УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 638/11128/21

провадження № 51-3748ск21

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі - колегія суддів) у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянула касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Джержинського районного суду м. Харкова від

14 жовтня 2024 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 09 січня

2025 року і

встановила:

ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 жовтня

2024 року задоволено клопотання обвинуваченої ОСОБА_6 та звільнено її від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 139 Кримінального кодексу України (далі - КК України) на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строку давності, а кримінальне провадження закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України).

Цією ж ухвалою цивільні позови ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 залишено без розгляду.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 09 січня 2025 року вказаний вирок залишено без змін.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі представник потерпілого, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати постановлені судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вважає, що дії сторони захисту в зазначеному кримінальному провадженні свідчать про навмисне затягування судового розгляду, зловживання своїми процесуальними правами, що було встановлено ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 червня 2021 року, та ухилення обвинуваченої від досудового розслідування та суду. Крім цього вказує на те, що потерпілі, які не мали свого представника, були фактично позбавлені свого права щодо висловлення своєї думки щодо вирішення питання про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, з`ясування якої є обов`язковою. Також зазначає, що клопотання обвинуваченої про звільнення від кримінальної відповідальності не було зареєстровано в підсистемі «Електронний Суд», у зв`язку з чим його не отримували потерпілі.

Мотиви Суду

Колегія суддів касаційної інстанції розглянувши наведені у касаційній скарзі доводи та перевіривши надані до скарги копії судових рішень, дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до пунктів 2, 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

- 3 роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 2 років;

- 5 років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у п. 2 цієї частини.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Як убачається з ухвали місцевого суду, 03 жовтня 2024 року через канцелярію суду надійшло клопотання ОСОБА_6 про звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності та закриття кримінального провадження щодо неї.

Суд першої інстанції, заслухавши думку учасників провадження, зокрема обвинувачену, яка підтримала це клопотання та представника потерпілого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , яка заперечувала проти задоволення клопотання, дійшов висновку про наявність підстав для його задоволення.

На обґрунтування свого рішення місцевий суд указав, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 139 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, з останнього дня вчинення нею кримінального правопорушення, а саме

05 вересня 2019 року, минуло більше п`яти років.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - 5 років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло 15 років.

Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, викладеною в постановах від 23 травня 2023 року у справі № 653/679/15-к (провадження № 51-3504км21), від 11 січня 2024 року у справі № 186/1405/17 (провадження № 51-2627км23), від

09 квітня 2024 року у справі № 638/13757/20 (провадження № 51-7107км23), від 10 квітня 2024 року у справі № 754/339/19 (провадження № 51-6025км19), під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст. 49 КК України необхідно розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство чи судовий розгляд. При цьому суд має з`ясувати, які дії особи мають визнаватися юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду.

Для застосування положень ч. 2 ст. 49 КК України обов`язково мають бути наявні дві обставини: доведений факт ухилення від слідства чи суду та наявність процесуального рішення (у якому цей факт зафіксовано) про зупинення провадження і вжиття відповідних заходів.

Як убачається з ухвали апеляційного суду, надаючи оцінку доводам представника потерпілого про ухилення сторони захисту від виконання процесуальних обов`язків, апеляційний суд, визнавши їх безпідставними, обґрунтовано погодився із висновком суду першої інстанції та зазначив, що навіть зупинення досудового розслідування у зв`язку із розшуком особи саме по собі не свідчить про ухилення від слідства.

Як убачається з ухвали апеляційного суду, судом першої інстанції було встановлено, що обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0003553 від

07 вересня 2019 року, зокрема, проведені в ході досудового розслідування процесуальні дії та прийняті в ході досудового розслідування процесуальні рішення, не містять жодних відомостей на підтвердження факту умисного вчинення обвинуваченою будь-яких дій, спрямованих на ухилення від досудового розслідування, чи оголошення обвинуваченої у розшук.

Також у своєму рішенні апеляційний суд звернув увагу на те, що встановлення факту зволікання стороною захисту з ознайомленням із матеріалами досудового розслідування, зазначеного в ухвалі Дзержинського районного суду м. Харова від 16 червня 2021 року, не є підставою для визнання досудового розслідування зупиненим у розумінні ст. 280 КПК України. Таке зволікання впливає лише на окремі етапи провадження, проте не перериває перебігу строку досудового розслідування в цілому, адже зупинення можливе лише з підстав, чітко визначених КПК України.

Отже, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що доводи представника потерпілого не підтверджують наявність правових підстав для застосування положень ч. 2 ст. 49 КК України.

Що стосується доводів представника потерпілого про порушення прав потерпілих під час вирішення судом питання про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, вони також були предметом перевірки судом апеляційної інстанції.

Так, суд апеляційної інстанції у своєму рішенні зазначив, що у як убачається із матеріалів провадження у справі беруть участь троє потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .

Потерпіла ОСОБА_7 30 січня 2024 року подала електронною поштою заяву, у якій просила розглядати справу без її участі.

Потерпіла ОСОБА_8 також неодноразово подавала заяви про проведення судового засідання без її участі у зв`язку із перебуванням разом із малолітньою дитиною за межами України.

Потерпілий ОСОБА_4 повідомив, що наразі проходить службу в ЗСУ та перебуває у військовій частині, і не завжди має технічну можливість вийти на зв`язок та прийняти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Клопотання ОСОБА_6 про звільнення її від кримінальної відповідальності надійшло до суду 03 жовтня 2024 року, отримано судом та передано головуючій судді 04 жовтня 2024 року.

При цьому в судовому засіданні 04 жовтня 2024 року суд, не розглянувши клопотання, врахував позицію прокурора та представника потерпілого щодо необхідності з`ясування правової позиції потерпілих, які були належним чином повідомлені про час і місце проведення засідання, та відклав судове засідання на короткий строк - до 11 жовтня 2024 року.

Апеляційний суд у своїй ухвалі звернув увагу на те, що згідно з журналом судового засідання було здійснено запрошення потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_8 до конференції, однак вони не вийшли на зв`язок з невідомих суду причин та не подали жодних заяв чи клопотань, зокрема про перенесення судового засідання.

Убачається, що у судове засідання 11 жовтня 2024 року потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 не з`явилися, хоча про дату, час та місце його проведення були повідомлені своєчасно та належним чином. Крім того, секретарем судового засідання потерпілі були запрошені до участі у відеоконференції, однак вони не вийшли на зв`язок з невідомих суду причин, що підтверджується журналом судового засідання. Жодних заяв чи клопотань, зокрема про перенесення судового засідання, до суду подано не було.

Отже, як констатував апеляційний суд, враховуючи положення ч. 4 ст. 284 КПК України, суд першої інстанції обґрунтовано розглянув відповідне клопотання у найкоротший строк, як це передбачено законом.

Також суд апеляційної інстанції вказав, що у даному випадку, зважаючи на те, що потерпілі були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, їхня відсутність на засіданні та неучасть у конференції свідчать про те, що вони не виявили бажання висловлювати свою думку з цього питання. Згідно з правовою позицією, за відсутності потерпілого або його представника в судовому засіданні, зокрема, при неявці і відсутності відповідних заяв або клопотань з їхнього боку, суд може розглянути клопотання без з`ясування їхньої думки.

Крім того, суд апеляційної інстанції в своїй ухвалі звернув увагу на те, що інтереси потерпілого ОСОБА_4 у суді першої інстанції представляла адвокат ОСОБА_5 , яка була присутня в судовому засіданні 11 жовтня 2024 року, в якому вирішувалось питання про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. При цьому представник не була обмежена в праві висловити свою позицію щодо заявленого обвинуваченою клопотання про застосування до неї положень ст. 49 КК України.

Також апеляційний суд відзначив те, що хоча в судовому засіданні була присутня представник лише одного потерпілого, однак усі вони - ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 - є між собою рідними, що свідчить про єдність їх інтересів у цьому провадженні.

Колегія суддів касаційної інстанції не вбачає істотних порушень кримінального процесуального закону, що стосується не отримання потерпілими в підсистемі «Електронний Суд» клопотання обвинуваченої ОСОБА_6 про її звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, оскільки це ніяк не вплинуло на порядок розгляду такого клопотання, яке було розглянуто судом першої інстанції відповідно до вимог ч. 4 ст. 286 КПК України.

Таким чином, істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити судам ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення, у цьому кримінальному провадженні допущено не було.

З огляду на викладене, підстав для задоволення касаційної скарги представника потерпілого Суд не вбачає.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Ураховуючи наведене та керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК України, колегія суддів

постановила:

відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 жовтня 2024 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 09 січня 2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3