Справа № 163/769/24 Провадження №11-кп/802/130/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000056 від 09.02.2024 року, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції прокурора Любомльського відділу Ковельської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Любомльського районного суду Волинської області від 04 вересня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263-1, ч.1 ст.263, ч.4 ст.296 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Почапи Ковельського району Волинської області, що проживає по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.1 ст.2631, ч.4 ст.296 КК України, і призначено йому покарання:

- за ч.1 ст.263 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

- за ч.1 ст.2631 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;

- за ч.4 ст.296 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_7 призначено у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає передбачені ч.1 ст.76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вироком суду вирішено долю речових доказів.

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь держави судові витрати на проведення: експертизи за експертною спеціальністю 3.1. «Балістичне дослідження зброї та бойових припасів до неї» (висновок експерта N?CE-19/103-24/2141-БЛ від 14.02.2024 року) в сумі 3029,12 гривень; експертизи за спеціальністю 5.1. «Дослідження вибухових речовин, продуктів вибуху та пострілу» (висновок експерта N?CE-19/103-24/2042-ФХВР від 20.02.2024 року) в сумі 3029,12 гривень; експертизи за експертною спеціальністю 3.1. «Балістичне дослідження зброї та бойових припасів до неї» (висновок експерта N?CE-19/103-24/2402-БЛ від 23.02.2024 року) в сумі 5300,96 гривень.

Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_7 в лютому 2015 року кустарним способом з підручних засобів незаконно виготовив рушницю, яка відноситься до саморобної одноствольної гладкоствольної зброї, що виготовлена для стрільби патронами 20 калібру до гладкоствольної мисливської зброї, і придатна до проведення пострілів.

Він же, влітку 2019 року в одному із спеціалізованих магазинів міста Ковель Волинської області купив, чим незаконно придбав, пластикову ємність з вмістом вибухової речовини -одноосновним нітроцелюлозним (бездимним) порохом. В подальшому ОСОБА_7 переніс вказану вибухову речовину до місця свого проживання, що по АДРЕСА_1 , де частину вказаної речовини використав для виготовлення патронів для гладкоствольної мисливської зброї, а частину в кількості 47 грамів та саморобну одноствольну гладкоствольну рушницею, яка придатна до проведення пострілів патронами 20 калібру і відноситься до вогнепальної зброї продовжував незаконно зберігати до 09.02.2024 року, тобто моменту вилучення працівниками поліції.

Крім цього, ОСОБА_7 близько 16:00 години 07.02.2024 року, перебуваючи в подвір`ї будинку АДРЕСА_1 , грубо порушуючи громадський порядок, що виразилося в явній неповазі до суспільства і супроводжувалося особливою зухвалістю, будучи обізнаним, що на всій території України діє правовий режим воєнного стану, введений Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» N 64/2022 з подальшими змінами, умисно, безпричинно, з хуліганських спонукань здійснив два постріли із незареєстрованої у встановленому законом порядку мисливської гладкоствольної рушниці «ИЖ-43м», калібру 12 в бік ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , чим порушив громадський спокій цих громадян.

Таким чином, ОСОБА_7 своїми діями, що виразились у незаконному виготовленні вогнепальної зброї; у незаконному придбанні, зберіганні та носінні вогнепальної зброї, вибухових речовин без передбаченого законом дозволу; а також у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчиненому із застосуванням вогнепальної зброї, вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.2631, ч.1 ст.263, ч.4 ст.296 КК України (а.с.100-101).

В поданій апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, вказує на те, що апеляційна скарга подається у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання особі обвинуваченого та тяжкості кримінальних правопорушень.

Вказує на те, що ОСОБА_7 в судовому засіданні свою вину за інкримінованим обвинуваченням визнав повністю та дав покази щодо обставин вчинених правопорушень. Крім таких показань обвинуваченого, його винуватість у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень стверджена й іншими дослідженими в судовому засіданні доказами. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнав - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень. Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 не інкриміновано та судом не встановлено.

