Номер провадження: 11-кп/813/1408/25
Справа № 495/8730/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайсуду Одеської обл. від 11.02.2025, якою у к/п № 0001505 від 03.10.2021 відносно:

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Травневе Березівського р-ну Одеської обл., громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст.162, ч. 1 ст. 345 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 11.04.2025, без визначення застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою Білгород-Дністровського міськрайсуду Одеської обл. від 18.06.2024 було задоволено клопотання прокурора ОСОБА_7 та продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч.1 ст. 115, ч.2 ст. 187, ч.1 ст.162, ч.1 ст. 345 КК України до 11.04.2025 включно із утриманням в ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор».

Також визначено, що строк дії ухвали про обрання міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 закінчується 05.04.2025.

Обґрунтовуючи ухвалу, суд 1-ої інстанції, врахував тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень, їх суспільну небезпеку, можливу міру покарання та прийшов до висновку про те, що у вказаному провадженні продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, що виправдовує застосування найбільш суворого запобіжного заходу.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 вказує на те, що ухвала суду є незаконною і необґрунтованою з таких підстав:

- прокурором за весь час розгляду справи протягом 4-х років не надано жодного доказу на підтвердження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також доказів його винуватості;

- суд 1-ої інстанції не зважає на його соціальний статус, наявність утриманців, зокрема, троє неповнолітніх дітей, серед яких є тяжко хвора дитина з інвалідністю, як і не звертає увагу на незадовільний стан його здоров`я, оскільки він є інвалідом, має низку захворювань, в тому числі здобутих під час перебування під вартою;

- суд 1-ої інстанції під час прийняття рішення не видаляється до нарадчої кімнати, а просто виходить і одразу ж входить до зали суду та надає ухвалу, що дає підстави вважати про формальний розгляд клопотання.

За таких обставин, обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу від 11.02.2025 та застосувати відносно нього запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Прокурор Білгород-Дністровської окружної прокуратури та захисник ОСОБА_8 в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про апеляційний розгляд повідомлялись належним чином, при цьому захисник ОСОБА_8 надіслала заяву про апеляційний розгляд справи за її відсутності у зв`язку із хворобою.

Участь обвинуваченого ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції була забезпечена шляхом проведення судового засідання в режимі відеоконференції із ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор», натомість як вбачається із відмітки, зробленої обвинуваченим ОСОБА_6 на копії відповідної ухвали апеляційного суду, він відмовився брати участь у розгляді справи у визначений судом спосіб.

Враховуючи, що в апеляційній скарзі не порушується питання про погіршення становища обвинуваченого, колегія суддів на підставі вимог ч. 4 ст. 405, ч. 4 ст. 422-1 КПК України вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за його відсутності, а також за відсутності прокурора та захисника, при цьому фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювати.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Білгород-Дністровському міськрайсуді Одеської обл. знаходиться к/п № № 0001505 від 03.10.2021 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 345 КК України.

Відповідно до ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

При цьому, положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Відтак, надаючи оцінку доводам ОСОБА_6 відносно необґрунтованості пред`явленого обвинувачення, колегія суддів наголошує, що апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Водночас, зважаючи на можливу міру покарання, яка може загрожувати обвинуваченому ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим, зокрема, у вигляді позбавлення на строк від 10 до 15 років або довічним позбавленням волі, суспільну небезпеку інкримінованих кримінальних правопорушень, той факт, що він ухилявся від суду та був оголошений в розшук, колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним, обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки виходячи з цього є підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик переховування обвинуваченого від суду.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Апеляційний суд також вважає реальним ризик незаконного впливу обвинуваченим на потерпілих та свідків, з метою схиляння їх до зміни пояснень, які на теперішній час ще не допитані в ході судового розгляду.

Колегія суддів також погоджується із висновками суду щодо існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, який обумовлений кількістю інкримінованих ОСОБА_6 епізодів кримінальних правопорушень.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає беззаперечних доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Що стосується доводів ОСОБА_6 відносно того, що суд 1-ої інстанції не видалявся до нарадчої кімнати, то такі спростовуються журналом судового засідання від 11.02.2025 з розгляду питання про продовження йому запобіжного заходу, де зафіксовано час видалення суду до нарадчої кімнати для прийняття рішення за результатами розгляду порушеного прокурором питання о 15:22:08 год., так і час повернення суду з нарадчої кімнати та оголошення оскаржуваної ухвали о 15:24:05 год. (а.с. 156-157).

Колегія суддів приймає до уваги доводи обвинуваченого відносно того, що він є інвалідом 2 групи, має міцні соціальні зв`язки, дружину, 3 дітей, місце проживання проте зазначає, що вказані обставини не свідчать про зменшення або відсутність викладених вище ризиків.

Окрім того, апеляційний суд враховує посилання ОСОБА_6 відносно того, що він має незадовільний стан здоров`я, в той же час зауважує, що раніше судом 1-ої інстанції вже було зобов`язано ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» та Філії ДУ" Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України" в Миколаївській та Одеській обл. забезпечити здійснення його медичного обстеження.

В той же час, з огляду на відсутність в матеріалах провадження доказів щодо здійснення відповідного медичного обстеження, колегія суддів вважає за необхідне з метою дотримання прав обвинуваченого доручити наведеним вище установам забезпечити належне медичне обстеження та лікування (у разі потреби) обвинуваченого ОСОБА_6 .

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

З огляду на вищевказане, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 60 рішення ЄСПЛ «Боротюк проти України», апеляційний суд вважає необхідним та виправданим продовження на даній стадії судового розгляду обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання існуючим ризикам та забезпечення їх належної процесуальної поведінки, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону та правовими позиціями ЄСПЛ.

Відтак, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 залишенню без змін як законна, обґрунтована та вмотивована.

Відповідно до п.1) ч.3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Водночас, заслуговують на увагу доводи обвинуваченого ОСОБА_6 з приводу того, що розгляд зазначеного кримінального провадження відбувається на протязі значного часу, в той же час вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Частина 1 ст. 318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , а також відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, свідчить про те, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду 1-ої інстанції досить тривалий час, протягом якого обвинувачений ОСОБА_6 утримується під вартою, проте судовий розгляд на теперішній час не завершений та остаточне рішення не прийнято.

Водночас, ухвалами Одеського апеляційного суду вже зверталась увага суду 1-ої інстанції на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ст. 28 КПК України.

Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч. 4 ст. 28 та ч. 1 ст. 318 КПК України, тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи та тримання під вартою особи без вироку суду, у зв`язку із чим вважає за необхідне в черговий раз звернути увагу суду 1-ої інстанції на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Отже, з урахуванням правової позиції, викладеної в постанові Об`єднаної палати ККС у складі Верховного Суду від 14.06.2021 року (справа №686/9636/18), апеляційний суд, керуючись положеннями ст.ст. 368, 418 КПК, вважає за необхідне довести до відома голови Білгород-Дністровського міськрайсуду Одеської обл. про необхідність вжиття дієвих заходів задля дотримання розумних строків, передбачених ст. 28 КПК України при розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 .

Окрім того, враховуючи, що строк дії запобіжного заходу судом продовжено з 11.02.2025 по 11.04.2025 включно, однак в 3 абзаці резолютивної частини оскаржуваної ухвали зазначено, що строк її дії щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою закінчується 05.04.2025, колегія суддів вважає за необхідне рекомендувати суду 1-ої інстанції виправити допущену в наведеному абзаці ухвали описку, при цьому зауважує, що зазначені обставини жодним чином не впливають на висновки суду за результатами розгляду клопотання прокурора.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 183, 331, 370, 404, 405, 407, 422-1, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської обл. від 11.02.2025, якою стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 345 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення застави до 11.04.2025 включно залишити без змін.

Рекомендувати суду 1-ої інстанції виправити описку в 3 абзаці резолютивної частини ухвали щодо строку дії ухвали про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Довести до відома голови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської обл. про необхідність вжиття термінових та дієвих заходів задля дотримання розумних строків, передбачених ст. 28 КПК України при розгляді к/п №0001505 від 03.10.2021 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 345 КК України.

Доручити службовим особам ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» та Філії ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях забезпечити належне медичне обстеження та лікування (у разі потреби) обвинуваченого ОСОБА_6 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4