Єдиний унікальний номер №943/1973/21
Провадження №1-кп/943/20/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року

Буський районний суд Львівської області

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника обвинуваченого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

( ОСОБА_6 )

потерпілого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Буського районного суду в режимі відеоконференцзв`язку в місті Буську кримінальне провадженні, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000104 від 08 травня 2021 року про обвинувачення

ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Кечіорен - столичний округ провінції Анкара, Республіка Туреччина, турок, громадянин Туреччини, проживаючий АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1КК України, -

в с т а н о в и в :

Yavuz Mehmet Turgut (Явуз Махмет Тургут), 08 травня 2021 року, приблизно о 12:30 год., перебуваючи в стані алкогольного сп?яніння керуючи автомобілем марки «Ford С - МАХ» реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись ним автодорогою М 06 сполученням Київ - Чоп в напрямку до м. Чоп в межах населеного пункту Новий Милятин Золочівського району Львівської області, порушив вимоги Розділу 2 п.п. 2.3 б), д), 2.9 а) Розділу 12 п. 12.1, 12.4., 12.9 б), Правил дорожнього руху України, які виразились в тому, що він керуючи транспортним засобом в стані алкогольного сп?яніння, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості для руху не урахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не зумів збереги над ним контроль і забезпечити його керованість, в ході чого допустив некерований виїзд на зустрічну смугу руху, де зіткнувся із автомобілем марки «Renault SANDERO» ресстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , внаслідок чого пасажир автомобіля марки «Renault SANDERO» ресстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_7 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.

02 січня 2025 року мід потерпілим ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ) укладено угоду про примирення відповідно якої обвинувачений та потерпілий дійшли згоди, щодо розміру заподіяних матеріальних і моральних збитків, обвинувачений повністю визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286-1 ч. 1 КК України, сторони узгодили покарання, яке повинен нести обвинувачений за вчинене кримінальне правопорушення, а саме з врахуванням ст. 69 КК України та ст. 53 КК України, у виді штрафу 34000 гривень, що становить дві тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ) зазначив, що розуміє надані йому законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, характе пред`явленого обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим та вид покарання, яке до нього буде застосовано в результаті затвердження угоди про примирення та наполягає на затвердженні вказаної угоди. Свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю. Підтвердив, що угода укладена ним добровільно, без будь-якого тиску, погроз або обіцянок.

Потерпілий ОСОБА_7 наслідки затвердження угоди про примирення також зрозумілі, просив затвердити угоду. Також підтвердив, що угода укладена ним добровільно, без будь-якого тиску, примусу, погроз або обянок. Зазначив, що обвинувачений відшкодував заподіяну йому шкоду.

Прокурор заперечив проти затвердження угоди про примирення, покликаючись на те, що узгоджена в угоді міра покарання не відповідає вимогам КК України, крім цього санкція ст. 286-1 ч. 1 КК України передбачає додаткове покарання, позбавлення права керування транспортними засобами, що не зазначено в угоді.

З?ясувавши думку прокурора, потерпілого та обвинуваченого, з врахуванням вимог кримінально-процесуального законодавства, суд приишов до висновку про можливість затвердження угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим та призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 468 та ч. 3 ст. 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо нетяжких злочинів може бути укладена угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим.

Згідно ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами кримінального провадження є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, про що вони підтвердили під час судового засідання.

Також судом встановлено, що за умовами даної угоди міра покарання визначена відповідно до вимог ст. 69 КК України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом?якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статі (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м?якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом?якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Вказана норма Закону передбачає, що у кожному такому випадку суд зобов?язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом?якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1ст. 69 КК України.

Суд при вирішенні питання про можливість призначення покарання, узгодженого сторонами угоди, враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 KK України відноситься до нетяжкого злочину, особу обвинуваченого, який за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, раніше не судимий, обставини, що пом?якшують покарання, зокрема щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих збитків, а тому за наявності вищевказаних обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, вважає, за можливе застосувати ст. 69 КК України та перейти до іншого, більш м?якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.1 ст. 286-1 КК України у виді штрафу в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян без позбавлення права керувати транспортними засобами, що узгоджується з ч. 2 ст. 69 КК України, виходячи з того, що саме таке покарання відповідає вчиненому обвинуваченим кримінальному правопорушенню і буде достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, вказане покарання обумовлене укладеною сторонами кримінального провадження угодою про примирення.