За вказаних обставин, призначаючи покарання за ч.4 ст.296 КК України, суд мав застосовувати вимоги статті 69-1 КК України та призначити строк покарання, що не перевищує двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання тобто - 4 роки 8 місяців позбавлення волі, оскільки покарання за ч.4 ст.296 КК України передбачає позбавлення волі від 3 до 7 років.

Поряд з цим, судом безпідставно застосовано положення ст.ст.75, 76 КК України при призначенні покарання ОСОБА_7 , оскільки не враховано що він вчинив 3 епізоди тяжких кримінальних правопорушень, які передбачають покарання від 3 до 7 років позбавлення волі та пов`язані з виготовленням та незаконним поводженням з вогнепальною зброєю вибуховими речовинами та вчинення хуліганства із застосуванням останніх, що свідчить про підвищену суспільне небезпечність вчиненого.

Просить вирок щодо ОСОБА_7 скасувати. Визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263-1, ч.1 ст.263, ч.4 ст.296 КК України, з призначеним покаранням:

-за ч.1 ст.263 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

-за ч.1 ст.263-1 КК України - у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;

-за ч.4 ст.296 КК України - у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 8 (вісім) місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 8 (вісім) місяців позбавлення волі.

В решті вирок Любомльського районного суду Волинської області від 04.09.2024 року залишити без зміни (а.с.104-106).

В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого вважає вирок суду незаконним в частині призначеного покарання, через його суворість.

Вказує на те, що згідно вироку суду першої інстанції встановлено, що обвинувачений в судовому засіданні свою вину за інкримінованим обвинуваченням визнав повністю. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнав його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень. Обставин, що обтяжують покарання, не інкриміновано та судом не встановлено. Разом з тим, встановивши вищезазначені обставини суд не врахував положення ст.69-1 КК України та призначив покарання, яке не відповідає зазначеним положенням Закону.

Просить вирок Любомльського районного суду Волинської області від 04.09.2024 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання змінити, а саме призначити ОСОБА_7 покарання:

-за ч.1 ст.263 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

-за ч.1 ст.263-1 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

-за ч.4 ст.296 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України призначити остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає передбачені ч.1 ст.76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання (а.с.108-109).

В судове засідання не з`явилася потерпіла ОСОБА_11 , хоча належним чином повідомлялася про час, дату та місце розгляду вказаного кримінального провадження. Від неї на адресу апеляційного суду не надходило ні заяв, ні клопотань про відкладення розгляду справи. Захисник обвинуваченого вказала про те, що потерпіла написала заяву про слухання справи у її відсутності. Учасники кримінального провадження, які з`явилися в судове засідання, не заперечували щодо продовження розгляду справи у відсутності потерпілої. Її неприбуття не перешкоджає розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційних скарг; думку обвинуваченого та його захисника, які свою апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити, апеляційну скаргу прокурора визнали в частині призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.69-1 КК україни, в іншій частині просили відмовити; прокурора, яка заперечила доводи апеляційної скарги захисника, просила задовольнити їх апеляційну скаргу; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів приходить на наступних висновків.

У відповідності з вимогами ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Так, серед завдань кримінального провадження, передбачених ст.2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у незаконному виготовленні вогнепальної зброї; у незаконному придбанні, зберіганні та носінні вогнепальної зброї, вибухових речовин без передбаченого законом дозволу; а також у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчиненому із застосуванням вогнепальної зброї, та кваліфікація його дій за ч.1 ст.2631, ч.1 ст.263, ч.4 ст.296 КК України є правильними та ніким з учасників судового провадження не оспорюються.

Водночас, щодо доводів захисника обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок його суворості, а також доводи апеляційної скарги прокурора про те, що обвинуваченому призначено занадто м`яке покарання, то вони підлягають до часткового задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.

В той же час згідно зі ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Тобто при призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати не тільки дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, сукупність пом`якшуючих покарання обставин, тощо, а й особливості вчинення конкретного кримінального правопорушення, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.

Як убачається з вироку, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України є тяжкими кримінальними правопорушеннями, дані про його особу та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого місцевий суд відніс щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом першої інстанції не встановлено.

Крім того судом першої інстанції враховано дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо (а.с.94), не перебуває на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога (а.с.90).

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що обвинувачений ОСОБА_7 є особою молого віку (а.с.91), раніше не судимий (а.с.92), на військовому обліку призовників, військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_2 не перебуває (а.с.93).

Однак, призначаючи обвинуваченому покарання за ч.4 ст.296 КК України суд першої інстанції, встановивши наявність сукупності обставин, що пом`якшують покарання винного, визначених ст.69-1 КК України, та відсутність обтяжуючих покарання обставин, не застосував положення даної норми закону та призначив покарання, що перевищує дві третини максимального строку покарання, передбаченого санкцією ч.4 ст.296 КК України, і цим допустив неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до положень п.4 ч.1 ст.409 КПК Країни є підставою для зміни судового рішення.

Санкцією ч.4 ст.296 КК України передбачено покарання позбавленням волі на строк від трьох до семи років. За таких обставин максимальний строк покарання у виді позбавлення волі, який можливо призначити обвинуваченому за ч.4 ст.296 КК України в даному кримінальному провадженні, становить 4 роки 8 місяців.

При цьому суд апеляційної інстанції, з урахуванням сукупності вищевказаних пом`якшуючих обставин, а також особи винного, в сукупності із встановленими судом першої інстанції обставинами провадження, вважає за можливе зменшити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.296 КК України із застосуванням ст.69-1 КК України, а саме до 4 роки 8 місяців позбавлення, яке і буде достатнім і необхідним для виправлення та перевиховання обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим слід призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 8 місяців.

На думку суду апеляційної інстанції у даному випадку буде досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Доводи прокурора про те, що при призначенні обвинуваченому покарання місцевим судом неправильно застосовано положень ст.75 КК України, і, як наслідок, необґрунтовано звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, колегія суддів апеляційного суду вважає необгрунтованими та безпідставними з огляду на таке.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що постановляючи обвинувальний вирок суд врахував позицію прокурора, який вважав, що виправлення і перевиховання обвинуваченого з огляду на конкретні обставини вчинення ним кримінальних правопорушень та його характеру можливе без ізоляції від суспільства та просив призначити обвинуваченому покарання з іспитовим строком.

Разом з тим, суд першої інстанції навів у вироку переконливі доводи про необхідність та можливість застосування до обвинуваченого умовного засудження, а також вказав обставини, що пом`якшують його покарання, дані про обвинуваченого, які в сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Також апеляційний суд вважає, що пом`якшити покарання ОСОБА_7 , як цього просить сторона захисту неможливо, оскільки покарання не буде відповідати загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання буде недостатнім для досягнення мети такого покарання, не буде співмірним протиправному діянню і не може вважатися явно справедливим через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Верховний Суд неодноразово звертає увагу на те, що виправлення має на меті шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що є важливим результатом застосування покарання та суттєвим показником його ефективності.

Також апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

Інших переконливих доводів, які б не були враховані судом при призначенні покарання та спростовували його висновки у частині достатності призначеного ОСОБА_7 покарання, апелянтами в апеляційних скаргах не наведено.

За правилами п.2 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з положенням ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Таким чином, апеляційні скарги захисника обвинуваченого та прокурора слід задовольнити частково, а вирок Любомльського районного суду Волинської області від 04.09.2024 року в частині призначеного покарання ОСОБА_7 - змінити.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 408, 409, 414 КПК України, Волинський апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції прокурора Любомльського відділу Ковельської окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Любомльського районного суду Волинської області від 04 вересня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263-1, ч.1 ст.263, ч.4 ст.296 КК України, в частині призначеного покарання змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим до покарання:

- за ч.1 ст.263 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

- за ч.1 ст.2631 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Зменшити ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.296 КК України із застосуванням ст.69-1 КК України на строк до 4 (чотирьох) років 8 (восьми) місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_7 призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 8 (вісім) місяців.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає передбачені ч.1 ст.76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді