Провадження № 1-кп/127/861/23

В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2024 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Вінниці кримінальне провадження № 0000599 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця м. Каховка Херсонської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, раніше неодноразово судимого, останній раз 09.11.2023 вироком Франківського районного суду м. Львова за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, з врахуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , 26.04.2023 в період часу з 15 год 00 хв по 16 год 00 хв, діючи за попередньою змовою із невстановленою слідством особою, маючи злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману, достовірно знаючи про те, що невстановлена особа, яка діяла за попередньою змовою з ним, подзвонила потерпілій ОСОБА_7 та повідомила неправдиву інформацію, що, нібито, її подруга потрапила у дорожньо-транспортну пригоду і для оплати її лікування необхідні грошові кошти, прийшов за місцем мешкання потерпілої ОСОБА_7 , а саме до квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , де, реалізуючи спільний злочинний умисел групи осіб, повідомив ОСОБА_7 , що прийшов за грошовими коштами для лікування її подруги.

Далі, ОСОБА_7 , будучи введеною в оману щодо дійсності намірів ОСОБА_4 , передала останньому грошові кошти в сумі 10000 грн та 300 Євро (згідно з офіційним курсом НБУ станом на 21.04.2023 становить 12019,92 грн), після чого ОСОБА_4 запевнив потерпілу, що отримані ним кошти підуть на лікування її подруги.

Заволодівши грошовими коштами, ОСОБА_4 , не маючи реальної можливості і наміру виконати взяті на себе зобов`язання, залишив приміщення квартири. В подальшому розпорядився грошовими коштами на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 22019,92 грн.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 не оспорював час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини за інкримінованим йому злочином, свою вину визнав у повному обсязі, підтвердив обставини його скоєння, викладені в обвинувальному акті та погодився з кваліфікацією його дій. Зокрема, зауважив, що про вчинене щиро шкодує та просив суд його суворо не карати.

Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилася, однак в письмовій заяві просила проводити розгляд кримінального провадження без її участі. При обранні обвинуваченому міри покарання покладається на розсуд суду.

Вислухавши позицію прокурора, думку обвинуваченого та його захисника, які вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, переконавшись, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, перевіривши добровільність його позиції, роз`яснивши наслідки застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, а саме позбавлення його права оскаржити в апеляційному порядку визнані ним обставини вчинення кримінального правопорушення, що викладені у обвинувальному акті, беручи до уваги визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого злочину у повному обсязі, зважаючи на те, що жодним учасником судового провадження не оспорено винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину та визначені обвинуваченням обставини його вчинення, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує щодо такого порядку судового розгляду, суд вважає можливим застосувати положення ч. 3 ст. 349 КПК України та визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежується дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Судом створено необхідні умови для виконання сторонами обвинувачення і захисту їхніх процесуальних обов`язків і здійснення прав, в тому числі і права на захист.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), Series А, заява № 25, від 18.01.1978, пункт 161, та «Коробов проти України», заява № 39598/03, від 21.07.2011, пункт 65, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Будь-яких вагомих, достовірних доказів, які надають розумні підстави сумніватися у доведеності вини ОСОБА_4 у судовому засіданні не встановлено.

З огляду на вищевикладене, суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, враховуючи позицію обвинувачення та визнання обвинуваченим вини, дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та вважає, що його дії вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.

Відтак, суд, за внутрішнім переконанням, дійшов висновку про те, що встановлені судом обставини дозволять ухвалити обвинувальний вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_4 .

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями, викладеними у пунктах 1, 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

За правилами кримінального закону покарання, призначене особі за вчинене кримінальне правопорушення, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке, з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження нових кримінальних правопорушень.

На підставі вимог статті 65 КК України суд призначає покарання за вчинене кримінальне правопорушення відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Таким чином, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує наступне: позицію сторін судового провадження щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого (визнання вини, щире каяття); ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (відповідно до статті 12 КК України є нетяжким злочином); особливості й обставини вчинення кримінального правопорушення; особу обвинуваченого (раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває,

При призначенні ОСОБА_4 покарання, згідно зі статтею 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття.

Щире каяття проявилося у визнанні обвинуваченим факту вчинення кримінального протиправного діяння, критичній оцінці своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні нести кримінальну відповідальність за вчинене.

Обставиною, передбаченою статтею 67 КК України, яка обтяжує покарання обвинуваченого, є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Відповідно до положень статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдання фізичних страждань або приниження людської гідності.

