Номер провадження: 11-сс/813/490/25
Справа № 947/1296/25 1-кс/947/1847/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання ОСОБА_7 , який діє в інтересах ТОВ «Одеса Крюінг Ейджеінсі», на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2025 року про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0001153, внесеного до ЄРДР 12 вересня 2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 358 КК України,-

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою було задоволено клопотання т.в.о. слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , яке погоджене прокурором Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , та накладено арешт із забороною користування та розпорядження майном, яке вилучене 22 січня 2025 року у ході обшуку території, приміщень, споруд чи іншого володіння особи ТОВ «Одеса Крюінг Ейджеінсі», розташованих за адресою: м. Одеса, Мукачівський провулок, буд. 6/5, перелік якого викладений у резолютивній частині ухвали.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що зазначене у клопотанні майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, може містити відомості, які встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає критеріям, зазначеним в ст.98 КПК України, а саме:

- вилучений мобільний телефон та ноутбук можуть містити інформацію, яка може бути використана на підтвердження факту та обставин можливого вчинення кримінально-караних дій, у тому числі й зв`язків власників таких технічних пристроїв з іншими, а також є потреба в їх додатковому дослідженні

- вилучення банківської картки обумовлюється подальшою необхідністю здійснення тимчасового доступу до відомостей, які можуть становити банківську таємницю, отримання відомостей про рух грошових коштів, так як наразі стороною обвинувачення розслідуються обставини ймовірної участі посадових особи ТОВ «Одеса Крюінг Ейджеінсі», у підробці документів, та кошти, які перебувають на рахунках можливо набуті ними від кримінально-протиправної діяльності;

- вилучений відео реєстратор може містити відомості щодо осіб, які причетні до вчинення злочинів зокрема щодо організації підробки документів.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання ОСОБА_7 , який діє в інтересах ТОВ «Одеса Крюінг Ейджеінсі», подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, оскільки постановлено з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону та з грубим порушенням його законних прав та інтересів, з огляду на наступне:

- вилучені під час проведення обшуку речі та документи не відповідають критеріям речових доказів, вони не могли бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберегли на собі будь яких слідів, не містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, а зазначені підстави про необхідність їх детального дослідження є надуманими;

- ОСОБА_9 не має жодного відношення до замови оформлення будь-яких документів у ТОВ «Одеса Крюінг Ейджеінсі». Така особа жодного разу не з`являлась в офісі Товариства та ніяких документів не замовляла. У свою чергу, підозрювана ОСОБА_10 діяла у власних інтересах, не як працівник Товариства, зустрічалась з представником ОСОБА_9 - ОСОБА_11 за межами офісу, що вказує на спробу скрити свої дії від уваги службових осіб Товариства;

- взагалі незрозуміло, яке відношення до вищезазначеного злочину мають вилучені: Статут ТОВ «Одеса Крюінг Ейдженсі» в редакції 2024 року; папка контракти з судновласниками; папка чорного кольору з правовстановлювальними документами ТОВ «ОДЕСА КРЮІНГ НИДЖГНСІ» рішеннями щодо внесення змін до реєстраційних документів, атестати стандартів якості за 2021 рік до січня 2026 року із додатками, статути ТОВ в минулих редакціях, копії документів вповноважених осіб ТОВ, звітність Мінсоцполітики, виписки з Держреєстрів, Статут ТОВ « Айкрю» (2024 рік, керівник ОСОБА_12 ). У свою чергу, частина документів є статутними та накладення на них арешту негативно відіб`ється на господарській діяльності Товариства;

- слідчий суддя наклала арешт без будь-яких підстав на медичні сертифікати моряка, особові медичні книжки, медичні довідки та результати аналізів осіб, які відсутні у рапорті з аналітичними довідкою оперуповноваженого, які? на думку оперуповноваженого, незаконно перетнули кордон України;

- ОСОБА_12 не є посадовою особою Товариства, там не працює і ніякої діяльності на Товаристві не здійснює, а є тільки його засновником. В долучених до клопотання документах немає жодною слова, що до протиправної діяльності ОСОБА_13 та ОСОБА_10 якимось чином причетний ОСОБА_12 , який не є підозрюваним або обвинуваченим у справі, тому арешт на його банківські картки є безпідставним;

- вилучений мобільний телефон та ноутбук не використовувались ОСОБА_10 вони не отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та не є засобом чи знаряддям його вчинення.

