Справа №589/5944/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1294/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 14 червня 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно якої, останній просить вирок суду скасувати та повернути справу до суду на новий судовий розгляд.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання призначеного за даним вироком невідбутої частини покарання за вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 12 вересня 2022 року, а саме, 01 місяця позбавлення волі, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання в виді позбавлення волі на строк 05 років та 01 місяць.

Строк покарання рахувати з дня затримання ОСОБА_7 на виконання вироку суду.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 не обрано.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 717 гривень.

Скасовано арешт мобільного телефону «РОСО» моделі «С40» у корпусі зеленого кольору та вважати його повернутим потерпілій.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 зазначає про те, що судом не перевірені всі обставини справи, оскільки під час судового засідання він пояснив, що мобільний телефон знайшов біля під`їзду будинку за місцем мешкання дружини. Відповідно, в його діях відсутній складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Окрім цього, під час проведення досудового розслідування допущено ряд порушень вимог кримінального процесуального Закону України. Так, обвинувачений будучи в статусі підозрюваного був позбавлений права на захист, так як органом досудового розслідування не було забезпечено його адвокатом. Також долучений висновок експерта не відповідає ринковій цині знайденого телефону, та перевищує вартість нового телефону даної моделі.

Згідно з вироком суду першої інстанції, 31 травня 2023 року близько 20 год. 00 хв., ОСОБА_7 перебуваючи у дворі буд. 17 по вул. Робоча в м. Шостка Сумської області, побачив на землі біля під`їзду № 5 вищевказаного будинку мобільний телефон марки «РОСО», який знаходився без нагляду. Вищевказаний мобільний телефон ОСОБА_7 вирішив викрасти.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_7 , підняв зі землі вказаний телефон марки «РОСО» та приніс його до квартири своєї співмешканки за адресою: АДРЕСА_3 . Перебуваючи у вищевказаній квартирі, маючи умисел на таємне, з корисливих мотивів викрадення чужого майна, переслідуючи мету незаконного збагачення, діючи повторно, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, таємно від оточуючих, маючи реальну можливість ідентифікувати власника та вчинити дії щодо повернення чужого майна, діючи з корисливих міркувань цього не зробив та витягнув з телефону сім картку мобільного оператора «ВФ Україна», яку в подальшому викинув, а телефон очистив до заводських налаштувань та розпорядився ним на власний розсуд. Таким чином, ОСОБА_7 викрав майно, що належить потерпілій ОСОБА_8 , спричинивши останній матеріальну шкоду на загальну суму 4524 грн.

Дії ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Заслухавши доповідь головуючого судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, яка просила вимоги апеляційної скарги задовольнити частково, вирок скувати призначити новий розгляд кримінального провадження та продовжити відносно обвинуваченого строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Обов`язковою умовою застосування такого порядку судового розгляду є повне визнання всіма учасниками судового провадження як події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватості обвинуваченого у його вчиненні за обставин, викладених в обвинувальному акті, що згідно з ч. 1ст.91 КПК України входить до предмету доказування у кримінальному проваджені.

У разі, якщо будь-яка з наведених обставин заперечується учасниками судового провадження, докази мають досліджуватися судом у загальному порядку, а спрощена процедура, передбачена ч. 3ст. 349 КПК України, застосована бути не може.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року в справі № 521/11693/16-к, щодо застосування ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак ця норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені ст. 91 КПК України. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК України лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з технічного запису судового засідання, під час розгляду справи в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 не визнав обставини викрадення телефону потерпілої ОСОБА_8 , пояснивши суду, що знайшов вказане майно біля під`їзду будинку, де проживає його співмешканка. Стверджував, що не викрадав телефон марки «POCO», умислу такого не мав, та не знав, кому він належить.

Прокурор та суд, не зважаючи на надані обвинуваченим пояснення щодо обставин подій, які відбулися 31 травня 2023 року близько 20 год. 00 хв. у дворі будинку АДРЕСА_4 , посилались виключно на відомості зазначені в обвинувальному акті.

Таким чином, суд першої інстанції викладаючи обставини кримінального провадження та розглядаючи кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, не врахував позицію обвинуваченого щодо обставин подій, не надав оцінку показам останнього в частині не визнання його вини та не спростував пояснення обвинуваченого щодо відсутності в його діях ознак злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, так як останній наполягав на тому, що телефон це знахідка.

Окрім цього, колегія суддів зауважує про те, що відповідно до норм кримінального процесуального Закону України, суд зобов`язаний з`ясувати, чи правильно сторони розуміють зміст усіх зазначених обставин, переконатися, що визнання їх є добровільним, та роз`яснити сторонам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як вбачається з дослідженого звукозапису судового засідання, проведеного під час розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України, суд першої інстанції не роз`яснив останньому порядок розгляду кримінального провадження в порядку ст. 349 КПК України та наслідки такого розгляду для нього.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_7 є юридично не обізнаною особою, не користувався послугами захисника. Судом першої інстанції в порушення вимог ч. 3 ст. 349 КПК України не з`ясовано, чи вірно розуміє обвинувачений зміст цих обставин, зокрема в чому полягає зміст позбавлення прав на оскарження обставин, які ніким не оспорюються, чи добровільна згода обвинуваченого на такий розгляд справи та чи добровільна його позиція щодо вчиненого злочину.

Таким чином, недотримання судом вимог ст. 349 КПК України призвело до однобічності та неповноти судового слідства, не дослідження таких обставин, з`ясування яких може мати суттєве значення для правильного і всебічного розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 .

З огляду на вказане, висновок суду про доведеність вини особи без належного аналізу інших доказів, наявних у матеріалах кримінального провадження є передчасним.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому вирок суду першої інстанції, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України та ст. 415 КПК України підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 415КПК України призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, апеляційний суд не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Щодо клопотання прокурора про продовження відносно ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, то таке клопотання задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.

Так, відповідно до вимог ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 КПК України, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Як вбачається зі матеріалів справи, суд першої інстанції ухвалюючи вирок відносно ОСОБА_7 із призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 05 років, запобіжний захід щодо останнього не обирав.

Проте, відповідно до листа начальника ДУ «Сумський слідчий ізолятор» ОСОБА_9 № 14/10-6491 від 06 вересня 2024 року, ОСОБА_7 з 28 серпня 2024 року направлений для відбування покарання в ДУ «Стрижавська виправна колонія (№ 81)», до набрання вироку законної сили.

Отже, на час розгляду апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_7 фактично відбуває покарання в державній установи «Стрижавська виправна колонія (№81) та жодного виду запобіжного заходу відносно останнього, судом першої інстанції не було застосовано.

Таким чином, відсутні законні підстави для задоволення клопотання прокурора про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який не був застосований щодо останнього.

Також колегія суддів не вбачає підстав і обирати ОСОБА_7 будь який запобіжний захід, оскільки порушень процесуальної поведінки обвинуваченого під час судового розгляду в суді першої інстанції не встановлено.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів зауважує про те, що при новому розгляді суду першої інстанції необхідно, неухильно дотримуючись вимог кримінального процесуального закону України, всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини кримінального провадження, проаналізувати зібрані докази в їх сукупності, дати їм належну правову оцінку та прийняти у кримінальному провадженні законне і обґрунтоване рішення, мотивувавши його належним чином.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 412, 415, 418, 419 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , задовольнити.

Вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 14 червня 2024 року відносно ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Відмовити прокурору в задоволенні клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4