БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/113/23
Провадження № 1-в/730/40/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2024 р. м. Борзна

Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника органу пробації ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Борзни подання провідного інспектора Ніжинського районного сектору № 4 філії ДУ «Центр пробації» в Чернігівській області ОСОБА_4 про звільнення від подальшого відбування покарання ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Начальник Ніжинського районного сектору № 4 філії ДУ «Центр пробації» в Чернігівській області ОСОБА_6 звернулася до суду з поданням про звільнення від подальшого відбування покарання ОСОБА_5 , який перебуває на обліку у Ніжинському районному секторі № 4 філії ДУ «Центр пробації» в Чернігівській області.

Подання обґрунтоване тим, що 09.08.2024 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-ІХ.

Вказаним Законом підвищено поріг кримінальної відповідальності за крадіжки, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна, чим скасовано кримінальну відповідальність за вчинення таких діянь, якщо вартість викраденого майна складає менше двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

За вироком суду, засуджений викрав майно загальною вартістю 335 грн.

У зв`язку із внесеними змінами виникла необхідність у приведенні вироку Борзнянського районного суду Чернігівської області від 07 лютого 2023 року у відповідність у частині вирішення питання про звільнення від покарання засудженого.

У судовому засіданні прокурор не заперечував проти задоволення подання та приведення вироку у відповідність шляхом звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за ч. 4 ст. 185 КК України.

Представник органу пробації подання підтримав та просив задовольнити.

Потерпілий та засуджений у судове засідання не з`явилися, що не перешкоджає розглядові вказаного подання.

Вислухавши думку прокурора, представника органу пробації, дослідивши матеріали подання та особової справи засудженого, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що вироком Борзнянського районного суду Чернігівської області від 07.02.2023 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі з іспитовим строком у 1 рік, з покладанням певних обов`язків.

За змістом вироку, 02.01.2023 року близько 12-30 години ОСОБА_5 , маючи умисел на викрадення чужого майна (крадіжку), з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, прибув на поле № 3МЗ площею 23 га, що розташоване на території с. Любомудрівка Ніжинського району Чернігівської області, перебуває в користуванні ТОВ «Ланагропрод» та на якому вирощується зернова кукурудза, звідки таємно від оточуючих шляхом вільного доступу, діючи в умовах воєнного стану, скоїв крадіжку 89 кілограм початків кукурудзи (60,89 кілограм зерна кукурудзи) загальною вартістю 334 грн. 89 коп., з врахуванням вартості 1 кг зерна кукурудзи 5 грн. 50 коп. при виході зерна кукурудзи з 1 кг початків 60 %, чим заподіяв ТОВ «Ланагропрод» матеріальної шкоди на вказану суму.

Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Законом України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року, який набрав чинності 9 серпня 2024 року, статтю 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення викладено в новій редакції, відповідно до якої дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, є адміністративним правопорушенням.

Частинами 1, 3 ст. 5 КК України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу (у даному випадку місцевий суд, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок), має право вирішувати питання, в тому числі про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч. 2 і ч. 3 ст. 74 КК України.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 74 КК України, особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Частиною 3 даної статті КК України визначено, що призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі, якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 4 КК України передбачено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння, визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно приписів ч. 6 ст. 3 КК України, зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Частиною 1 статті 5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким Законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Тобто, Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення» та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX, яким внесені зміни до законодавства в частині розмежування відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати від кримінально караного діяння, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями Кримінального кодексу України за принципом визначення граничного розміру викраденого майна у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за вчинення якого особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності має зворотну дію у часі та має застосовуватися до засуджених, однак, конкретно у цій справі суд враховує таке.

Як було судом зазначено вище, вироком Борзнянського районного суду Чернігівської області від 07 лютого 2023 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік. Згідно до ст. 76 КК України на нього було покладено такі обов`язки: періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Тобто, іспитовий строк закінчився 07.02.2024 року.

Як убачається з матеріалів особової справи № 05/2023, з наявних у ній довідок ІНФОРМАЦІЯ_1 № 3в/2/1452 від 10.11.2023 року та № 3в/2/1609 від 30.11.2023 року, ОСОБА_5 призваний на військову службу по мобілізації 23.10.2023 року до військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.12.2023 № 128, засуджений був виключений із тимчасово прибулого складу частини НОМЕР_1 та направлений для подальшого походження служби до військової частини НОМЕР_2 .

Таким чином, за матеріалами особової справи, ОСОБА_5 з 23.10.2023 року перебуває на військовій службі по мобілізації.

Здійснення контролю за поведінкою військовослужбовців, звільнених від відбування покарання з випробуванням врегульовано Порядком здійснення командирами (начальниками) військових частин (установ) контролю за поведінкою військовослужбовців, звільнених від відбування покарання з випробуванням, затвердженим Наказом Міністерства оборони України від 17 вересня 2020 року № 337 зі змінами, внесеними наказом МО № 234 від 16.08.2022 (далі - Порядок).

Так, за п. 2 розділу 1 вказаного Порядку термін «військовослужбовець, звільнений від відбування покарання з випробуванням» вживається в такому значенні - військовослужбовець, якого вироком суду, що набрав законної сили, засуджено до покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі або позбавлення волі на строк не більше п`яти років та звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням відповідно до статті 75 Кримінального кодексу України.

Згідно п. 2 розділу 2 Порядку, поставлення військовослужбовців, звільнених від відбування покарання з випробуванням, на облік у військовій частині (установі) здійснюється в одноденний строк після отримання копії вироку суду, що набрав законної сили, засвідченого та скріпленого відповідною печаткою суду.

Відповідно до п. 3 розділу 2 Порядку, підставою для поставлення військовослужбовців, звільнених від відбування покарання з випробуванням, на облік у військовій частині (установі) є вирок суду, що набрав законної сили, та надійшов на адресу військової частини (установи) у визначений законодавством строк.

Відповідно до абзацу 8 п. 3 розділу 2 Порядку, у разі мобілізації засуджених, звільнених від відбування покарання з випробуванням, під час дії особливого періоду в Україні до закінчення іспитового строку копія судового рішення передається уповноваженим органом з питань пробації, на обліку якого перебував засуджений, до військової частини (установи) за місцем проходження військової служби.

Згідно абзацу 10 п. 3 розділу 2 Порядку, у разі виявлення факту призову засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, на військову службу під час дії особливого періоду територіальний центр комплектування та соціальної підтримки надає уповноваженому органу з питань пробації інформацію про військову частину (установу), в якій засуджений проходить військову службу, її місцезнаходження та витяг із відповідного наказу.

Відповідно до п. 12 розділу 3 Порядку, стосовно військовослужбовця, звільненого від відбування покарання з випробуванням, який протягом іспитового строку виконав покладені на нього судом обов`язки та не вчинив нового кримінального правопорушення (підтверджується наданою військовослужбовцем довідкою про притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України, отриманою відповідно до Порядку доступу до відомостей персонально-довідкового обліку єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29 листопада 2016 року № 1256, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10 січня 2017 року за № 22/29890), після закінчення іспитового строку командир (начальник) військової частини (установи) надсилає до місцевого суду, у межах територіальної юрисдикції якого проживає такий військовослужбовець, клопотання про звільнення його від призначеного покарання та його особову справу.

Оскільки засуджений є військовослужбовцем, на якого поширюється норми вищевказаного Порядку, то після закінчення іспитового строку з клопотанням про звільнення його від призначеного покарання повинен звертатися командир (начальник) військової частини, де проходить військову службу ОСОБА_5 .

На вказане, в тому числі, зверталася увага органу пробації в ухвалі Борзнянського районного суду Чернігівської області від 14.02.2024 року.

Аналогічні положення містить ст. 76 КК України, якою регламентовано, що нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого, а щодо засуджених військовослужбовців-командирами військових частин.

Станом на день розгляду вказаного клопотання, жодними даними щодо звернення уповноваженого суб`єкта до суду з приводу звільнення засудженого від покарання за закінченням іспитового строку суд не володіє, такі дані у матеріалах особової справи відсутні.

Загалом, ст. 78 КК України регламентовано, що після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового кримінального правопорушення, звільняється судом від призначеного покарання.

Вимогами ч. 2 ст. 165 КВК України передбачено, що після закінчення іспитового строку засуджений, за відповідним поданням звільняється судом від призначеного йому покарання, контроль за його поведінкою припиняється і засуджений знімається з обліку.

Для звільнення засудженого у зв`язку із закінченням іспитового строку необхідно, щоб вимога про несудимість не містила інформації про набуття засудженим у рамках інших кримінальних проваджень статусу підозрюваного у розрізі норм ст. 42 КПК.

Також, суд має перевірити, чи матеріали особової справи засудженого у своїй сукупності не містять у собі беззаперечних даних, які у розумінні ст. 78 КК України вказували б на допущення ним такого роду порушень, які б унеможливлювали його звільнення у порядку цієї статті зазначеного Кодексу від відбування покарання.

Однак, в матеріалах особової справи щодо ОСОБА_5 наявна лише інформація про те, що матеріали щодо засудженого були направлені до військової частини для виконання нагляду за засудженим.

Інші дані після такого направлення матеріали особової справи не містять, що позбавляє суд можливості перевірити, в тому числі, статус особи засудженого: чи звільнений він від відбування покарання, чи не скасовувалося таке звільнення, чи виконав він умови звільнення та таке інше.

Крім того, у цій справі суд враховує те, що іспитовий строк закінчився 07.02.2024 року, тобто до набрання 09.08.2024 чинності Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-ІХ.

Згідно ст. 5 КПК, процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення; частиною 2 статті 4 КК України передбачено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння, визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння, а тому, на думку суду, у даному випадку пріоритет має норма, яка діяла щодо засудженого в той час, як не були ще внесені зміни законом від 18 липня 2024 року № 3886-ІХ, тобто, за наявності для того підстав, він має бути звільнений від відбування покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку.

Також, у поданні не зазначено, яким саме чином необхідно привести вирок у відповідність.

Ураховуючи все вищевикладене в сукупності, суд вважає, що у поданні слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 5, 74 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання Ніжинського районного сектору № 4 філії Державної установи «Центр пробації» в Чернігівській області відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку до Чернігівського апеляційного суду через Борзнянський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в семиденний строк з дня проголошення ухвали; у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом семи днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що ухвала не набрала законної сили.

Суддя ОСОБА_1