На підставі наведеного, апелянт просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвали, якою відмовити у задоволені клопотання про арешт майна.

Позиції учасників судового розгляду.

Представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання ОСОБА_7 , який діє в інтересах ТОВ «Одеса Крюінг Ейджеінсі», підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно ст. 131, ч. 1 ст. 170 КПК України засобом забезпечення кримінального провадження є арешт майна, який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Перевіряючи рішення слідчого судді та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд виходить з того, що у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону, арешт майна це один із заходів забезпечення кримінального провадження, який є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення.

Проте, слідчий суддя суду першої інстанції при розгляді клопотання про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0001153, внесеного до ЄРДР 12 вересня 2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 358 КК України, не у повному обсязі дотримався вимог кримінального процесуального законодавства.

За приписами ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна відповідно до приписів ч. 2 ст. 171 КПК України повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно із усталеною практикою ЄСПЛ накладення арешту на майно має бути законним, переслідувати легітимну мету та пропорційним меті, яка переслідується, а не бути надмірним обтяженням для особи.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження серед іншого є те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що у проваджені СУ ГУНП в Одеській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001153 від 12 вересня 2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 358 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження ОСОБА_13 та ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 358 КК України (а.с.70-75).

За версією слідства, ОСОБА_13 , за попередньою змовою з ОСОБА_10 , розуміючи, що на період дії воєнного стану на території України, з метою забезпечення обороноздатності держави, захисту незалежності та територіальної цілісності України, особам призовного віку (від 18 до 60 років), які підлягають мобілізації (придатним до військової служби), тимчасово заборонено виїзд за межі території України, прийняли для себе рішення за грошову винагороду, організувати незаконне переправлення таких осіб через державний кордон України.

Наряду з цим, вказані особи, налагодили механізм фіктивного влаштування осіб, які підлягають мобілізації, під виглядом членів екіпажу на морські судна типу «річка-море» іноземного прямування, які прибували в морські торгівельні порти розташовані в Одеській області, здійснюючи внесення цих осіб у суднову роль судна на підставі підроблених документів.

З метою реалізації свого злочинного умислу, додатково досягли спільної домовленості щодо вчинення незаконних дій, які полягатимуть у комплексі злочинної поведінки, направленої на:

-підроблення іншого офіційного документу, який видається навчальним центром підготовки моряків ТОВ «Трейнмар» - свідоцтво про присвоєння (підвищення) робітничої кваліфікації матроса першого класу та додатку до нього, які підтверджують факт проходження курсу професійно-технічного навчання в учбовому закладі першого атестаційного рівня і успішного проходження кваліфікаційної атестації;

- підроблення іншого офіційного документу, який видається навчальним центром підготовки моряків ТОВ «Миколаївський центр підготовки плавскладу» - свідоцтво про присвоєння (підвищення) робітничої кваліфікації матроса другого класу та додатку до нього, які підтверджують факт проходження курсу професійно-технічного навчання в учбовому закладі першого атестаційного рівня і успішного проходження кваліфікаційної атестації;

- підроблення іншого офіційного документу, який видається капітаном морського порту «ІЗМАЇЛ» - посвідчення особи моряка, що дає право його власнику на виїзд з України і в?їзд в Україну на судні, членом екіпажу якого він є, а також на виїзд з України і в?їзд в Україну в індивідуальному порядку під час прямування чи переходу на інше судно, списання із судна.

Так, 22 січня 2025 року на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 09 січня 2025 року (а.с. 14, 78-79) проведено обшук території, приміщень, споруд чи іншого володіння особи ТОВ «Одеса Крюінг Ейджеінсі», розташованих за адресою: м. Одеса, Мукачівський провулок, буд. 6/5, у ході якого виявлено та вилучено майно перелік якого викладено у протоколі обшуку (а.с.80-82).

22 січня 2025 року слідчим у даному кримінальному провадженні прийнято процесуальне рішення та в порядку ст. 110 КПК України винесено постанову про визнання вилученого майна речовим доказом (а.с.76-77).

У подальшому, детектив звернувся до слідчого судді з клопотанням, в якому просив накласти арешт на виявлене та вилучене під час обшуку майно, з метою збереження речового доказу.

Дійсно, приписами ч. 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Водночас, колегія суддів також зауважує, що відповідно до ч. 10 ст. 172 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до положень ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Апеляційний суд звертає увагу, що позиція слідчого, прокурора щодо необхідності арешту майна має ґрунтуватись на відповідних доказах, на підставі яких в силу частини першої статті 84 КПК України слідчий суддя встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно з вимогами ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отриманні у передбаченому КПК України порядку.

Положеннями частини першої статті 94 КПК України на слідчого суддю покладається обов`язок оцінки кожного доказу з точки зору, в тому числі допустимості, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Так, на стадії досудового розслідування не всі обставини, що підлягають з`ясуванню у кримінальному провадженні, можуть бути достовірно встановлені одразу ж, оскільки розслідування це процес пізнання обставин подій минулого, пов`язаний з пошуком, виявленням та фіксацією відповідних слідів злочинного діяння.

Системний аналіз норм КПК та практики ЄСПЛ дозволяє прийти до висновку, що КПК оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання) стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) «поза розумним сумнівом» та стандарти «достатніх підстав (доказів)» тощо. Стандарти «достатніх підстав (доказів)» використовуються в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, цілі прийняття тих чи інших рішень (вчинення дій) та їх правових наслідків. При цьому вони застосовуються як для прийняття процесуальних рішень слідчими суддями (судом) (статті 157, 163, частина 5 статті 234, 260 та інші статті КПК), так і слідчими, прокурорами (статті 134, 271, 276 КПК та інші).

Слід зазначити, що положеннями статті 3 КПК України на слідчого суддю покладено обов`язок контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, при цьому, окреслено межі такого захисту діяти в порядку, передбаченому КПК України.

Водночас при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, аналізуючи зміст клопотання та повідомлення про підозру, встановлено, що ОСОБА_13 , за попередньою змовою з ОСОБА_10 ймовірно підроблено такі документи: посвідчення особи моряка серія НОМЕР_1 . виданий 17.07.2023 капітаном морського порту «Ізмаїл» на ім`я ОСОБА_9 ; свідоцтво про присвоєння (підвищення) робітничої кваліфікації матроса першого класу серії Р25 №002668 видане 09.01.2025 ТОВ «Трейнмар» на ім`я ОСОБА_9 ; копію свідоцтва про присвоєння (підвищення) робітничої кваліфікації матроса другого класу №023475 видане 27.12.2013 ТОВ «Миколаївський центр підготовки плавскладу» на ім`я ОСОБА_9 ; копію додатку до свідоцтва №603099 видане 27.12.2013 ТОВ «Миколаївський центр підготовки плавскладу» на ім`я ОСОБА_9 ; довідку № 82/П від 09.01.2025 про навчання ОСОБА_9 в ТОВ «Трейнмар» у період з 04.11.2024 по 09.01.2025; копію свідоцтва кваліфікованого матроса №03298/2014/01 видане 16.04.2014 капітаном Ізмаїльського морського торгівельного порту на ім`я ОСОБА_9 (зворот а.с.66-69).

За таких обставин, апеляційний суд бере до уваги те, що документи, які ймовірно були підроблені на ім`я ОСОБА_9 , не були видані або оформленні на замовлення ТОВ «Одеса Крюінг Ейджеінсі». При цьому, зі змісті протоколів допиту ОСОБА_9 (а.с. зворот а.с.42-43) та ОСОБА_11 (а.с.44-45) та протоколів про результати проведення НСРД (а.с. 50 -62) не згадуєте ТОВ «Одеса Крюінг Ейджеінсі». У свою чергу, ТОВ «Одеса Крюінг Ейджеінсі» згадується лише у рапорті оперуповноваженого 5-го відділу УСР в Одеській області ДСР НП України ОСОБА_14 згідно якого ОСОБА_10 є співробітником ТОВ «Одеса Крюінг Ейджеінсі», будь-якої іншої інформації, зокрема, яка може свідчити про можливе вчинення кримінально-караних дій не встановлено (зворот а.с. 48-49).

При цьому, органом досудового розслідування не було доведено жодного зв`язку вилучених документів, а саме: Статут ТОВ «Одеса Крюінг Ейдженсі» в редакції 2024 року; папка контракти з судновласниками; папка чорного кольору з право встановлювальними документами ТОВ «ОДЕСА КРЮІНГ НИДЖГНСІ» рішеннями щодо внесення змін до реєстраційних документів, атестати стандартів якості за 2021 рік до січня 2026 року із додатками, статути ТОВ в минулих редакціях, копії документів вповноважених осіб ТОВ, звітність Мінсоцполітики, виписки з Держреєстрів, Статут ТОВ « Айкрю» (2024 рік, керівник ОСОБА_12 ), із обставинами вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 358 КК України, досудове розслідування за ознаками яких здійснюється в межах даного кримінального провадження.

Крім того, не зрозумілим залишається й те, яке відношення мають до вказаного кримінального правопорушення медичні сертифікати моряка, особові медичні книжки, медичні довідки та результати аналізів, які містять охоронювану законом таємницю та належить фізичній особі, у відношенні якої було проведено медичне обстеження, на ім`я осіб, які відсутні у рапорті з аналітичною довідкою оперуповноваженого 5-го відділу УСР в Одеській області ДСР НП України ОСОБА_15 , які на думку оперуповноваженого, незаконно перетнули кордон України (зворот а.с. 16-31).

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя при накладенні арешту на майно фактично обмежився лише наведенням фактичних обставин, цитуванням вимог кримінального процесуального закону та узагальненим посиланням на те, що накладення арешту на вилучене майно необхідне для забезпечення можливості встановлення важливих обставин в кримінальному провадженні, проте, не зазначив обставин, які б підтверджували, що вилучене під час обшуку майно може містити на собі сліди кримінальних правопорушень або інші відомості, які можуть бути використані як доказ фактів чи обставин, що встановлюються під час досудового розслідування за правовою кваліфікацією ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 358 КК України.

Окремої уваги вартий той факт, досудове розслідування кримінального провадження № 0001153 триває з 12 вересня 2024 року, документи, комп`ютерна техніка та термінали зв`язку були вилучені у 22 січня 2025 року, та жодній службовій особі ТОВ «Одеса Крюінг Ейджеінсі» наразі не було повідомлено про підозру у вчиненні будь- якого злочину, в тому числі, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 358 КК України, внаслідок чого апеляційний суд доходить переконання про те, що накладення арешту на майном, яке вилучене 22 січня 2025 року у ході обшуку території, приміщень, споруд чи іншого володіння особи ТОВ «Одеса Крюінг Ейджеінсі», розташованих за адресою: м. Одеса, Мукачівський провулок, буд. 6/5, вочевидь є передчасним та може призвести до безпідставного обмеження їх права на здійснення підприємницької діяльності.

З урахуванням викладених вище обставин, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов помилкового висновку стосовно доведеності органом досудового розслідування відповідності майна, на яке слідчий просив накласти арешт, критеріям речових доказів, визначеним ст. 98 КПК України у даному кримінальному провадженні, внаслідок чого постановив невмотивоване та незаконне рішення.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що відео реєстратор марки ILDVR, с.н. А 90540368, відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки, обумовлюється необхідність детального дослідження вмісту вилученого електронного носія інформації та більш тривалого його утримання і збереження органом досудового розслідування.

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про існування підстав для часткового задоволення апеляційної скарги прокурора, скасування ухвали слідчого судді в оскаржуваній частині та постановлення нової ухвали.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Керуючись ст.ст. 167, 170-173, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання ОСОБА_7 , який діє в інтересах ТОВ «Одеса Крюінг Ейджеінсі», - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2025 року про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0001153, внесеного до ЄРДР 12 вересня 2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 358 КК України,- скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання т.в.о. слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , яке погоджене прокурором Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , про арешт майна - задовольнити частково.

Накласти арешт із забороною користування та розпорядження майном, яке вилучене 22 січня 2025 року у ході обшуку території, приміщень, споруд чи іншого володіння особи ТОВ «Одеса Крюінг Ейджеінсі», розташованих за адресою: м. Одеса, Мукачівський провулок, буд. 6/5, а саме: відео реєстратор марки ILDVR, с.н. А 90540368.

В іншій частині у задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4