ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року м. Одеса

Малиновським районним судом м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі кримінальне провадженням, внесене до ЄРДР за № 0000346 від 14.05.2024 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Новий Донбас Добропільського району Донецької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , відбуває покарання у Державній установі «Одеська виправна колонія №14», за адресою: місто Одеса, вулиця Краснова 2а, раніше судимого:

-27.02.2017 вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області за частиною 2 статті 185, частиною 2 статті 186, частиною 2 статті 186 КК України, на підставі статті 70 КК України, до покарання на строк 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік;

-05.09.2018 вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області за частиною 1 статті 187, частиною 1 статті 22, частиною 2 статті 186 КК України, на підставі частини 1 статті 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 27.02.2017 року на строк 8 років позбавлення волі;

- 18.01.2021 Дзержинським міським судом Донецької області за частиною 1 статті 309 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі частини 1 статті 71, частини 1 статті 72 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Добропільського міськрайонного суду від 05.09.2018 року, до покарання на строк 4 роки 8 місяців;

- 13.09.2024 Малиновським районним судом м. Одеси за ч.2 ст. 190, ч.1 ст. 361, ч.1 ст. 200 КК України, на підставі ч.1 ст. 70, ч.1 ст. 71 КК Україна до покарання у виді 4 років позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 369 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , 16.05.2024 приблизно об 13 годині 40 хвилин, перебуваючи у камерному приміщенні №310 Державної установи «Одеський слідчий ізолятор», розташованого на другому поверсі першого режимного корпусу Державної установи «Одеський слідчий ізолятор», який знаходиться за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 11, усвідомлюючи, що ОСОБА_5 є службовою особою, представником влади і знаходиться при виконанні службових обов`язків, до яких зокрема входять огляд і обшук засуджених та осіб, узятих під варту, їх речей, вилучення заборонених для використання в слідчих ізоляторах речей та документів, розуміючи незаконність своїх дій та достовірно знаючи про кримінальну відповідальність за надання неправомірної вигоди службовій особі, не звертаючи уваги на неодноразові попередження про кримінальну відповідальність за висловлення пропозиції надання неправомірної вигоди службовій особі, у ході спілкування, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своєї пропозиції, неодноразово висловлював ОСОБА_5 пряму словесну пропозицію надати йому неправомірну вигоду у розмірі 11000 (одинадцять) тисяч гривень за не вилучення в ході обшуку мобільного телефону та повернення його ОСОБА_4 , від якої ОСОБА_5 відмовився та повідомив про даний факт територіальний орган поліції та безпосереднього керівника.

Кримінальна відповідальність за вчинений злочин, передбачена ч.1 ст.369 КК України, а саме за пропозицію службовій особі надати їй неправомірну вигоду за невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.369 КК України, визнав повністю, обставини, викладені в обвинувальному акті підтвердив та пояснив, що дійсно висловлював співробітнику Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» ОСОБА_5 пропозицію надання неправомірної вигоди у розмірі 11000 (одинадцять) тисяч гривень за повернення вилученого у нього мобільного телефону, у кабінеті 310 Державної установи «Одеський слідчий ізолятор». У вчиненому щиро кається.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд, враховуючи позицію обвинуваченого щодо вчиненого злочину, за згодою учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, оскільки учасники кримінального провадження вважають, що фактичні обставини провадження підтверджені доказами, що знаходяться у матеріалах провадження та не потребують дослідження під час судового розгляду, суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, так само визнає фактичні обставини провадження доведеними. Тому суд, за згодою учасників судового провадження вважає доцільним обмежитись дослідженням доказів, а саме допитом обвинуваченого, дослідженням даних, які характеризують його особу та обставин, що мають значення для визначення міри покарання та стосовно речових доказів.

При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, стосовно характеристики особи обвинуваченого, суд приходить до висновку, що подія кримінального правопорушення мала місце, вина обвинуваченого доведена повністю та його дії вірно кваліфіковані за ч.1 ст.369 КК України, як пропозиція службовій особі надати їй неправомірну вигоду за невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена у справі «Езе і Коннорс проти Сполученого Королівства» від 09 жовтня 2003 року, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Згідно зі ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, інкриміноване обвинуваченому відноситься до категорії нетяжкого злочину.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 суд, відповідно до ст. 66 КК України, враховує обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, який щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв у розкритті кримінального правопорушення, вину визнав повністю, дав правдиві свідчення.

Відповідно до ст.67 КК України обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, є рецидив кримінальних правопорушень.

Щодо особи обвинуваченого, то він раніше неодноразово судимий, не працює, на обліку у лікаря-психіатра, лікаря-нарколога не перебуває.

Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, його мету та мотиви, наведені вище, сукупність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого, його поведінку після вчинення злочину, а також, що він зрозумів та усвідомив протиправність своєї поведінки, суд, з урахуванням думки сторони обвинувачення, сторони захисту, обвинуваченого, вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у межах санкції ч.1 ст.369 КК України у виді позбавлення волі.

Крім того, суд вважає необхідним призначити покарання з урахуванням вимог ст. 70 КК України, оскільки ОСОБА_4 вчинив дане кримінальні правопорушення до винесення попереднього вироку Малиновського районного суду м. Одеси, яким останній засуджений за ч.2 ст. 190, ч.1 ст. 361, ч.1 ст. 200, ч.1 ст. 70, ч.1 ст. 71 КК України, до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, частково приєднавши до призначеного покарання, покарання за попереднім вироком, та остаточно визначити покарання за сукупністю кримінальних правопорушень за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК України.

Долю речових доказів суд вважає за необхідне вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Запобіжний захід у справі не обирався.

Керуючись ст.368,370,374,381,382 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 369 КК України і призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком 2 (два) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України визначити ОСОБА_4 за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, частково приєднати покарання за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 13.09.2024 року, остаточно до відбуття ОСОБА_4 призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1 місяць.

Строк відбування призначеного покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту приведення даного вироку до виконання.

В строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , остаточно призначеним за сукупністю кримінальних правопорушень, зарахувати покарання, відбуте частково за попереднім вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 13.09.2024 року.

Заходи забезпечення кримінального провадження, у т.ч. запобіжний захід, у даному кримінальному провадженні не обиралися.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подачі апеляційної скарги, яка може бути подана до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, а особою, що перебуває під вартою, - з дня отримання його копії.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 3 ст. 349 КПК України.

Суддя ОСОБА_1