Справа №403/54/25 провадження № 1-кп/403/15/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2025 року с-ще Устинівка

Устинівський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в с-щі Устинівка в режимі відеоконференції клопотання прокурора - заступника керівника Кропивницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , подане в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000108 від 24 травня 2024 року, про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Костянтинівка

Новомиргородського району Кіровоградської області, адреса місця проживання,

зареєстрована у встановленому законом

порядку та фактичного місця проживання:

АДРЕСА_1 , громадянина України,

перебуваючого на посаді солдата резерву запасного взводу запасної роти військової

частини НОМЕР_1 у військовому званні

солдата, раніше не судимого

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Устинівського районного суду Кіровоградської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000108 від 24 травня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.307 КК України, за фактом самовільного залишення ним військової частини без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчинене військовослужбовцем в умовах воєнного стану, а саме: будучи військовослужбовцем та проходячи військову службу за мобілізацією на посаді солдата резерву запасного взводу запасної роти військової частини НОМЕР_1 , умисно, діючи в порушення вимог ст.ст.2, 11, 16-17, 127-128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій і передбачаючи настання їх суспільно-небезпечних наслідків, обвинувачений ОСОБА_4 о 21 год. 00 хв. 03 жовтня 2023 року самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалася в АДРЕСА_2 , без поважних причин в умовах воєнного стану та до теперішнього часу ухилявся від проходження військової служби до моменту затримання правоохоронними органами (до 13 год. 00 хв. 14 листопада 2024 року), перебуваючи в різних місцях та використовуючи виниклий у звязку з цим вільний час на власний розсуд, що не було повязано з виконанням ним обовязків з військової служби.

В підготовчому судовому засіданні прокурором підтримане подане до суду клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, яке обгрунтоване тим, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені п.п.1, 3, 4 та 5 ч.1 ст.177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може ухилятись від кримінальної відповідальності шляхом переховування від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином шляхом невиконання процесуальних обов`язків явки за викликами до слідчого чи прокурора; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується, а саме: нез`явлення вчасно на службу без поважних причин в умовах воєнного стану.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував проти задоволення клопотання прокурора щодо продовження стосовно нього дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 , враховуючи процесуальну позицію свого підзахисного, не заперечував проти продовження останньому дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, безпосередньо дослідивши зміст клопотання прокурора, суд приходить до наступного висновку.

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_6 від 15 листопада 2024 року ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на пятдесят днів з утриманням на гауптвахті, який закінчується о 13 год. 00 хв. 02 січня 2025 року. Підставою обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою була наявність обгрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, та наявність ризиків: вчинення ним нового злочину з огляду на порушення ним військового статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, присяги та обовязків, покладених на нього, як на солдата; неявок до суду з огляду на самовільне залишення ним військової частини, тривалий розшук, повторні втечі від представників Військової служби правопорядку, що є проявом свідомого ігнорування процесуальних обовязків підозрюваного та може стати передумовою затягування розгляду кримінального провадження з порушенням строків вирішення справи по суті.

В подальшому запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у виді тримання під вартою був продовжений до 23 лютого 2025 року (включно) ухвалою Устинівського районного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2024 року.

Згідно з ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження.

Під час судового провадження запобіжні заходи застосовуються судом за клопотанням прокурора (ч.4 ст.176 КПК України).

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є, крім іншого, запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду (пункт 1); незаконно впливати на свідка у цьому ж кримінальному провадженні (пункт 3) та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється (пункт 5).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обгрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті (ч.2 ст.177 КПК України). Крім того, згідно зі ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; наявність судимостей; вагомість наявних доказів, якими обгрунтовуються відповідні обставини тощо.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України (ч.1 ст.183 КПК України).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (п.51 рішення у справі «Летельє до Франції» від 26 червня 1991 року, заява №12369/86), особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру протягом певного часу.

Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчинені злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

За змістом ч.8 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених, крім іншого, ст.407 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений п.5 ч.1 цієї статті, яким є тримання під вартою.

Зі змісту клопотання прокурора вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, який згідно з положеннями ч.5 ст.12 КК України класифікується як тяжкий злочин. Санкція ч.5 ст.407 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі строк від 5 до 10 років.

Згідно п.36 рішення у справі «Москаленко проти України» від 20 травня 2010 року (заява №37466/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (п.58 рішення від 04 жовтня 2005 року у справі «Бекчиєв проти Молдови, заява №9190/03). Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться (п.40 рішення у справі «Клоот проти Бельгії» від 12 грудня 1991 року, заява №12718/87).

Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування підозрюваного від органів досудового розслідування чи суду (правова позиція Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 25 липня 2001 року.

Судом встановлено, що під час досудового розслідування, після повідомлення 19 вересня 2024 року про підозру, ОСОБА_4 переховувався від слідства та був оголошений в розшук. 14 листопада 2024 року був затриманий працівниками правоохоронних органів після встановлення його місця перебування.

Наведені обставини доводять неналежну процесуальну поведінку ОСОБА_4 під час досудового розслідування з метою уникнення кримінальної відповідальності та в сукупності із суворістю покарання, яке може бути призначене обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, свідчать про наявність у зв`язку з цим високого ступеня ризику переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення можливого покарання. При встановленні наявності ризику впливу на свідків судом враховується встановлений нормами КПК України порядок отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: 1) на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду, на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.1, 2 ст.23, ст.224 КПК України); 2) суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею; 3) суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч.4 ст.95 КПК України).

З огляду на викладене, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

За вказаних обставин, враховуючи, що свідки у даному кримінальному провадженні, які є військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 , де також проходив військову службу ОСОБА_4 , не допитувались судом першої інстанції, обвинувачений, не будучи обмеженим у вільному спілкуванні із ними, може здійснити вплив на свідків з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі для уникнення кримінальної відповідальності за злочин, у вчиненні якого він обвинувачується.

Отже, на переконання суду ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 дій, передбачених п.3 ч.1 ст.177 КПК України, є об`єктивно наявним.

Судом також встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби, що полягає у самовільному залишенні ним, як військовослужбовцем, без поважних причин військової частини тривалістю понад три доби в умовах воєнного стану, що є порушенням військового Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військової присяги та покладених на нього, як на солдата, обов`язків проходження військової служби що, як наслідок, переконує суд у можливості вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 інших подібних кримінальних правопорушень.

Крім того, судом також встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 є особою раніше не судимою.

Доказів наявності на утриманні обвинуваченого малолітніх та (або) неповнолітніх чи непрацездатних осіб, догляд та матеріальне забезпечення яких він здійснював чи здійснює, матеріали кримінального провадження не містять.

З огляду на викладене, повідомлена обвинуваченим ОСОБА_4 обставина наявності у нього 10-річної дочки, яку він утримує, та яка при цьому проживає окремо від нього разом із матір`ю, не спростовує даного висновку суду.

Доказів наявності в обвинуваченого на дату розгляду клопотання сталих сімейних відносин у формі зареєстрованого шлюбу суду також надано не було.

Вказані обставини в своїй сукупності свідчать про відсутність в обвинуваченого ОСОБА_4 міцних соціальних зв`язків за місцем його проживання.

За таких обставин, вирішуючи питання необхідності продовження дії запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 у виді тримання під вартою, суд зазначає, що відповідно до приписів ч.1 ст.177, ч.1 ст.194 КПК України, прокурором доведено: існування обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, та наявність ризиків, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може здійснити спроби переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється.

Наявність ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України (можливість перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином) прокурором під час розгляду клопотання доведена не була з огляду на те, що наведена ним на обгрунтування даного ризику обставина можливого невиконання обвинуваченим процесуальних обов`язків щодо явки за викликом до слідчого чи прокурора охоплюється змістом ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України (переховування від органів досудового розслідування та/або суду).

На час розгляду клопотання у підготовчому судовому засіданні будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених п.п.1, 3 та 5 ч.1 ст.177 КПК України, судом встановлено не було, обставини провадження та особа обвинуваченого змін не зазнали, а інших обставин, які б давали підстави змінити або скасувати запобіжний захід стосовно нього судом не вбачається.

При цьому суд не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 у виді тримання під вартою на інший з огляду на тяжкість та характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується та імперативність норми ч.8 ст.176 КПК України, яка є обов`язковою до застосування.

На підставі викладеного, з урахуванням: тяжкості злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 ; суворості покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні вказаного кримінального правопорушення; особи обвинуваченого та тієї обставини, що строк тримання ОСОБА_4 під вартою закінчується 23 лютого 2025 року, а судовий розгляд даного кримінального провадження розпочатий не був, суд відповідно до ч.3 ст.315 КПК України дійшов висновку про необхідність та доцільність продовжити застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а тому клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.4 Закону України «Про попереднє ув`язнення», ст.3, п.4 ч.1 ст.7 Закону України «Про військову службу правопорядку», положеннями «Порядку тримання засуджених, узятих під варту, заарештованих та затриманих військовослужбовців», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 12 січня 2021 року за №38/35660 (з наступними змінами), місцем тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під час дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід визначити гауптвахту.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно практики Європейського суду з прав людини застава необхідна лише тоді, коли існують підстави тримання під вартою (п.139 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Олександр Макаров проти Росії», заява №15217/07). Влада має визначати з однаковою ретельністю як розмір застави, так і необхідність продовження тримання особи під вартою (п.39 рішення від 03 листопада 2009 року у справі «Пьотр Осух проти Польщі», заява №30028/06).

За змістом п.2 ч.5 ст.182 КПК України розмір застави визначається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на зазначені правові норми, з урахуванням майнового стану ОСОБА_4 , зазначеного в ухвалі слідчого судді від 15 листопада 2024 року, даних про його особу та ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, суд визначає суму застави у п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 01 січня 2024 року та 01 січня 2025 року - 3028,00 грн.), що становить 151400 грн. 00 коп., з покладенням на підозрюваного в разі внесення застави обов`язків, передбачених п.п.1, 2, 3, 4 ч.5 ст.194 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.176-178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 205, ч.3 ст.315, ст.ст.369, 372, 395 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 задоволити.

Продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів з 18 лютого 2025 року до 18 квітня 2025 року включно обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначити обвинуваченому ОСОБА_4 заставу в розмірі 50 (п`ятдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає суму 151400 (сто п`ятдесят одна тисяча чотириста) гривень 00 копійок.

Застава може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) за наступними реквізитами: отримувач: ТУ ДСА України в Кіровоградській області; код отримувача: 26241445; банк отримувача: ДКСУ м.Київ; розрахунковий рахунок: UA0002505.

У разі внесення застави на обвинуваченого ОСОБА_4 покладаються обов`язки на строк в два місяці:

1) прибувати за кожною вимогою до суду;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

4) утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні.

У разі нез`явлення ОСОБА_4 за викликом до суду без поважних причин чи неповідомлення ним про причини своєї неявки або порушення інших покладених на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору, а також вирішується питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.

Копію ухвали негайно після її оголошення вручити (направити) обвинуваченому ОСОБА_4 ..

Копію ухвали невідкладно направити до ІНФОРМАЦІЯ_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_3 ).

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду через Устинівський районний суд Кіровоградської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1