Провадження №1-кс/463/1353/25
У Х В А Л А

про накладення арешту на майно

12 лютого 2025 року слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ Львівського РУП № 1 Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Львівської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000772 від 23.02.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 255, ч. 2, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 190, ч. 5 ст. 27 ч.2 ст. 361 КК України, -

встановив:

10.02.2025 року слідчий СВ Львівського РУП № 1 Головного управління Національної поліції у Львівській області за погодженням з прокурором звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на об`єкт житлової нерухомості, а саме квартира АДРЕСА_1 .

Клопотання мотивує тим, що в СВ ЛРУП №1 ГУ НП у Львівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000772 від 23.02.2024, за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 255, ч. 2, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 190, ч. 5 ст. 27 ч.2 ст. 361 КК України

В межах вказаного кримінального провадження 29 листопада 2024 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 190 КК України. Зокрема, він підозрюється в участі у злочинній організації, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 255 КК и України; участі у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене шляхом незаконних операцій з використанням електронно- обчислювальної техніки у складі злочинної організації, повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушенні, передбаченого ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 190 КК України, за обставин, викладених у повідомленні про підозру, яка долучена до матеріалів клопотання.

В ході досудового розслідування згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що підозрюваному ОСОБА_5 належить на праві спільної часткової власності об`єкт житлової нерухомості, а саме квартира АДРЕСА_1 .

А тому з метою вжиття заходів забезпечення кримінального провадження, а також враховуючи те, що ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених . 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 190 КК України, згідно санкції якої, зокрема ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 190 КК України до майна підозрюваного може бути застосована конфіскація майна, слідчий за погодженням з прокурором в порядку вимог ст.131, п.3 ч.2 ст.170 КПК України звернувся до суду з відповідним клопотанням, яке просить задоволити.

Слідчий та прокурор просили розгляд клопотання проводити у їх відсутності.

У відповідності до положень ч.2 ст.172 КПК України, суд вважає за можливе здійснювати розгляд клопотання про арешт майна без повідомлення підозрюваного (власника) з метою забезпечення арешту даного майна.

Оглянувши матеріали клопотання та додані до нього письмові документи, вважаю, що клопотання слід задовольнити частково виходячи з наступних підстав.

Встановлено, що в СВ ЛРУП №1 ГУ НП у Львівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000772 від 23.02.2024, за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 255, ч. 2, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 190, ч. 5 ст. 27 ч.2 ст. 361 КК України

В межах вказаного кримінального провадження 29 листопада 2024 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 190 КК України. Зокрема, він підозрюється в участі у злочинній організації, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 255 КК и України; участі у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене шляхом незаконних операцій з використанням електронно- обчислювальної техніки у складі злочинної організації, повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушенні, передбаченого ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 190 КК України, за обставин, викладених у повідомленні про підозру, яка долучена до матеріалів клопотання.

З матеріалів клопотання та долучених до нього письмових документів, а саме інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, судом встановлено, що підозрюваному ОСОБА_5 належить на праві спільної часткової власності об`єкт житлової нерухомості, а саме квартира АДРЕСА_1 . Розмір частки 1/3.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності.

Згідно з вимогами ст. 16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Критерії розумності та співрозмірності обмеження права власності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Рішення ЄСПЛ від 05.01.2000 у справі "Беєлер проти Італії", заява № 33202/96, параграф 107). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (Рішення ЄСПЛ у справі Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21.02.1986, заява № 8793/79, параграф 50).

На думку слідчого судді, накладення арешту в даному випадку є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження, враховуючи суспільну небезпеку вчинених кримінальних правопорушень, їх специфіку і тяжкість, наявність обґрунтованої підозри у їх вчиненні особи, яка є власником такого майна. За таких обставин, слідчий суддя вважає, що пов`язані із накладенням арешту обмеження є виправданими, співмірними із завданнями кримінального провадження та пропорційними меті, з якою такі обмеження застосовуються.

Згідно з ст. 131 КПК України заходами забезпечення кримінального провадження, серед іншого є арешт майна, який застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи .

При цьому, за вимогами п.3 ч.2 ст.173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно з вимогами ст.ст. 94, 132, 173 КПК повинен врахувати правову підставу для арешту майна, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Так, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За ч.ч.2, 5 ст.170 КПК арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, конфіскації майна як виду покарання. В такому випадку арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Таким чином, зазначена у ч.5 ст.170 КПК умова щодо можливості накладання арешту на майно підозрюваного з метою забезпечення його конфіскації як виду покарання не передбачає можливості арешту на майно інших осіб (окрім зазначених у цій нормі), в тому інших співвласників майна, які не мають жодного відношення до розслідуваного кримінального провадження.

Крім того, з урахуванням характеру кримінальних правопорушень, що розслідуються у межах цього кримінального провадження, такий захід забезпечення кримінального провадження є пропорційним втручанню у володіння майном. Підстав сумніватися в співмірності такого обмеження права власності завданням кримінального провадження у слідчого судді не виникає. У цьому випадку арешт майна необхідний для забезпечення ефективності кримінального провадження та негативних наслідків для володільців майна не створює.

Відтак, суд вважає, що накладення арешту не на все майно, що є спільною частковою власністю підозрюваного та інших осіб (співвласників), а лише на 1/3 частину зазначеного майна, яке належить підозрюваному ОСОБА_5 , відповідатиме умові, зазначеній у ч.5 ст.170 КПК щодо можливості накладання арешту на майно з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання саме підозрюваного.

Зважаючи на вищевказане суд вважає, що за поданим клопотанням в кримінальному провадженні №0000772 від 23.02.2024 підлягає арешту не все майно, що є спільною частковою власністю підозрюваного ОСОБА_5 та інших осіб, а лише 1/3 частина зазначеного майна, яке належить підозрюваному ОСОБА_5 .

Також слідчий суддя відзначає, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав. Хоча власник обмежується у реалізації правомочностей щодо таких прав, такий захід є тимчасовим.

А тому суд клопотання слідчого за погодженням з прокурором задовольняє частково.

Керуючись вимогами ст. ст. 131, 170-173, 309, 395 КПК України, -

постановив:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .

В решті клопотання відмовити.

Ухвала підлягає до негайного виконання.

Зобов`язати слідчого СВ Львівського районного управління поліції № 1 ГУНП у Львівській області лейтенанта поліції ОСОБА_6 повідомити слідчого суддю про звернення ухвали до виконання.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1