Провадження №1-кп/447/174/25
Справа №447/998/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.04.2025 року Миколаївський районний суд Львівської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 потерпілої ОСОБА_6 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві Львівської області кримінальне провадження внесене в ЄРДР за № 0000633 від 19.12.2024року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, розлученого, раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, курсанта навчального взводу навчальної роти 1 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.5 ст.407 КК України

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 , у порушення вимог ст. ст. 3, 27, 68 Конституції України ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, будучи військовослужбовцем Збройних Сил України запризовом під час мобілізації, 17.12.2024 о 15:00 год., перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , в ході раптово виниклого словесного конфлікту між ним та його матір`ю ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на ґрунті неприязних відносин, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, наніс кулаком правої руки один удар в область лівої частини обличчя потерпілої ОСОБА_7 , спричинивши останній навколоорбітальну гематому повік лівого ока, крововилив лівої половини чола, три синці під тілом нижньої щелепи зліва, наніс потерпілій ОСОБА_7 до восьми ударів дерев`яним руків`ям молотка по спині, спричинивши останній садно міжлопаткової ділянки; два садна по ходу грудного відділу хребта; садно під тілом лівої лопатки; два садна поясничного відділу спини; садно в ділянці нижніх ребер справа та садно лівої над клубової ділянки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, надалі продовжуючи свій умисел, штовхнув потерпілу ОСОБА_7 на підлогу, де остання впала на правий бік, спричинивши потерпілій синець правого стегна по зовнішній поверхні; два синці в ділянці правого плеча; обширний синець в ділянці тіла правої лопатки та підшкірний крововилив там же; синець під тілом правої лопатки та крововилив там же, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, після чого наступав близько трьох разів стопами своїх ніг по тулубу потерпілої ОСОБА_7 з поперемінним навантаженням маси тіла на одну із стоп, чим спричинив своїй матеріпотерпілій ОСОБА_7 множинні переломи ребер справа - з 4-го по 9-е з розташуванням по навколо-хребтовій та лопатковій лінії; переломи ребер зліва, з 5- го по 10-е, по лопатковій ліній, з яких переломи 5-го-б-го ребер супроводжені зміщенням та розривом пристінкової плеври та заходженням відламків у плевральну порожнину та які в сукупності відносяться до тяжкого тілесного ушкодження та перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілої ОСОБА_7 19.12.2024 за місцем її проживання по АДРЕСА_1 .

Таким чином, ОСОБА_4 заподіяв умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілої, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України.

Крім цього, ОСОБА_4 призваний до лав Збройних Сил України ІНФОРМАЦІЯ_3 на військову службу за призовом під час мобілізації та наказом командира військової частини НОМЕР_1 №45 від 13 лютого 2024 рокупризначений на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти 1 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини. ОСОБА_4 у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, не маючи наміру назавжди ухилитись від проходження військової служби, в умовах воєнного стану, 04.03.2024, близько 08:00 год., самовільно залишив наметове містечко № НОМЕР_2 « ІНФОРМАЦІЯ_4 » військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та проводив службовий час на власний розсуд, не пов`язаний із проходженням військової служби та обов`язки військової служби не виконував до 20.12.2024, тобто до моменту застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою ухвалою слідчого судді Миколаївського районного суду Львівської області

Таким чином, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем,в умовах воєнного стану, самовільно залишив військову частину тривалістю понад три доби, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України.

В пред`явлених обвинуваченнях за ч.2 ст.121, ч.5 ст.407 КК України обвинувачений ОСОБА_4 винним себе визнав повністю, розкаявся у скоєному, при призначені міри покарання просив застосувати ст.69 КК України.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 просила обвинуваченого ОСОБА_4 суворо не карати.

Суд, вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.5 ст.407 КК України.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому органом досудового слідства кримінальних правопорушеннях та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини кримінального провадження і судом встановлено, що учасники судового провадження, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви у добровільності їх позицій, роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися.

При обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, являється військослужбовцем, за місцем проживання характеризується типово, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, однак в період інкримінованих правопорушень виявляв ознаки психічного розладу у формі емоційно-нестійкого розладу особистості, імпульсивний тип, однак усвідомлював свої дії та міг ними керувати, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, як обставини, які пом`якшують покарання, обставин, які обтяжують покарання вчинення кримінального правопорушення щодо особи,з якою винний перебуває у сімейних відносинах, тому вважає, що покарання ОСОБА_4 слід обрати в межах санкцій статтей ч.2 ст.121, ч.5 ст.407 КК України за якими він обвинувачується, на підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, та визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі.

Підстав для застосування до ОСОБА_4 ст. 69 КК України суд не вбачає, виходячи з наступного. Однією з обов`язкових умов для застосування до винної особи положень ст.69 КК України є наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання.

Проте, приписи ст.69 КК України про призначення винній особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виключних випадках. Підставами для застосування цієї статті є встановлення не лише наявності кількох пом`якшуючих обставин, а й того факту, що їх наявність істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Тобто, для застосування положень ст.69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження.

Отже наявність щирого каяття та активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, не призвели до істотного зниження ступеня тяжкості вчиненого діяння, оскільки у обвинуваченого ОСОБА_4 наявні обтяжуючі обставини: вчинення кримінального правопорушення щодо особи з якою він перебував у сімейних відносинах.

З врахуванням викладеного, наведені судом обставини виключають застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 ст.69 КК України, яка передбачає призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу залишити без змін тримання під вартою.

Строк відбування покарання рахувати з 20.12.2024року, тобто з моменту обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.370, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.5 ст.407 КК України та призначити йому покарання

за ч.2 ст.121 КК України у виді7 (семи ) років позбавлення волі,

за ч.5 ст.407 КК України у виді 5 (п`яти ) років позбавлення волі

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити покарання -7 (сім) років позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу залишити без змін тримання під вартою.

Строку відбування покарання рахувати з 20.12.2024 року.

Речові докази у кримінальному провадженні: молоток із дерев`яним руків`ям зі слідами РБК, металеву палицю,обмотану ізоляційною стрічкою, вирізку із килима із слідами РБК, вирізку із наволочки зі слідами РБК, вирізку із дивана зі слідами РБК, вирізку із спального мішка зі слідами РБК, змиви РБК із підвіконня вікна; лосини чорного кольору, футболку жовтого кольору зі слідами РБК, кофту зеленого кольору зі слідами РБК, бюстгальтер сіро рожевого кольору, шкарпетки - знищити.

Ухвалу слідчого суду Миколаївського районного суду Львівської області від 20.12.2024року №447/3612/24 про арешт майна скасувати.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1