Провадження № 1-кп/337/310/2024
ЄУН №337/1703/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у закритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 111-1 КК України,

встановив:

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою посилаючись на те, що ризики передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились і не відпали.

Обвинувачений ОСОБА_7 не погоджується з клопотанням прокурора, яке вважає необґрунтованим. Вказав, що він на кордоні проходив фільтрацію через СБУ і поліцію, яким розповідав все що їх цікавило і його відпустили додому. Наголосив, що працював у незаконному органі під примусом, утримувався десять днів у катівні, йому погрожували і шантажували.

Захисник ОСОБА_5 підтримав позицію обвинуваченого, вказавши, що клопотання необґрунтоване, заявлені ризики це припущення сторони обвинувачення яке не підтверджене доказами. Обвинувачений добровільно повернувся на територію України, раніше не судимий. Просить у клопотанні прокурора відмовити.

Вислухавши позицію учасників, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганням спробам, у тому числі: переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі до 15 років.

Тяжкість ймовірного покарання, у випадку визнання обвинуваченого винуватим, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою.

Існування ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, окрім тяжкістю ймовірного покарання, ґрунтується на тому, що обвинувачений ОСОБА_7 при поверненні на територію України не повідомив про роботу у незаконному правоохоронному органі, проживав не за місцем народження, фактично переховувався від органів досудового розслідування, поки не був затриманий, що підтверджує ризик переховування.

Актуальність ризику передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України обумовлюється тим, що на даній стадії розгляду справи свідки судом не допитані, обвинувачений може здійснювати на них незаконний вплив з метою зміни їх показань або відмови від показів у суді, так як ознайомлений з їх поясненнями на досудовому слідстві та їх місцезнаходження

Ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення або продовження вчинення кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується, суд вважає таким, що продовжує існувати через те, що обвинувачений офіційних законних джерел доходу не має, ураховуючи обставини інкримінованого та його роль в інкримінованому кримінальному правопорушенні, маючи відповідні зв`язки на тимчасово окупованій території України з представниками окупаційної влади, може вчинити дії, спрямовані на підрив основ національної безпеки України, що є ризиком передбаченим п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суду не надано доказів, які б давали можливість припустити, що ризики змінились або зменшились, та вважає, що продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, які існували при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обставин, які є перешкодою для продовження застосованого до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, не встановлено.

Відповідно до положень ч. 6 ст.176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених у тому числі, статтями 109-114-2, КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме тримання під вартою.

Згідно до положень ч. 4 ст.183 КПК України, під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями, зокрема 109-114-2 КК України.

З метою дотримання балансу між суспільним інтересом та правом особи на особисту свободу, враховуючи наявність ризиків передбачених ч. 1 ст.177 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим суд приходить до висновку, що для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків, доцільно продовжити строк дії запобіжного заходу, без визначення розміру застави.

Керуючись ст. 176, 177, 183, 331, 369-372, 392 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою у Державній установі Запорізький слідчий ізолятор до 13 лютого 2025 року включно.

Копію ухвали направити Державній установі Запорізькій слідчий ізолятор - для виконання, прокурору та обвинуваченому - для відома.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1