Справа № 344/6548/25
Провадження № 1-кс/344/2939/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , слідчої ОСОБА_3 , представника володільця майна ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого слідчого відділу Івано-Франківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Окружної прокуратури міста Івано-Франківська ОСОБА_5 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000242 від 27.01.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Слідча за погодженням з прокурором звернулася з клопотанням про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000242 від 27.01.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.

В обґрунтування зазначеного клопотання слідча покликається на те, що слідчим відділом Івано-Франківського РУП ГУ НП в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженні, внесеного в ЄРДР № 0000242 від 27.01.2024, розпочате на підставі звернення Голови правління правозахисної громадської організації «Захист-Є» ОСОБА_6 про можливі неправомірні дії службових осіб Департаменту комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради, департаменту містобудування та архітектури Івано-Франківської міської ради, які неправомірно надали дозвільні документи на здійснення будівництва багатоквартирного житлового будинку по вул. Гната Хоткевича в м. Івано-Франківську, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.

Відповідно до звернення Голови правління правозахисної громадської організації «Захист-Є» ОСОБА_6 рішенням сесії Івано-Франківської міської ради № 135-12 від 24.05.2017 громадській організації «Івано-Франківська обласна спілка учасників та інвалідів АТО» в м. Івано-Франківську в районі вул. Г. Хоткевича було виділено земельну ділянку (кадастровий номер - :08:010:0033) площею 0.5 га для будівництва багатоквартирного будинку між будинком по вул. Г. Хоткевича, буд. 44 корпус 3 і гаражно - будівельним кооперативом «Сателіт». Рішенням сесії порушено вимоги ДСТУ - Н Б.Б 2.2- 9:2013 п. 4.6 про те, що виділена ділянка-це нежитлова територія, а нежитлова територія складають ділянки на яких розташовано окремо установи та підприємства обслуговування інженерні мережі і споруди у державній, комунальній чи приватній власності. На виділеній ділянці під забудову розташовані 8 магістральних інженерних мереж. Також, рішенням сесії порушені вимоги будівельних норм згідно табл. 7.5 ДБН 360-92, табл. 10.6 ДБН Б. 2.2- 2018 та ін., відстань до житлових будинків від гаражів з кількістю авто більше 300 (у ГБК «Сателіт» 494 авто) - 50 метрів, отже вся ділянка під забудову розташована в санітарно- захисній зоні ГБК «Сателіт».

Крім того, було виявлено, що затвердили детальний план територій на земельній ділянці з цільовим призначенням: інші землі транспорту та зв`язку кадастровий № - :08:010:0033 від 02.05.2018, що суперечить законодавству України. А також здійснили заміну кадастрового номеру та зміну цільового призначення даної земельної ділянки до винесення магістральних мереж, що суперечить одному із головних документів для подальшого будівництва на даній земельній ділянці «Містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва» реєстраційний номер 182-31.2.1-01 від 24.09.2019, де зазначений кадастровий номер земельної ділянки - :08:010:0436. Земельна ділянка до зміни кадастрового номеру мала номер - :08:010:0033 державної власності, та цільове призначення - інші землі транспорту та зв`язку на яких розміщувалися «інженерні магістральні мережі».

Також, було виявлено, що посадові особи Івано-Франківської міської ради директор Департаменту комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради та директор Департаменту містобудування та архітектури Івано-Франківської міської ради увійшли у змову із місцевим забудовником (підрядчиком) ТзОВ «Будівельна компанія «Мельник (ПП М Груп Хоткевича)», який в подальшому розпочав переносити інженерні магістральні мережі за рахунок коштів зібраних з мешканців Івано-Франківська, які купували квартири у даного забудовника на даній ділянці без дозволу на будівельні роботи, що в результаті завдало істотної шкоди мешканцям Івано-Франківська (згідно проекту по виносу мереж водопостачання водовідведення та дощової каналізації КП Івано-Франківськводоекотехпром замовником є ТзОВ «Будівельна компанія Мельник» складає близько - 8 млн. грн.).

