористичного акту над територією України», схваленій постановою Верховної Ради України від 22 липня 2014 року № 1596-VII, Заяві Верховної Ради України «Щодо протидії поширенню підтримуваного російською федерацією міжнародного тероризму», схваленій постановою Верховної Ради України від 22 липня 2014 року № 1597-VII, Зверненні Верховної Ради України до Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, національних парламентів держав - членів ЄС, США, Канади, Японії та Австралії щодо масового розстрілу людей під Волновахою в Україні, затвердженому постановою Верховної Ради України від 14 січня 2015 року № 106-VIII, Заяві Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», схваленій постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року № 337-VIII, Заяві Верховної Ради України щодо ескалації російсько-українського збройного конфлікту від 30 березня 2021 року № 1356-IX, Заяві Верховної Ради України у зв`язку з визнанням Російською Федерацією незалежності незаконних самопроголошених утворень на тимчасово окупованих територіях окремих районів Донецької та Луганської областей України від 22 лютого 2022 року № 2093-IX, Заяві Верховної Ради України у зв`язку із злочинними рішеннями керівництва російської федерації щодо спроби анексії тимчасово окупованих територій Донецької, Луганської, Запорізької та Херсонської областей України від 6 жовтня 2022 року № 2632-IX.

Ураховуючи викладене, так звані «Донецька народна республіка» та «Луганська народна республіка» є стійкими об`єднаннями невизначеної кількості осіб (більше трьох), створені з метою здійснення терористичної діяльності, у межах яких здійснено розподіл функцій, встановлено правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів, а тому у відповідності до ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», є терористичними організаціями.

Основними завданнями учасників указаних терористичних організацій є повалення конституційного ладу, захоплення державної влади в Україні, зміна меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України. Керівники терористичних організацій так званих «Донецької народної республіки» та «Луганської народної республіки», за сприяння та координації представників влади Російської Федерації, провели фіктивні референдуми про відокремлення Донецької і Луганської областей від України та проголошення їх незалежними «державами».

У подальшому, з метою створення приводів для ескалації і спроби виправдання своєї агресії перед світовою спільнотою, громадянами України, що проживають на тимчасово окупованих територіях, 21 лютого 2022 року Російською Федерацією визнано так звані «Донецьку народну республіку» та «Луганську народну республіку» незалежними державами. Так, 21 лютого 2022 року підписано так звані Договір про дружбу, співробітництво і взаємну допомогу між Російською Федерацією і Донецькою Народною Республікою, а також Договір про дружбу, співробітництво і взаємну допомогу між Російською Федерацією і Луганською Народною Республікою. Зазначені Договори ратифіковані шляхом прийняття 22 лютого 2022 року Державною думою відповідного Федерального закону, який затверджений Радою Федерації. Після цього, 30 вересня 2022 року підписано так звані Договори про прийняття до складу Російської Федерації Донецької Народної Республіки, Луганської Народної Республіки, Запорізької області та Херсонської області та утворення нових суб`єктів Російської Федерації, які ратифіковано шляхом прийняття 3 жовтня 2022 року Державною думою відповідних Федеральних законів, які затверджені Радою Федерації.

Верховною Радою України, як єдиним законодавчим органом державної влади, констатовано віднесення так званих «Донецької народної республіки» та «Луганської народної республіки» до терористичних організацій, а відповідних осіб, які забезпечують їх функціонування, як учасників терористичної організації, рішуче засуджено підписання Російською Федерацією нікчемних «міжнародних угод» із так званими «Донецькою народною республікою» та «Луганською народною республікою».

Крім того, відповідно до вимог Конституції України перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, а також всупереч вимогам Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року, Гельсінського заключного акту 1975 року, Гаазької конвенції 1907 року, Женевських конвенцій 1949 року та інших міжнародно-правових актів є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Усупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права, вищі посадові особи політичного та військового керівництва держави-агресора Російської Федерації, діючи всупереч вимогам пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі 1975 року та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту Організації Об`єднаних Націй, Декларацій Генеральної Асамблеї ООН від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали повномасштабну агресивну війну проти України, шляхом віддання наказу на збройне вторгнення підрозділів Збройних Сил Російської Федерації на територію України.

24 лютого 2022 року приблизно о 5 годині Російська Федерація, за результатами здійснених нею підготовчих неправомірних дій, розпочала так звану «спеціальну військову операцію» в Україні, про що оголосив президент Російської Федерації.

Надалі, Збройні Сили Російської Федерації, які діяли за наказом вищого політичного та військового керівництва, вторглися на територію Україну шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно увійшли на територію Україну через державні кордони України в Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснила збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, цивільні та інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське, оборонне значення, та здійснили окупацію частини території України, чим змінили межі території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі людей та інших тяжких наслідків. Аналогічні дії були вчинені підрозділами терористичних організацій самопроголошених «Луганської народної республіки» та «Донецької народної республіки», які увійшли до складу Збройних Сил Російської Федерації.

Згідно з Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні з 05 год. 30 хв. 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан, який у подальшому неодноразово продовжено Указами Президента України та який діє на даний час. Укази Президента України про введення воєнного стану в Україні, відповідно до п. 31 ч. 1 ст. 85 Конституції України та ст. 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», затверджені Верховною Радою України шляхом прийняття відповідних законів.

Також 1 березня 2022 року Європейський суд з прав людини, враховуючи свою попередню практику застосування тимчасових заходів, відповідно до правила 39 Регламенту Суду, вирішив в інтересах сторін і належного розгляду справи наказати Уряду Росії утримуватися від військових нападів на цивільне населення та цивільні об`єкти, у тому числі житлові приміщення, транспортні засоби швидкої допомоги й інші цивільні об`єкти, що перебувають під спеціальною охороною, зокрема школи та лікарні, а також негайно забезпечити безпеку закладів медичної допомоги, їх особового складу й автомобілів швидкої допомоги на території, яка піддається нападу або облозі російських військ.

Надалі, 16 березня 2022 року Міжнародний суд справедливості ООН видав наказ про тимчасові запобіжні заходи, відповідно до якого: 1) Російська Федерація повинна негайно зупинити військові операції, які почала 24 лютого 2022 року на території України; 2) Російська Федерація повинна забезпечити, щоб будь-які військові або нерегулярні збройні формування, які можуть бути керовані або підтримувані нею, а також будь-які організації та особи, які можуть бути під її контролем або керівництвом, не вживали жодних заходів для сприяння військовим операціям, зазначеним у пункті (1); 3) Обидві сторони повинні утримуватися від будь-яких дій, які можуть погіршити або розширити спір перед Судом або ускладнити його вирішення.

Незважаючи на те, що вищенаведеними міжнародними документами закріплено обов`язок держав утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності, інших дій, що заборонені міжнародним гуманітарним правом, Російська Федерація, у порушення Статуту ООН, ігноруючи норми міжнародного права та рішення міжнародних органів, продовжила агресію проти України шляхом застосування збройної сили проти суверенітету, територіальної недоторканності, політичної незалежності України, а також продовжила здійснювати вторгнення та раніше розпочату у 2014 році окупацію території України.

Водночас, з початком повномасштабного військового вторгнення Російської Федерації на територію України 24.02.2022 відбулося значне посилення диверсійної діяльності спецслужб держави-агресора, зокрема Федеральної служби безпеки Російської Федерації. Ці структури систематично здійснюють комплексні заходи, спрямовані на дестабілізацію суспільно-політичної ситуації в Україні, поширення дезінформації, провокацію внутрішніх конфліктів та вчинення інших дій, спрямованих на підрив суверенітету, територіальної цілісності та обороноздатності держави, у тому числі шляхом активного вербування громадян України, з використанням методів залякування, шантажу або ж матеріального стимулювання, з метою залучення їх до вчинення диверсій, зокрема, пошкодження об`єктів, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, збору розвідувальної інформації та інших протиправних дій на шкоду національній безпеці України.

Так, відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 2 Закону України «Про залізничний транспорт», залізничний транспорт є однією з важливих базових галузей економіки України, забезпечує її внутрішні та зовнішні транспортно-економічні зв`язки і потреби населення у перевезеннях. Діяльність залізничного транспорту як частини єдиної транспортної системи країни сприяє нормальному функціонуванню всіх галузей суспільного виробництва, соціальному і економічному розвитку та зміцненню обороноздатності держави, міжнародному співробітництву України. Підприємства залізничного транспорту у взаємодії з іншими видами транспорту повинні своєчасно і якісно здійснювати перевезення пасажирів і вантажів, забезпечувати безпеку руху, розвивати сферу транспортного обслуговування народного господарства та населення. Частиною 1 ст. 5 цього Закону передбачено, що магістральні залізничні лінії загального користування та розміщені на них технологічні споруди, передавальні пристрої, що безпосередньо використовуються для забезпечення процесу перевезень, а саме: залізничні станції та колії загального користування, тягові підстанції, контактна мережа та інші пристрої технологічного електропостачання, системи сигналізації, централізації, блокування та управління рухом поїздів, об`єкти і майно, призначені безпосередньо для виконання аварійно-відновлювальних робіт, є державною власністю, закріплюються за АТ «Укрзалізниця» на праві господарського відання та не підлягають приватизації.

Згідно із п. 11 ч. 4 ст. 9 Закону України «Про критичну інфраструктуру», до життєво важливих функцій та/або послуг, порушення яких призводить до негативних наслідків для національної безпеки України, належать, зокрема: транспортне забезпечення.

Відповідно до положень Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 № 83, до таких об`єктів, зокрема, належить АТ «Українська залізниця».

