Справа № 743/523/23
Провадження № 1-кп/737/13/24
УХВАЛА

26 грудня 2024 року с-ще Куликівка

Куликівський районний суд Чернігівської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 в режимі відеоконференції,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 в режимі відеоконференції,

потерпілої ОСОБА_6 в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Куликівка кримінальне провадження № 0000270 за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України

ВСТАНОВИВ:

На стадії судового розгляду в Куликівському районному суді Чернігівської області перебуває кримінальне провадження за № 0000270 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

26.12.2024 до суду надійшло клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_4 .

В судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання, зазначив, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати, а більш м`які запобіжні заходи не забезпечать запобігання неведеним ризикам.

Потерпіла ОСОБА_6 підтримала клопотаня прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечив проти задоволення даного клопотання, просив змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт. Зазначив, що ризик впливу на свідків вже не існує, оскільки свідки допитані.

Захисник ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, вважаючи його необґрунтованим, підтримав позицію обвинуваченого з даного питання. Зазначив, що якщо і існують якісь ризики, то вони мінімальні, оскільки вже досліджено всі матеріали справи та допитано свідків. Просив змінити запобіжний захід ОСОБА_4 на інший, більш м`який.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи сторони обвинувачення, потерпілої та сторони захисту, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо слідчий, прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Чернігова від 24.01.2023 ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався.

При обранні запобіжного заходу ОСОБА_4 суд враховував обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 115 КК України; вік та стан здоров`я обвинуваченого, що не перешкоджає застосуванню до нього такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

На сьогодні дане провадження знаходиться на розгляді в суді на стадії дослідження доказів, тому ризики незаконного впливу на свідків, потерпілу зберігаються, оскільки не зважаючи на те, що свідки в судовому засіданні вже допитані, не виключається можливість подання сторонами кримінального провадження клопотань про їх повторний допит. Крім того, вчинення відповідного кримінального правопорушення пов`язана із насильством, тому не виключається можливість його повторного застосування за певних умов.

Відповідно до ст. 12 КК України злочин, який інкримінується обвинуваченому відноситься до категорії особливо тяжких, за який передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років (за ч. 1 ст. 115 КК України), відповідно тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, пов`язана з ризиком переховування від суду, а тому жоден із більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі і домашній арешт не буде достатнім для запобігання вищезазначеним ризикам.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

В клопотанні про продовження строку тримання під вартою вказано, що ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення наразі продовжують існувати.

Оцінюючи наявність вказаних ризиків суд вважає, що вони на цей час не зменшилися, є реальними та продовжують існувати, враховуючи зміст пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення, а також його тяжкість, характер та обставини протиправних дій, в яких він обвинувачуються.

Питання щодо продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд вирішує у кожному конкретному випадку з дотриманням вимог ст.ст. 177, 178 КПК України шляхом оцінки в сукупності всіх обставин, конкретних аргументів, прав та свобод людини, ризиків та наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, за наявності ознак того, що цього вимагаються істинні вимоги суспільного інтересу, які в даному випадку переважають правило поваги до особистої свободи обвинуваченого.

В даному кримінальному провадженні суспільний інтерес полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, оскільки інкриміноване кримінальне правопорушення відноситься до категорії злочинів проти життя та здоров`я особи, що відповідно до ст. 3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю в Україні.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину під час воєнного стану з застосуванням вогнепальної зброї. За таких обставин тяжкість, характер та обставини протиправних дій, в яких він обвинувачуються свідчать про суспільну небезпеку обвинуваченого та є визначальними при вирішенні питання щодо дії запобіжного заходу.

Вирішуючи питання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує положення статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якою обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, та те, що запобіжний захід може бути змінений, якщо суттєво змінилися обставини, які були взяті до уваги при обранні запобіжного заходу, або ж виникли нові обставини після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу про які не було відомо на час прийняття рішення, а також, що продовження строку тримання під вартою можливе тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості, рішення ЄСПЛ у справах "Белевитський проти росії" від 01 березня 2007 року, "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року та враховує дані про особу обвинуваченого, обставини у справі, в тому числі характер протиправного діяння, яке інкримінуються обвинуваченому, обгрунтованість звинувачень, можливості перешкодити інтересам правосуддя, зокрема, ухиленню від суду, вплив на свідків, потерпілу, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Судом враховано дані, що характеризують особу обвинуваченого, його вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, наявність родини та утриманців, відсутність судимостей, однак наявність цих обставин не виключає та не мінімізує до маловірогідності ймовірність настання ризиків переховування від суду та впливу на свідків.

Застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою буде недостатнім для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та для запобігання встановлених ризиків. Ця позиція суду обґрунтовується сукупністю усіх без винятку обставин, наведених вище, з урахуванням відомостей про особу обвинуваченого.

З урахуванням викладеного, обставин вчинення правопорушення, даних про особу обвинуваченого, також враховуючи, що обставини, які слугували підставою для встановлення запобіжного заходу до цього часу не змінилися, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки встановлені ризики не зменшилися та жоден із більш м`яких запобіжних заходів не достатній для їх запобігання.

Судом враховано аргументи, які висловлювалися стороною захисту, проте, в даному конкретному випадку суд приходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог суспільного інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень по справі, тому не є наразі достатніми підставами для відмови у задоволенні даного клопотання прокурора чи для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Згідно з ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів.

Враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, вчиненого із застосуванням насильства та яке спричинило загибель людини, суд вважає за доцільне не застосовувати до нього альтернативний запобіжний захід у виді застави, що узгоджується з вимогами ч. 4 ст. 183 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 177, 178, 183, 197, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 23 лютого 2025 року включно з утриманням в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор».

Копію ухвали направити сторонам кримінального провадження та на адресу ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1