Суд не погоджується з доводами прокурора, про відмову щодо затвердження угоди про примирення між обвинуваченим та потерпілим з огляду на наступне.

КПК України передбачає два види угод: угода про примирення та угода про визнання винуватості. Перша з них може бути укладена між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим, друга між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим. В обох випадках зміст угоди має містити узгоджене покарання та згоду сторін на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням.

Правила призначення покарання встановлені Кримінальним кодексом України, зокрема, розділом ХІ його Загальної частини. Відповідно до ч. 5 ст. 65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди. Отже, закон дозволяє зазначеним вище суб?єктам кримінального провадження самостійно визначити вид покарання яке понесе винна особа.

Зі змісту Закону України № 1231-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху» вбачається, що внесені ним зміни до Кримінального кодексу України не передбачали заборони застосування ст. 69 КК України у справах щодо порушення правил безпеки дорожного руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Також, санкція ч.1 ст. 286-1 КК України визначена Законом № 1231-ІХ в такому розмірі, який згідно ст.12 КК відносить її до категорії нетяжких злочинів. При цьому, вказаний Закон не вніс зміни і не передбачив жодних обмежень щодо можливості укладення угоди про примирення у кримінальному провадженні за ч.1 ст.286-1 КК України.

Крім того, Законом № 1231-IХ не було змінено положення ст. 475 КПК України і не передбачено повноваження суду призначати інше покарання ніж узгоджене сторонами угоди.

За змістом ст. 1 КПК України та ст. 75 Конституції України Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України міжнародних договорів, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Зміни до кримінального процесуального законодавства України можуть вноситися виключно законами України, а єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України.

Оскільки законодавець при прийнятті Закону № 1231-IХ не передбачив жодних заборон чи обмежень на застосування ст. 69 КК України та укладення угод у кримінальних провадженнях за ч. 1 ст. 286-1 КК України, то доводи прокурора є безпідставними.

Судом встановлено, що згідно з висунутим ОСОБА_5 ) обвинуваченням, внаслідок його дій було завдано шкоду лише потерпілому ОСОБА_7 .

Та обставина, що безпосереднім об?єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, є суспільні відносини, які забезпечують безпеку дорожнього руху та експлуатацію транспорту, сама по собі не є підставою для висновку про те, що в будь-якому випадку угода про примирення між потерпілим та обвинуваченими не відповідає інтересам суспільства.

Виходячи з вищезазначеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення між потерпілим і обвинуваченим та призначення обвинуваченому узгодженої сторонами кримінального провадження, міри покарання.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 474, 475 КПК України, суд

постановив:

Затвердити угоду про примирення від 02 січня 2025 року між потерпілим ОСОБА_11 та обвинуваченим ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ) у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за № 0000104 від 08 травня 2021 року.

Визнати ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ) винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286-1 ч. 1 КК України та призначити йому покарання з врахуванням ст. 69 ч. 1, 2 КК України у виді штрафу у розмірі 34000 гривень (тридцять чотири тисячі), що становить дві тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян без позбавлення права керування транспортними засобами.

Стягнути з ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ) 11055.30 гривень в дохід держави за проведення інженерно-транспортних експертиз.

Речові докази: автомобіль марки «Ford С - МАХ» реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 , виданого 29.03.2021 року повернути ОСОБА_8 (ЯВУЗ Махмет Тургут), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Серії НОМЕР_4 , виданого 08.11.2011 року повернути ОСОБА_7 , попередньо скасувавши арешт, накладений на дане майно слідчим суддею Золочівського районного суду Львівської області від 12 травня 2021 року.

На вирок може бути подано апеляцію до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги лише у випадку, передбаченому ст. 476 КПК України.

Суддя ОСОБА_1