Відповідно до положень Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №507 від 31.08.2005, сигналізація, централізація і блокування (СЦБ) - комплекс технічних засобів, за допомогою яких забезпечується необхідна пропускна спроможність ділянок залізниць та безпечний рух поїздів. За допомогою пристроїв СЦБ виконують автоматичний контроль стану ділянок залізниць з метою передачі усієї інформації локомотивним бригадам та іншим працівникам залізниць. За допомогою пристроїв СЦБ можливі автоматичне регулювання руху поїздів та дистанційне керування об`єктами залізничної автоматики на станціях та перегонах.

Відповідно до пунктів 2.1, п. 6.1, 6.19, 6.20 Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 411 від 20.12.1996, споруди та пристрої залізниць, повинні утримуватися у справному стані. Сигнали служать для забезпечення безпеки руху, а також для чіткої організації руху поїздів і маневрової роботи. Перегони, як правило, мають бути обладнані колійним блокуванням, а на окремих ділянках - автоматичною локомотивною сигналізацією, що застосовується як самостійних засіб сигналізації і зв`язку, при якій рух поїздів на перегоні в обох напрямках здійснюється за сигналами локомотивних світлофорів. Пристрої автоматичного та напівавтоматичного блокування мають не допускати відкриття вихідного або прохідного світлофора до звільнення рухомим складом огороджувальної ними блок-ділянки (міжстанційного або міжпостового перегону), а також самовільного закриття світлофора в результаті переходу з основного на резервне електропостачання або навпаки.

При цьому, релейні шафи виконують роль вузлових пунктів для керування світлофорами, стрілками, блокуванням колій, у ній розміщується реле та інше допоміжне обладнання, що забезпечує управління та захист залізничних сигналів, стрілочних переводів, блокувальних систем і автоматичних бар?єрів на переїздах, що є важливим елементом системи автоматизації та забезпечує, зокрема, управління сигналами: реле, встановлені в шафі, відповідають за зміни сигналів, вмикання/вимикання червоного, жовтого чи зеленого світла на світлофорах, які регулюють рух поїздів; безпека руху: релейні шафи використовуються для контролю положення стрілок (переведення з одного напрямку на інший), роботи переїзних бар`єрів, а також для забезпечення безпеки руху в разі несправності обладнання; синхронізацію та блокування: релейна шафа також використовується в системах блокування, що гарантує, що два потяги не можуть перебувати на одній колії в той самий час.

Тому будь-яке їх виведення з ладу негайно впливає на безпеку руху (ризик аварій, зіткнень), блокує або дезорганізовує рух поїздів (затримки, зупинки), може призвести до значних матеріальних збитків і загрози життю пасажирів і працівників, а під час дії воєнного стану створює додаткові ризики для обороноздатності та евакуаційних заходів. В умовах воєнного стану залізниця є одним із основних способів швидкої передислокації військ, техніки, озброєння та гуманітарних вантажів.

Досудовим розслідуванням установлено, що 19 жовтня 2024 року приблизно о 18 год. 10 хв., точний час слідством не встановлено, перебуваючи на залізничному перегоні «Тюшки-Гнівань» поблизу населеного пункту Яришівка Лука-Мелешківської територіальної громади Вінницького району Вінницької області, громадянин України ОСОБА_4 за попередньою змовою із громадянкою України ОСОБА_6 , незважаючи на вищенаведені обставини триваючої збройної агресії Російської Федерації проти України, діючи умисно, на шкоду Україні, з метою ослаблення держави, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи важливе народногосподарське та оборонне значення залізниці, якою у тому числі переміщається особовий склад, військова техніка та озброєння, які необхідні Збройним Силам України, що здійснюють відсіч збройної агресії Російської Федерації, вчинили підпал залізничної релейної шафи за наступних обставин.

Так, 19.10.2024 ОСОБА_4 та ОСОБА_6 приїхали у магазин з комерційною назвою «АТБ», що знаходиться за адресою: вул. Соборна, 68, м. Гнівань, Вінницький район, Вінницька область, де приблизно о 17 год. 41 хв. придбали рідину для розпалювання. Після цього, на автомобілі «Ford Focus», державний номерний знак НОМЕР_1 , попередньо взявши із квартири, у якій проживала ОСОБА_6 металевий лом-цвяходер та сокиру, виїхали до раніше обраної за допомогою картографічного інтернет-сервісу релейної шафи, яка розташовувалась на залізничному перегоні «Тюшки-Гнівань» поблизу населеного пункту Яришівка Лука-Мелешківської територіальної громади Вінницького району Вінницької області за географічними координатами N 49,1217800, E 28,4314930 (сигнальна установка № 5, розташована на 1094 км пікет 0).

Прибувши на вищезазначене місце, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , використовуючи заздалегідь підготовлені металевий лом-цвяходер та сокиру, попередньо погодивши із невстановленим на даний час представником держави-агресора об`єкт диверсії, відігнули одні з дверцят релейної шафи. Далі, діючи відповідно до попередньої домовленості між собою, з метою реалізації спільного кримінально протиправного умислу, відповідно до розподілених злочинних функцій, ОСОБА_4 залишився біля релейної шафи, а ОСОБА_6 повернулася до автомобіля, що перебував неподалік від місця вчинення злочину, де, з метою попередження ОСОБА_4 про небезпеку, спостерігала за навколишньою обстановкою, з метою приховання факту вчинення ними підпалу релейної шафи від імовірних свідків.

У цей час ОСОБА_4 , діючи відповідно узгодженого з ОСОБА_6 плану, використовуючи власний мобільний телефон марки Redmi Note 11, розпочав відеозапис своїх дій, з метою подальшого підтвердження виконаного ними підпалу релейної шафи. Так, ОСОБА_4 залив у зроблену ним та ОСОБА_6 щілину між корпусом та дверцятами релейної шафи попередньо придбану рідину для розпалювання, продемонстрував на відео аркуш паперу з рукописним текстом з кодовим словом « ІНФОРМАЦІЯ_4 19.10.2024 р.», підпалив його та зазначену рідину, після чого залив залишки рідини на вже палаючий корпус шафи та показав правою рукою кулак із відігнутими вказівним та великим пальцями.

Після підпалу релейної шафи, що є об`єктом критичної інфраструктури, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на автомобілі «Ford Focus», державний номерний знак НОМЕР_1 , з метою уникнення викриття та притягнення до кримінальної відповідальності, залишили місце вчинення злочину, а відео описаного підпалу релейної шафи, завершуючи реалізуючи спільного кримінально протиправного умислу, з метою отримання та розподілу між собою матеріальної винагороди за вчинене кримінальне правопорушення, переслали «замовнику». Після цього, на картковий рахунок Monobank № НОМЕР_2 , IBAN НОМЕР_3 , що відкритий на ім`я ОСОБА_9 , від невстановленої особи 19.10.2024 о 23 год. 08 хв. надійшли грошові кошти в сумі 15000 грн, а о 23 год. 14 хв. та 23 год. 15 хв. 7500 грн та 2000 грн відповідно були перераховані з вищевказаної картки на рахунок ОСОБА_4 .

При цьому, для збереження конфіденційної під час спілкування та пересилання замовникам відео підпалів релейних шаф ОСОБА_6 та ОСОБА_4 використовували фіктивні профілі у месенджері «Telegram», зокрема, ОСОБА_6 використовувала акаунт «ОСОБА_6» з ім?ям користувача ОСОБА_10 та номером НОМЕР_4 , акаунт « ОСОБА_11 » з ім?ям користувача ОСОБА_12 та номером НОМЕР_5 , акаунт « ОСОБА_6 » з ім?ям користувача ОСОБА_14 , а ОСОБА_4 - аканут « ОСОБА_4 » з ім?ям користувача ОСОБА_16 та номером НОМЕР_6 , акаунт « ОСОБА_4 » з ім?я користувача ОСОБА_18 та номером НОМЕР_7 .

Відповідно до висновку експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 12.02.2025 № СЕ-19/102-24/24213-ПТ:

1. Причиною виникнення пожежі релейної шафи, яка знаходилась на залізничному переїзді «Тюшки - Гнівань» поблизу населеного пункту Яришівка Лука - Мелешківської громади Вінницького району Вінницької області, що мала місце 19.10.2024, було занесення відкритого джерела запалювання на горючі матеріали із ознаками спеціальної підготовки місця події.

2. Існувало 3 (три) незалежних осередки виникнення пожежі релейної шафи, що розташовувалась на залізничному переїзді «Тюшки - Гнівань» поблизу населеного пункту Яришівка Лука - Мелешківської громади Вінницького району Вінницької області, яка мала місце 19.10.2024, а саме: перший - на внутрішньому оздобленні дверного полотна в правому нижньому куті; другий - в центральній частині на внутрішньому оздобленні дверного полотна; третій - на внутрішньому оздобленні дверного полотна з правого боку в місці розташування запірного механізму дверей.

3. Найбільш ймовірним джерелом запалювання, яке зумовило загорання 19.10.2024 релейної шафи, що розташовувалась на залізничному переїзді «Тюшки - Гнівань» поблизу населеного пункту Яришівка Лука - Мелешківської громади Вінницького району Вінницької області, могла бути дія джерела запалювання у вигляді контакту факела відкритого полум?я з горючими матеріалами на внутрішньому оздоблені дверного полотна релейної шафи.

Окрім цього, досудовим розслідуванням установлено, що 20 жовтня 2024 року приблизно о 17 год. 30 хв., точний час слідством не встановлено, перебуваючи поблизу залізничного переїзду на вул. Грушевського у смт. Браїлів Жмеринського району Вінницької області, громадянин України ОСОБА_4 за попередньою змовою із громадянкою України ОСОБА_6 , незважаючи на вищенаведені обставини триваючої збройної агресії Російської Федерації проти України, діючи умисно, на шкоду Україні, з метою ослаблення держави, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи важливе народногосподарське та оборонне значення залізниці, якою у тому числі переміщається військова техніка, озброєння, які необхідні для Збройних Сил України, що здійснюють відсіч збройної агресії Російської Федерації, вчинили підпал залізничної релейної шафи за наступних обставин.

