ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/2917/25 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Апеляційне провадження № 11-сс/818/463/25 Доповідач ОСОБА_2
Категорія арешт майна
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю представника

власника майна ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харків в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 19 березня 2025 року, якою задоволено клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова Харківської області ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000028 від 05 лютого 2025 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.289 КК України, -

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Слідчим відділом ХРУП №3 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 05.02.2025 року до ЄРДР за № 0000028 , за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на підставі заяви ОСОБА_9 від 05.02.2025 року, відповідно до якої ОСОБА_10 незаконно заволодів автомобілем LEXUS GX 460, д.н. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_11 та який було передано ОСОБА_10 19.09.2024 року для реалізації. До цього часу автомобіль заявнику не повернуто, грошові кошти не відшкодовано.

14.02.2025 року у період часу з 20 год 30 хв до 21 год 30 хвилин старшим слідчим СВ ЧРУП ГУНП в Черкаській області за адресою: м. Черкаси, БП с. Руська Поляна було проведено огляд місця події, під час якого було вилучено транспортний засіб-автомобіль марки «Lexus» моделі «GX 460» д.н.з. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , який поміщено до с/п CRI 1192232 та ключ від вилученого ТЗ, який упаковано до с/п CRI 1192229.

Постановою слідчого СВ ХРУП №3 ГУНП в Харківській області від 14.02.2025 року вилучений транспортний засіб визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000028 від 05.02.2025 року.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником транспортного засобу-автомобілю марки «Lexus» моделі «GX 460» д.н.з. НОМЕР_2 є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

17.02.2025 року прокурор Шевченківської окружної прокуратури м.Харкова звернувся до суду з клопотанням про арешт майна, в якому просив накласти арешт на транспортний засіб-автомобіль марки «Lexus» моделі «GX 460» д.н.з. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , який поміщено до с/п CRI 1192232 та ключ від вилученого ТЗ, який упаковано до с/п CRI 1192229, шляхом заборони його користування, розпорядження та відчуження.

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що метою накладання арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів, що передбачено п.1 ч.2 ст.170 КПК України, з метою недопущення приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі цих доказів, оскільки незастосування такого заходу призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, а також автомобіль визнаний речовим доказом та може сприяти розкриттю кримінального правопорушення та притягненню винних осіб до кримінальної відповідальності, а також має значення для встановлення істини під час досудового розслідування.

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 19 березня 2025 року клопотання прокурора про арешт майна задоволено.

Суд вирішив накласти арешт на автомобіль марки «Lexus» моделі «GX 460» д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_7 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , який поміщено до с/п CRI 1192232 та ключ від вилученого ТЗ, який упаковано до с/п CRI 1192229.

Автомобіль марки «Lexus» моделі «GX 460» д.н.з. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та ключ від вилученого ТЗ вирішено передати на відповідальне зберігання потерпілому у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , заборонивши останньому користування, розпорядження та відчуження вказаним майном.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі представник власника майна просить ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_7 є добросовісним набувачем, придбав автомобіль у м.Києві 11.10.2024 року. Про угон автомобіля було заявлено 05.02.2025 року, тобто через 4 місяці після того, як ОСОБА_7 придбав цей автомобіль. На переконання представника власника майна, сповіщення поліції власником про незаконне заволодіння його автомобілем, який раніше був добровільно переданий іншій особі, є завідомо неправдивим повідомленням про злочин, а тому накладення арешту на автомобіль в межах кримінального провадження суперечить дійсним цілям КПК України.

Вказує, що автомобіль було передано на зберігання колишньому власнику майна, який проживає у м.Харкові, який в порівнянні з м. Кропивницький знаходиться набагато ближче до лінії фронту та частіше обстрілюється військами рф

Позиції учасників судового провадження

Прокурор та власник майна в судове засідання не з`явились були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливим проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутності прокурора у кримінальному провадженні та власника майна, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна на підтримання вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Згідно положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі "Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до положень ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Задовольняючи клопотання прокурора, слідчий суддя врахував обставини, зазначені у клопотанні та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні та в межах якого подано клопотання, виходив з того, що прокурором доведено, що майномістить відомості, які мають значення для забезпечення даного кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

При постановленні ухвали слідчим суддею, у відповідності до вимог КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, зокрема відповідність майна критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а також доведеність мети застосування арешту майна, а саме збереження речових доказів, розумність та співрозмірність обмеження права власності, необхідність виконання завдань у даному кримінальному провадженні, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Метою накладення арешту у поданому клопотанні орган досудового розслідування зазначив забезпечення збереження речових доказів.

Статтею 100 КПК України передбачено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним ч.1 ст. 98 КПК України.

Отже, з огляду на положення ч.2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Колегія суддів також звертає увагу, що арешт майна з підстав передбачених ч.2,3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Колегія суддів вважає, що на цьому етапі кримінального провадження достатньою мірою підтверджується наявність необхідності розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України.

Матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність автомобіля ознакам речових доказів, оскільки він з огляду на дані кримінального провадження та його специфіки може містити інформацію щодо обставин вчинення злочину, яке має значення для цього кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування, а також необхідні для проведення судових експертиз, висновки яких є релевантними в таких кримінальних правопорушеннях.

На переконання колегії суддів, вимоги клопотання на цьому етапі досудового розслідування виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Вилучене майно повинне бути досліджене під час досудового розслідування і може бути доказом по справі, зокрема для встановлення всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, а також необхідністю отримання висновків відповідних спеціалістів на підтвердження або спростування факту, які слугуватимуть встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення наявних ризиків та негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна в цьому кримінальному провадженні, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав щодо арешту автомобіля «саме у визначений спосіб, враховуючи можливість використання його як доказу у цьому кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

З матеріалів провадження вбачається, що Слідчим відділом ХРУП №3 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 05.02.2025 року до ЄРДР за № 0000028 , за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України,тобто за фактом незаконного заволодіння автомобілем «Lexus» моделі «GX 460» сірого кольору VIN НОМЕР_4 .

А відтак, вказаний транспортний засіб має певний зв`язок з розслідуваним кримінальним правопорушенням (фактично є об`єктом злочину) та зберіг на собі сліди кримінального правопорушення.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта з приводу того, що ОСОБА_7 є добросовісним набувачем, а тому на думку апелянта, у слідчого судді були відсутні підстави для задоволення клопотання прокурора, оскільки арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів, накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Твердження апелянта про те, що заява колишнього власника є завідомо неправдивим повідомленням про злочин є необґрунтованими, оскільки слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати в подальшому орган досудового розслідування або суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

Також, твердження апелянта про те, що відомості до ЄРДР внесені за невірною кваліфікацією кримінального правопорушення, що свідчить про безпідставність клопотання про арешт майна є необґрунтованими, оскільки уточнення або зміна правової кваліфікації кримінального правопорушення, що є юридичною оцінкою вчиненого правопорушення, наряду з можливими змінами фактичної сторони розслідуваного кримінального правопорушення відноситься до повноважень органу досудового розслідування і незгода представника власника майна з такими діями не свідчить про безпідставність клопотання про арешт майна.

У той же час ні заявник, ні потерпілий, ні власник майна, ні слідчий суддя не уповноважені спрямовувати хід досудового розслідування, зокрема, шляхом нав`язування слідчому та прокурору саме тієї кваліфікації кримінального правопорушення, яка є бажаною для них, чи яку вони вважають правильною.

Той факт, що кримінальне провадження № 0000028 не є закритим в порядку статті 284 КПК України, свідчить про можливість (й обов`язок сторони обвинувачення) подальшого збирання доказів у цьому провадженні, що, у свою чергу, не виключає можливості подальшого уточнення правової кваліфікації кримінального правопорушення.

Перевіряючи доводи представника власника майна про безпідставність передачі автомобіля на відповідальне зберігання потерпілому, який проживає у м.Харкові через загрозу обстрілів зі сторони рф, є також безпідставними та не свідчать про необґрунтованість ухвали слідчого судді, оскільки на даний час загроза застосування ракет, БПЛА та іншого виду зброї з боку рф, є рівнозначною на більшій частині України, а посилання захисника на активізацію противником бойових дій на Харківському напрямку є безпідставним, оскільки лінія фронту, перебуває більш ніж за 25-30 кілометрів від м. Харкова.

Крім того, задовольняючи клопотання про арешт майна та передаючи автомобіль на відповідальне зберігання ОСОБА_11 слідчим суддею було встановлено заборону щодо користування, розпорядження та відчуження ним майна, що, також свідчить про безпідставність доводів представника власника майна, про порушення прав ОСОБА_7 .

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя суду першої інстанції, накладаючи арешт на вищевказане майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати необґрунтованими.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, ані власником, ані його представниками не надано та колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційних скарг.

Колегія суддів, також враховує, що цей захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим. Разом з цим, у подальшому власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і майно йому може бути повернуто, згідно положень ст.174 КПК України.

За таких обставин, ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 19 березня 2025 року про арешт майна залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4