Таким чином, представники Голови правління правозахисної громадської організації «Захист-Є» вважають, що посадові особи директор Департаменту комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради та директор Департаменту містобудування та архітектури Івано-Франківської міської ради увійшовши у змову із керівником будівельної компанії ТзОВ «Будівельна компанія « Мельни» (ПП «М Груп Хоткевича»), що в результаті своїми діями нанесли істотну шкоду громаді міста Івано-Франківськ.

У зв`язку з чим, слідчим СВ Івано-Франківського ВП ГУНП в області постановою від 08.04.2025 земельна ділянка зі кадастровим номером :08:010:0436, яка розташована по вул. Гната Хоткевича у м. Івано-Франківськ, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Правовою підставою накладення арешту на майно слідчою у клопотанні зазначено пункт 1 частини 2 статті 170 КПК України (збереження речових доказів).

Отже, на думку органу досудового розслідування, з метою збереження речових доказів виникла необхідність у накладенні арешту на земельну ділянку :08:010:0436 та розпочате будівництво в цілому, що розташовані по вул. Гната Хоткевича в м. Івано-Франківську та перебувають на праві постійного користування у ГО «Івано-Франківська спілка учасників та інвалідів АТО», разом з тим:

заборонити правоволодарям особисто чи через третіх осіб (по дорученню, довіреності, усних договорах тощо) розпоряджатися, відчужувати, надавати у користування, оренду земельну ділянку за кадастровим номером :08:010:0436, продовжувати та здіснювати проведення будівельних робіт на її території.

заборонити державним кадастровим реєстраторам змінювати координати (місця розташування), поділ, об`єднання, зміну цільового призначення земельної ділянки за кадастровим номером :08:010:0436

заборонити державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно вносити будь-які зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо ділянки за кадастровим номером :08:010:0436.

Слідча в судовому засіданні клопотання підтримала, просила його задовольнити.

На запитання слідчого судді щодо наведення конкретних обставин, які свідчать про відповідність земельної ділянки та будівництва на ній, щодо яких подано клопотання про арешт, критерію речових доказів зазначила, що це є таємницею досудового розслідування.

Представник ГО «Івано-Франківська спілка учасників та інвалідів АТО» (воглоділець земеольної ділянки на праві постійного користування) в судовому засіданні протии клопотання заперечив, просив відмовити в його задоволенні з підстав, які викладені у письмових запереченнях на клопотання.

Наголосив, що перешкоджання діяльності ГО «Івано-Франківська обласна спілка учасників та інвалідів АТО» та здійснення повноважень постійного користувача є формою зловживання відповідним правом на подання клопотання відповідного виду.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши пояснення учасників провадження, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України передбачені такі види заходів забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного і обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Ч. 10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Ст. 173 КПК України визначено порядок вирішення питання про арешт майна.

Так, згідно ч.ч. 1, 3 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Так, на підставі наданих до клопотання документів слідчим суддею встановлено, що в провадженні слідчого відділу Івано-Франківського РУП ГУ НП в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженні, внесеного в ЄРДР №0000242 від 27.01.2024, розпочате на підставі звернення Голови правління правозахисної громадської організації «Захист-Є» ОСОБА_6 про можливі неправомірні дії службових осіб Департаменту комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради, департаменту містобудування та архітектури Івано-Франківської міської ради, які неправомірно надали дозвільні документи на здійснення будівництва багатоквартирного житлового будинку по вул. Гната Хоткевича в м. Івано-Франківську, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, земельна ділянка із кадастровим номером :08:010:0436 перебуває на праві постійного користування ГО «Івано-Франківська спілка учасників та інвалідів АТО».

Постановою слідчого від 08.04.2025 року земельну ділянку із кадастровим номером :08:010:0436, яка розташована по вул. Хоткевича у місті Івано-Франківськ, та розпочате будівництво в цілому, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Посилаючись на те, що земельна ділянка :08:010:0436 та розпочате будівництво в цілому, що розташовані по вул. Гната Хоткевича в м. Івано-Франківську та перебувають на праві постійного користування у ГО «Івано-Франківська спілка учасників та інвалідів АТО», є речовим доказом у кримінальному провадженні, слідча звернулася до суду з даним клопотанням про їх арешт.

При цьому, правовою підставою арешту майна слідчим зазначено пункт 1 частини 2 статті 170 КПК України (збереження речових доказів).

Водночас, слідчий суддя зауважує, що до матеріалів клопотання органом досудового розслідування не додано належних доказів на підтвердження того факту, що земельна ділянка :08:010:0436 та розпочате будівництво в цілому, що розташовані по вул. Гната Хоткевича в м. Івано-Франківську, які перебувають на праві постійного користування у ГО «Івано-Франківська спілка учасників та інвалідів АТО» є речовими доказами у кримінальному провадженні №0000242 від 27.01.2024, яке проводиться щодо можливих неправомірний дій службових осіб Департаменту комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради, департаменту містобудування та архітектури Івано-Франківської міської ради, які, на думку органу досудового розслідування, неправомірно надали дозвільні документи на здійснення будівництва багатоквартирного житлового будинку по вул. Гната Хоткевича в м. Івано-Франківську, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.

В судовому засіданні слідча не пояснила суду, які саме конкретні дозвільні документи видавалися службовими особами Департаменту комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради, департаменту містобудування та архітектури Івано-Франківської міської ради щодо здійснення будівництва багатоквартирного житлового будинку по вул. Гната Хоткевича в м. Івано-Франківську, як і не змогла пояснити, які саме було допущено порушення конретних норм чинного законодавства, як і не зіслалася на джерела доказів, що це підтверджують.

Представником володільця майна, щодо якого вирішується питання про арешт, надано суду копію Дозволу на виконання будівельних робіт від 07 травня 2024 року, який видано Державною інспекцією архітектури та містобудування №44245840, а не службовими особами Департаменту комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради, департаменту містобудування та архітектури Івано-Франківської міської ради.

Також слідчим суддею встановлено, що відповідний спір стосовно оскарження рішення Івано-Франківської міської ради №158-19 від 02.05.2018 року «Про затвердження детального плану території для будівництва багатоквартирних житлових будинків для учасників АТО в районі вул. Г.Хоткевича у м.Івано-Франківську» (яким затверджено детальний план території для будівництва багатоквартирних житлових будинків для учасників АТО в районі вул. Г.Хоткевича у м.Івано-Франківську) вирішувався адміністративним судом за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Пролісок» до Івано-Франківської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Департамент містобудування, архітектури та культурної спадщини Івано-Франківської міської ради, Громадська організація «Івано-Франківська обласна спілка учасників та інвалідів АТО».

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2018 року у справі №809/1013/18, залишеним без змін Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Як зазначено в судовому засіданні представником Громадської організації «Івано-Франківська обласна спілка учасників та інвалідів АТО», інших судових проваджень з приводу оскарження дозвільних документів на відповідне будівництво, чи рішень щодо передачі земельної ділянки у постійне користування спілці АТО не існує.

Слідчий судя також наголошує, що в Україні земельні спори вирішуються в порядку цивільного, господарського судочинства та в окремих випадках адміністративного (у разі участі у такому спорі суб`єкта владних повноважень).

Згідно з частиною четвертою статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (близькі за змістом приписи викладені у частині першій статті 321 ЦК України).

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три окремі норми: 1) виражається у першому реченні першого абзацу, закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер; 2) викладена у другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями; 3) закріплена у другому абзаці та визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна у загальних інтересах. Другу та третю норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, треба тлумачити у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів.

Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Отже, вирішуючи питання критеріїв сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном ГО «Івано-Франківська обласна спілка учасників та інвалідів АТО» із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, якими є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право, слідчий суддя зауважує, що дотримання жодного із вищезазначених критеріїв слідчою в поданому клопотанні та в судовому засіданні не доведено.

Стороною обвинувачення не обґрунтовано, що земельна ділянка та будівництво на ній зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження №0000242 від 27.01.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.

Статтями ж 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про те, що в поданому до суду клопотанні про арешт майна слідчим не доведено наявність передбачених процесуальним законом підстав для накладення арешту на земельну ділянку :08:010:0436 та розпочате будівництво в цілому, що розташовані по вул. Гната Хоткевича в м. Івано-Франківську.

Отже, на підставі вищенаведеного слідчий суддя не вбачає підстав для задовлення клопотання слідчої про арешт майна.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309, 395 КПК України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та підписано 16.04.2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1