Так, 20 жовтня 2024 року, у денну пору доби, більш точний час слідством не встановлено, ОСОБА_4 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 , перебуваючи у м. Гнівань, реалізовуючи спільний кримінально протиправний умисел, підготували сокиру та лом-цвяходер, а також придбали рідину для розпалювання з метою підпалу залізничної релейної шафи. Цього ж дня ОСОБА_6 разом із ОСОБА_4 на автомобілі «Ford Focus», державний номерний знак НОМЕР_1 , виїхали до раніше обраної за допомогою картографічного інтернет-сервісу релейної шафи «Переїзд 0+400 км» під?зної колії ТОВ «Кристал» у смт. Браїлів Жмеринського району Вінницької області, що знаходиться за географічними координатами НОМЕР_8.

У подальшому, 20 жовтня 2024 року, приблизно о 17 год. 20 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи біля залізничного переїзду на вул. Грушевського в смт. Браїлів Жмеринського району Вінницької області, продовжуючи реалізацію спільного із ОСОБА_4 кримінально протиправного умислу, шляхом надсилання відеозапису вказаної релейної шафи на названій місцевості невстановленому представнику Російської Федерації у месенджері «Telegram» погодила із ним вчинення її підпалу за грошову винагороду.

Після цього, 20 жовтня 2024 року, приблизно о 17 год. 30 хв., точний час слідством не встановлено, продовжуючи реалізацію спільного кримінально протиправного умислу, відповідно до розподілених злочинних функцій ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , використовуючи заздалегідь підготовлені металевий лом-цвяходер та сокиру, відігнули одні з дверцят релейної шафи. Далі, з метою реалізації спільного кримінально протиправного умислу, відповідно до розподілених злочинних функцій, ОСОБА_4 залишився біля релейної шафи, а ОСОБА_6 повернулася до автомобіля, що перебував неподалік від місця вчинення злочину, де, з метою попередження ОСОБА_4 про небезпеку, спостерігала за навколишньою обстановкою, з метою приховання факту вчинення ними підпалу релейної шафи від імовірних свідків.

У цей час ОСОБА_4 , діючи відповідно узгодженого з ОСОБА_6 плану, використовуючи власний мобільний телефон марки Redmi Note 11, розпочав відеозапис своїх дій, з метою подальшого підтвердження ними виконаного підпалу релейної шафи. Так, ОСОБА_4 залив у зроблену ним та ОСОБА_6 щілину між корпусом та дверцятами релейної шафи попередньо придбану рідину для розпалювання, продемонстрував на відео аркуш паперу з рукописним текстом з кодовим словом « ІНФОРМАЦІЯ_5 20.10.2024 р.», підпалив його та зазначену рідину, після чого залив залишки рідини на вже палаючий корпус шафи та показав правою рукою кулак із відігнутими вказівним та великим пальцями.

Після підпалу релейної шафи, що є об`єктом критичної інфраструктури, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на автомобілі «Ford Focus», державний номерний знак НОМЕР_1 , з метою уникнення викриття та притягнення до кримінальної відповідальності, залишили місце вчинення злочину, а відео описаного підпалу релейної шафи, завершуючи реалізуючи спільного кримінально протиправного умислу, з метою отримання та розподілу між собою матеріальної винагороди за вчинене кримінальне правопорушення, переслали «замовнику».

При цьому, для збереження конфіденційної під час спілкування та пересилання замовникам відео підпалів релейних шаф ОСОБА_6 та ОСОБА_4 використовували фіктивні профілі у месенджері «Telegram», зокрема, ОСОБА_6 використовувала акаунт «ОСОБА_6» з ім?ям користувача ОСОБА_10 та номером НОМЕР_4 , акаунт « ОСОБА_11 » з ім?ям користувача ОСОБА_12 та номером НОМЕР_5 , акаунт « ОСОБА_6 » з ім?ям користувача ОСОБА_14 , а ОСОБА_4 - аканут «ОСОБА_4» з ім?ям користувача ОСОБА_16 та номером НОМЕР_6 , акаунт « ОСОБА_4 » з ім?я користувача ОСОБА_18 та номером НОМЕР_7 .

Відповідно до висновку експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 06.02.2025 № СЕ-19/102-24/24211-ПТ:

1. Причиною виникнення пожежі, яка мала місце 20.10.2024 було занесення відкритого джерела запалювання на горючі матеріали у внутрішньому просторі релейної (металевої) шафи, що знаходилась на залізничному переїзді ст. Браїлів в напрямку смт. Браїлів по вул. Грушевського Жмеринського району Вінницької області з ознаками спеціальної підготовки місця події.

2. Осередок виникнення пожежі, що мала місце 20.10.2024, знаходився у внутрішньому просторі релейної (металевої) шафи на нижній полиці, яка розташовувалась на залізничному переїзді ст. Браїлів в напрямку смт. Браїлів по вул. Грушевського Жмеринського району Вінницької області.

3. Найбільш ймовірним джерелом запалювання, яке зумовило загорання 20.10.2024 релейної (металевої) шафи, що розташовувалась на залізничному переїзді ст. Браїлів в напрямку смт. Браїлів по вул. Грушевського Жмеринського району Вінницької області, могла бути дія відкритого джерела запалювання у вигляді полум`я сірника запалювання.

Таким чином, Регіональній філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» вищеописаними кримінально протиправними діями ОСОБА_6 та ОСОБА_4 завдано матеріальну шкоду, яка відповідно до висновку експерта № 051/1 від 13.03.2025, складає: 142 424, 44 грн.

Також досудовим розслідуванням установлено, що 20 жовтня 2024 року, приблизно о 21 год. 00 хв., точний час слідством не встановлено, на залізничному перегоні «Гнівань - Тюшки» поблизу с. Селище Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_4 за попередньою змовою із ОСОБА_6 , незважаючи на вищенаведені обставини триваючої збройної агресії Російської Федерації проти України, діючи умисно, на шкоду Україні, з метою ослаблення держави, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи важливе народногосподарське та оборонне значення залізниці, якою у тому числі переміщається військова техніка, озброєння, які необхідні для Збройних Сил України, що здійснюють відсіч збройної агресії Російської Федерації, вчинили підпал залізничної релейної шафи за наступних обставин.

Так, 20 жовтня 2024 року, у вечірній час доби, більш точний час слідством не встановлено, у зв`язку із недостатнім для досягнення злочинної мети заподіянням шкоди від підпалу релейної шафи біля залізничного переїзду на вул. Грушевського в смт. Браїлів Жмеринського району Вінницької області та отримання за це коштів, ОСОБА_4 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 , конкретизуючи розроблений ними план дій, домовилися про підпал у цей же день ще однієї релейної шафи.

У подальшому, цього ж дня ОСОБА_6 разом із ОСОБА_4 , їдучи на автомобілі «Ford Focus», державний номерний знак НОМЕР_1 до с. Селище Вінницького району Вінницької області, із застосуванням картографічного інтернет-сервісу, обрали ще одну залізничну релейну шафу для підпалу на перегоні «Гнівань-Тюшки» поблизу с. Селище Вінницького району Вінницької області, що знаходиться за географічними координатами N НОМЕР_9 (сигнальна установка № 10).

Приїхавши у місце призначення, 20 жовтня 2024 року, приблизно о 17 год. 30 хв., точний час слідством не встановлено, продовжуючи реалізацію спільного кримінально протиправного умислу, відповідно до розподілених злочинних функцій ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , попередньо погодивши із «замовником» релейну шафу, використовуючи заздалегідь підготовлені металевий лом-цвяходер та сокиру, відігнули одні з дверцят релейної шафи. Далі, діючи відповідно до попередньої домовленості між собою, з метою реалізації спільного кримінально протиправного умислу, відповідно до розподілених злочинних функцій, ОСОБА_4 залишився біля релейної шафи, а ОСОБА_6 повернулася до автомобіля, що перебував неподалік від місця вчинення злочину, де, з метою попередження ОСОБА_4 про небезпеку, спостерігала за навколишньою обстановкою, з метою приховання факту вчинення ними підпалу релейної шафи від імовірних свідків.

У цей час ОСОБА_4 , діючи відповідно узгодженого з ОСОБА_6 плану, використовуючи власний мобільний телефон марки Redmi Note 11, розпочав відеозапис своїх дій, з метою подальшого підтвердження виконаного ними підпалу релейної шафи. Так, ОСОБА_4 залив у зроблену ним та ОСОБА_6 щілину між корпусом та дверцятами релейної шафи попередньо придбану рідину для розпалювання, продемонстрував на відео аркуш паперу з рукописним текстом з кодовим словом « ІНФОРМАЦІЯ_5 20.10.2024 р.», підпалив його та зазначену рідину, після чого залив залишки рідини на вже палаючий корпус шафи та показав правою рукою кулак із відігнутими вказівним та великим пальцями.

Після підпалу релейної шафи, що є об?єктом критичної інфраструктури, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на автомобілі «Ford Focus», державний номерний знак НОМЕР_1 , з метою уникнення викриття та притягнення до кримінальної відповідальності, залишили місце вчинення злочину, а відео описаного підпалу релейної шафи, завершуючи реалізуючи спільного кримінально протиправного умислу, з метою отримання та розподілу між собою матеріальної винагороди за вчинене кримінальне правопорушення, переслали «замовнику». Після цього, на картковий рахунок Monobank № НОМЕР_2 , IBAN НОМЕР_3 , що відкритий на ім`я ОСОБА_9 , від невстановленої особи 20.10.2024 о 22 год. 49 хв. надійшли грошові кошти в сумі 12540,91 грн., а о 23 год. 24 хв. 6270 грн були перераховані з вищевказаної картки на рахунок ОСОБА_4 .

При цьому, для збереження конфіденційної під час спілкування та пересилання замовникам відео підпалів релейних шаф ОСОБА_6 та ОСОБА_4 використовували фіктивні профілі у месенджері «Telegram», зокрема, ОСОБА_6 використовувала акаунт «ОСОБА_6» з ім?ям користувача ОСОБА_10 та номером НОМЕР_4 , акаунт « ОСОБА_11 » з ім?ям користувача ОСОБА_12 та номером НОМЕР_5 , акаунт « ОСОБА_6 » з ім?ям користувача ОСОБА_14 , а ОСОБА_4 - аканут « ОСОБА_4 » з ім?ям користувача ОСОБА_16 та номером НОМЕР_6 , акаунт « ОСОБА_4 » з ім?я користувача ОСОБА_18 та номером НОМЕР_7 .

Відповідно до висновку експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 12.02.2025 № СЕ-19/102-24/24212-ПТ:

1. Причиною виникнення пожежі релейної шафи, яка знаходилась на перегоні «Гнівань-Тюшки» (парна колія 1096 км пікет 6), неподалік села Селище Вінницького району Вінницької області, що мала місце 20.10.2024, було занесення відкритого джерела запалювання на горючі матеріали із ознаками спеціальної підготовки місця події.

2. Існувало 3 (три) незалежних осередки виникнення пожежі релейної шафи, що розташовувалась на перегоні «Гнівань-Тюшки» (парна колія 1096 км пікет 6), неподалік села Селище Вінницького району Вінницької області, яка мала місце 20.10.2024, а саме: перший - на зовнішній поверхні дверного полотна №1 релейної шафи в лівому нижньому куті; другий - у внутрішньому просторі релейної (металевої) шафи зі сторони дверного полотна № 1; третій - на внутрішньому оздобленні дверного полотна № 2 в лівій нижній частині біля дверного завісу.

3. Найбільш ймовірним джерелом запалювання, яке зумовило загорання 20.10.2024 релейної шафи, що розташовувалась на перегоні «Гнівань-Тюшки» (парна колія 1096 км пікет 6), неподалік села Селище Вінницького району Вінницької області,. могла бути дія відкритого джерела запалювання у вигляді полум?я сірника або іншого подібного за потужністю джерела запалювання.

Таким чином, Регіональній філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» вищеописаними кримінально протиправними діями ОСОБА_6 та ОСОБА_4 завдано матеріальну шкоду, яка відповідно до висновку експерта № 051/1 від 13.03.2025, складає: 217 560, 34 грн.

22 жовтня 2024 року о 16 годині 00 хвилин ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208, 615 КПК України.

23 жовтня 2024 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України, тобто, вчинення з метою ослаблення держави підпалу, спрямованого на зруйнування або пошкодження об`єкта, який має важливе народногосподарське та оборонне значення, вчинене в умовах воєнного стану за попередньою змовою групою осіб.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.10.2024 по справі №127/35051/24 застосовано до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави строком 60 (шістдесят) днів з моменту затримання ОСОБА_4 , тобто до 16 годин 00 хвилин 21 грудня 2024 року (відповідно до протоколу затримання).

В подальшому, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19.12.2024 по справі №127/40814/24 продовжено строк досудового розслідування по кримінальному провадженні № 0000478 внесеному до ЄРДР 21.10.2024 за підозрою ОСОБА_6 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113 КК України, до 4 (чотирьох) місяців, тобто до 23.02.2025.

Разом з тим, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19.12.2024 по справі №127/40790/24 продовжено строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 60 (шістдесят) днів, тобто до 16 лютого 2025 року включно (в рамках строку досудового розслідування).

Поряд з цим, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.02.2025 по справі №127/4857/25 продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000478 від 21.10.2024 за підозрою ОСОБА_6 та ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113 КК України, до 5 (п`яти) місяців, тобто до 23.03.2025.

Окрім того, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.02.2025 по справі №127/4859/25 продовжено строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах строку досудового розслідування, тобто до 23 березня 2025 року (включно).

14 березня 2025 року ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113, ч. 2 ст. 28, ч 2 ст. 113 КК України

За наслідками досудового розслідування слідчим складено та прокурором затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні 0000478 від 21.10.2024 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113,ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України та ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113,ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України.

Вказаний обвинувальний акт 19.03.2025 спрямовано до Тиврівського районного суду Вінницької області для розгляду по суті.

Надаючи оцінку обґрунтованості клопотання прокурора слідчим суддею враховується наступне.

Законом України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини" від 18 жовтня 2022 року №2690-IX, який набув чинності 06.11.2022, внесено ряд змін до Кримінального процесуального кодексу України, щодо порядку розгляду клопотань про застосування та продовження дії запобіжних заходів.

Так, відповідно до частини четвертої статті 176 КПК України (в редакції Закону №2690-IX) запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Частиною шостою статті 199 КПК України (в редакції Закону №2690-IX) передбачено у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

Отже, наведеними положеннями Закону надано право слідчому, за погодженням з прокурором, та прокурору до початку підготовчого судового засідання (до проведення підготовчого судового засідання) звертатися до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу або його продовження, та, відповідно, надано повноваження слідчому судді на розгляд таких клопотань за межами досудового розслідування.

У наведених нормах Закону законодавцем застосовано формулювання "до початку підготовчого судового засідання" (ч. 1 ст. 176 КПК) та "до проведення підготовчого судового засідання" (ч. 6 ст. 199 КПК).

В свою чергу, порядок проведення підготовчого судового засідання закріплено у статті 314 КПК України.

Відповідно до частини першої та другої статті 314 КПК України після отримання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру або клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності суд не пізніше п`яти днів з дня його надходження призначає підготовче судове засідання, в яке викликає учасників судового провадження. Підготовче судове засідання відбувається за участю обвинуваченого (крім випадків, коли здійснювалося спеціальне досудове розслідування), прокурора, захисника, потерпілого, його представника та законного представника, цивільного позивача, його представника та законного представника, цивільного відповідача та його представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом для судового розгляду. Після виконання вимог, передбачених статтями 342-345 цього Кодексу, головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду.

У підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу; закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу; повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу; направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження; призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру; доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь. (ч. 3 ст. 314 КПК)

Таким чином, аналіз положень статей 176, 199 КПК України (в редакції Закону №2690-IX), у взаємозв`язку з положеннями статті 314 КПК України, дає підстави для висновку про те, що слідчий суддя наділений повноваженнями на розгляд клопотань слідчого та/або прокурора про застосування запобіжного заходу або його продовження лише у випадках коли обвинувальний акт надіслано (подано) до суду, однак підготовче судове засідання судом ще не призначено, або ж призначено, проте термін дії запобіжного заходу закінчується до дати проведення такого засідання.

Як зазначено вище та встановлено судом, За наслідками досудового розслідування слідчим складено та прокурором затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні 0000478 від 21.10.2024 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113,ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України та ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113,ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України.

Вказаний обвинувальний акт 19.03.2025 спрямовано до Тиврівського районного суду Вінницької області для розгляду по суті.

Однак, підготовче засідання у даному кримінальному провадженні Тиврівським районним судом Вінницької області ще не призначено, а строк дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 спливає 23 березня 2025 року.

Проаналізувавши зміст поданого клопотання та доданих до нього документів слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_4 підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113,ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України.

Згідно зі статтею 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Вирішуючи питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги пунктів 3 і 4 статті п`ятої Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, не допускається автоматичне продовження строків тримання під вартою (справи «Тейс проти Румунії», «Чанєв проти України»).

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя виходить з того, що «обґрунтована підозра» означає наявність фактів чи інформації, які могли б переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що особа, можливо, вчинила злочин (справа «Нечипорук і Йонкало проти України»).

Разом з тим, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і мають бути наведені інші підстави для продовження тримання під вартою, також недостатнім є посилання лише на тяжкість вчиненого злочину та покарання (справи «Елоева проти України», «Свершов проти Україні», «Харченко проти України»).

На підставі викладеного, слідчий суддя при вирішенні питання про наявність підстав для задоволення клопотання враховує у своїй сукупності доведеність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, тяжкість та підвищену суспільну небезпеку інкримінованих злочинів, тяжкість можливого покарання, наявність таких ризиків як можливість обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків інших підозрюваних, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також особу обвинуваченого, який на час розгляду клопотання обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, відповідальність за яке передбачена у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі.

Суд звертає увагу на те, що на час розгляду клопотання вищевказані ризики, що встановлені ухвалами суду про застосування запобіжного заходу та його продовження не зменшилися. Відомостей, які б вказували про неможливість перебування ОСОБА_4 в місцях затримання, зокрема, за станом здоров`я під час розгляду клопотання надано не було, а тому слідчий суддя вважає, що заявлені ризики виправдовують тримання особи під вартою, що також доведено прокурором при розгляді даного клопотання.

Крім того, слідчим суддею врахована практика Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З огляду на викладене слідчий суддя вважає за необхідне клопотання задовольнити та продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 19 травня 2025 року (включно).

На підставі наведеного, керуючись ст. 176 - 178, 183, 184, 186, 193, 196, 197, 199, 309, 372, 400 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 (шістдесят) днів, тобто до 19 травня 2025 року (включно).

Ухвала про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 діє до 19 травня 2025 року.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя