Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/3373/24
Провадження № 1-в/553/426/2024
У Х В А Л А

Іменем України

27.12.2024м. Полтава

Ленінський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання Державної установи «Полтавська виправна колонія (№64)» про вирішення питання про приведення у відповідність згідно з діючим законодавством вироку Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26.05.2014 року та визначення остаточної міри покарання за вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 21.05.2015 року, відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець с. Созонівка Кіровоградського району Кіровоградської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , неодружений, професійно-технічна освіта, не працював, раніше судимий: 26.05.2014 року Кіровоградським районним судом Кіровоградської області за ст. 185 ч. 3 КК України до 3 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 1 рік згідно ст. 75, 76 КК України, по даній справі засуджений:

- 21.05.2015 року Кіровоградським районним судом Кіровоградської області за ст. 187 ч. 4, ст. 115 ч. 2 п. 6, ст. 70 КК України до 13 років позбавлення волі із конфіскацією майна. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового приєднання невідбутої частини, призначеним за вироком від 26.05.2014 року, остаточне визначене покарання у виді 14 років позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому майна. Вирок набрав законної сили 25.08.2015 року. Ухвалою від 29.02.2016 року Ленінського районного суду м. Полтави зарахувати в строк покарання - строк попереднього ув`язнення з 16.11.2014 року по 25.08.2015 року включно, із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дня позбавлення волі, -

ВСТАНОВИВ:

30.09.2024 начальник ДУ «Полтавська виправна колонія № 64» звернувся до суду з поданням про приведення вироку у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024, відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування подання зазначено, шо 09 серпня 2024 року набрав законної сили Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року. Відповідно до положень ст. 51 Кодексу України «Про адміністративні правопорушення» (в редакції ЗУ «Про внесення змін до Кодексу України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» під 18.07.2024 року № 3886-ІХ) особа піддається адміністративному стягненню за дрібне викрадення чужого майна, шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Неоподатковуваний мінімум доходів громадян у частині злочинів або кваліфікації правопорушень встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 розділу IV Податкового кодексу України, у розмірі що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи встановленому законом на 1 січня звітного податкового року. Так на час скоєння злочинів засудженим два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян для кваліфікації адміністративного чи кримінального правопорушення становили: у період з 01.01.2014 по 31.12.2014 року становить 1218 грн.

Просить привести у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року № 3886-ІХ вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26.05.2014 року. Визначити остаточну міру покарання за вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 21.05.2015 року відносно засудженого.

Від представника колонії надійшла до суду заява про розгляд подання без представника адміністрації Державної установи «Полтавська виправна колонія (№ 64)».

Засуджений звернувся до суду із заявою, в якій не заперечує проти проведення судового засідання по розгляду подання без його участі.

Прокурор не заперечував проти задоволення подання з наведених в ньому підстав, зазначив, що потрібно привести вироки суду у відповідність до вимог Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024, виклав позиція у письмовій заяві, що долучена до матеріалів справи.

Суд, перевіривши доводи подання, надані матеріали особової справи засудженого, приходить до наступних висновків.

У відповідності до частини 4 статті 539 КПК України, неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України ), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 засуджений вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26.05.2014 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк на 1 (один) рік. Згідно ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_4 : не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції. Обрано ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу запобіжний захід у виді особистого зобов`язання та покладено наступні обов`язки: не відлучатися за межі м. Кіровограда та Кіровоградського району Кіровоградської області без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи. Початок іспитового строку рахувати з моменту проголошення вироку, тобто з 26.05.2014 року.

Також ОСОБА_4 засуджений вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 21.05.2015 року за ч. 4 ст. 187 КК України, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено йому покарання: - за ч. 4 ст. 187 КК України 12 (дванадцяти) років позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому майна; - за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України 13 (тринадцять) років позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому майна. На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_4 покарання у виді 13 (тринадцяти) років позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому майна. На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26.05.2014, остаточно призначено покарання ОСОБА_4 у виді 14 (чотирнадцяти) років позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому майна. Обрано ОСОБА_4 на час апеляційного оскарження запобіжний захід у виді тримання під вартою. Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 рахувати з моменту затримання, тобто з 16 листопада 2014 року. Вирок набрав законної сили 25.08.2015 року. Ухвалою від 29.02.2016 року Ленінського районного суду м. Полтави зарахувати в строк покарання - строк попереднього ув`язнення з 16.11.2014 року по 25.08.2015 року включно, із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дня позбавлення волі.

Частина 1 ст. 2 Кримінального кодексу України передбачає, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Поряд із цим, відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Європейський суд з прав людини вважає, що ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Ніякого покарання без закону» є важливою складовою принципу верховенства права. Він також підтвердив, що зазначена стаття Конвенції допускає принцип ретроспективності більш м`якого кримінального закону. На цьому принципі ґрунтується правило, згідно з яким за наявності відмінностей між чинним на час вчинення злочину кримінальним законом та законом, який набрав чинності перед винесенням остаточного судового рішення, суди мають застосовувати той із них, положення якого є більш сприятливими для обвинуваченого (рішення у справі Скоппола проти Італії).

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до статті 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями частини 1 статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною 1 статті 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений статті 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з частиною 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пунктом 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

З вироку Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26.05.2014 року вбачається, що ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України за діяння щодо таємного викрадення чужого майна, вчинені: 06.03.2014 року вартістю (на загальну суму) 225,67 грн.

Статтею 7 Закону України від 16.01.2014 № 719-VII «Про Державний бюджет України на 2014 рік» установлено розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи з 01.01.2014 на рівні 1218,00 гривень. Отже, розмір соціальної пільги, встановленої законом на 01.01.2014, становить 609,00 грн (1218,00 грн *50% = 609,00 грн.).

Так, з 09 серпня 2024 року сума викраденого майна, яка не перевищує двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян, є дрібною крадіжкою, та особа повинна нести відповідальність за відповідною частиною ст. 51 КУпАП.

Положеннями частиною 1 статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Таким чином, внесені законодавцем зміни призвели до часткової декриміналізації діяння і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Так, станом на день вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України (06.03.2014 року вартістю (на загальну суму) 225,67 грн.), за яке засуджено ОСОБА_4 за вищевказаним вироком суду, сума викраденого за злочин складає суму меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

Внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2024 року у справі № 278/1566/21 (провадження № 51-2555кмо24) вказав, що Закон № 3886-IX є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом № 3886-IX, мають зворотну дію в часі. Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Частиною 2 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Так, засуджений ОСОБА_4 на підставі ч. 2 ст. 74 КК України, підлягає звільненню від призначеного покарання за вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26.05.2014 року за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Після звільнення ОСОБА_4 від покарання за вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26.05.2014 року за ч. 3 ст. 185 КК України, слід вважати ОСОБА_4 таким, що засуджений за вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 21.05.2015 року за ч. 4 ст. 187 КК України, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років із конфіскацією всього належного йому майна.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст. ст. 369-372, 537, 539 КПК України, Законом України № 3886-ІХ, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Подання начальника Державної установи «Полтавська виправна колонія (№64)» про вирішення питання про приведення у відповідність згідно з діючим законодавством вироку Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26.05.2014 року та визначення остаточної міри покарання за вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 21.05.2015 року, відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.

Засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити від призначеного покарання за вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26.05.2014 року за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що засуджений вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 21.05.2015 року за ч. 4 ст. 187 КК України, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років із конфіскацією всього належного йому майна.

Копію ухвали направити для виконання до ДУ «Полтавська виправна колонія (№ 64)».

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 7 діб з дня її проголошення, а засудженим в той же строк з дня отримання ним копії ухвали.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_1