За вищевикладених обставин, проаналізувавши поведінку обвинуваченого, а саме: визнання вини, щире каяття, враховуючи наявність пом`якшуючої та обтяжуючої покарання обставин, з метою захисту прав і законних інтересів особи, суспільства і держави, зважаючи на вимоги справедливості і мету правосуддя, враховуючи позицію прокурора та думку потерпілої, викладену у письмовій заяві, суд дійшов переконання, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та його перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства, а покаранням, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення волі на певний строк в межах санкції статті обвинувачення. При цьому остаточно ОСОБА_4 слід призначити покарання з врахуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, є гуманним, справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому, досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, та випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року. При цьому, визначене покарання не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Строк відбування покарання необхідно рахувати з дня набрання вироком законної сили.

В порядку ч. 4 ст. 70 КК України у строк відбування покарання ОСОБА_4 слід зарахувати частково відбуте ним покарання за вироком Франківського районного суду м. Львова від 09.11.2023.

Запобіжний захід ОСОБА_4 в межах даного кримінального провадження не обирався.

Відповідно до положень ст. 128 КПК України та ст. 1177 ЦК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого та шкода завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

В даному кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_7 було подано до суду позовну заяву до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 23 152 (двадцять три тисячі сто п`ятдесят дві) грн та компенсацію моральної шкоди в сумі 20 000 (двадцять тисяч) грн. Окрім того, позивач також просила суд стягнути з обвинуваченого на свою користь документально підтверджені понесені неї судові витрати.

Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Факт заподіяння шкоди доводить позивач, який повинен у підтвердження своїх доводів про заподіяння йому моральної шкоди надати докази застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, здоров`я і відновлення стосунків з оточуючими людьми тощо.

Право на відшкодування шкоди за нормами чинного законодавства не є матеріальною гарантією, оскільки жоден закон не встановлює імперативний обов`язок компенсації. Зазначене право на відшкодування це процесуальна вимога надати можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію.

Також, слід враховувати п. 9 постанови Пленуму № 4, відповідно до якого, крім урахування характеру та обсягу страждань і немайнових витрат, яких зазнала особа, необхідно виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

В рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Фактично наявність спричиненої потерпілій моральної шкоди неоспорюється обвинуваченим та його захисником, тому дана обставина не потребує доказування.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12.07.2007).

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Про це зазначила Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 752/17832/14-ц.

Оскільки обвинувачений в повному обсязі визнав і розмір матеріальної шкоди, і суму моральної компенсації, заявленої потерпілою до відшкодування, суд вважає можливим задовольнити заявлені потерпілою позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Потерпілою ОСОБА_7 на правничу допомогу було витрачено 6000 грн, що підтверджується письмовими доказами, а тому ці витрати також підлягають стягненню з ОСОБА_4 .

Згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Питання щодо речових доказів суд вирішує у відповідності до статті 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 50, 63, 65-67, 190 КК України, ст. ст. 100, 124, 128, 174, 349, 371, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 років 5 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначеного покарання та покарання призначеного вироком Франківського районного суду м. Львова від 09.11.2023, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

В порядку ч. 4 ст. 70 КК України у строк відбування покарання ОСОБА_4 зарахувати частково відбуте ним покарання за вироком Франківського районного суду м. Львова від 09.11.2023, за період з 02.10.2023 по дату набрання вироком законної сили.

Позовну заяву ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матеріальну шкоду в розмірі 23 152 (двадцять три тисячі сто п`ятдесят дві) грн та компенсацію моральної шкоди в сумі 20 000 (двадцять тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , витрати на правничу допомогу в сумі 6000 (шість тисяч) грн.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 10.05.2023 по справі № 127/12316/23 на майно, а саме: книгу з назвою «Святая Русь против Хазарии».

Речові докази по кримінальному провадженню № 0000599, а саме:

-книгу з назвою «Святая Русь против Хазарии», яка належить ОСОБА_7 та відповідно до квитанції № 4097 від 10.09.2023 зберігається в камері зберігання речових доказів Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області повернути власнику;

-DVD-R диск з відеозаписом, наданим представником магазину «Грош-Експрес», що в місті Вінниці по вул. Грушевського, 56-а залишити при матеріалах кримінального провадження;

-DVD-R диск із написом: «ВФ Україна вих. GB-23-09598/КІ від 18.07.2023» залишити при матеріалах кримінального провадження;

-документи вих. № 533-вих-80С141-2023 від 21.07.2023 на 2 арк. залишити при матеріалах кримінального провадження;

-копії матеріалів кримінального провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001392 від 26.04.2023 на 33 арк. залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення, копію вироку направити учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Відповідно до частини 2 статті 394 КПК України, вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.

Суддя: