Справа № 215/7276/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року м. Кривий Ріг

Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника засудженого ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №2 Тернівського районного суду міста Кривого Рогу клопотання про усунення сумнівів та протиріч, які виникли при виконанні вироку суду засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жовте П`ятихатського району Дніпропетровської області, із середньою спеціальною освітою, громадянина України, засудженого 14.11.2000 року Дніпропетровським обласним судом за п. п. "б", "г", "з" ст. 93, ч. 2 ст. 17 п.п. ст. "б", "г", "з" ст. 93, ч. 1 ст. 145 КК України (1960 року), постановою Староміського районного суду м. Вінниці від 22.10.2010 виключено ч. 1 ст. 145 КК України (1960 року ) з вироку Дніпропетровського обласного суду від 14.11.2000, до покарання у виді довічного позбавлення волі, та приведення покарання у відповідність до норм закону, який діяв в період між скоєнням злочинів та ухваленням вироку, шляхом заміни йому покарання у виді довічного позбавлення волі позбавленням волі на певний строк, обмежившись відбутим покаранням та звільнення від відбування покарання,

ВСТАНОВИВ:

До Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшло клопотання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_5 про усунення сумнівів та протиріч, які виникли при виконанні вироку суду, та приведення покарання у відповідність до норм закону, який діяв в період між скоєнням злочинів та ухваленням вироку.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 підтримав клопотання з наведених у ньому підстав та просить клопотання задовольнити. Крім того пояснив, що покарання відбуває більше двадцяти шести років. Вважає, що згідно діючого на час його засудження законодавства, він не міг бути засудженим до покарання у виді довічного позбавлення волі. Зокрема послався на положення ст. 5 КК України, якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовую кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи. Оскільки після визнання Конституційним Судом України 29.12.1999 року неконституційною норму ст. 24 Кримінального кодексу України, яка передбачала покарання у виді смертної кари, максимальним покаранням за вчинений ним злочин було позбавлення волі строком на 15 років, а тому відповідно до дії «проміжного закону» йому не могло бути призначене покарання більш ніж на 15 років позбавлення волі. Посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 26.01.2011 № 1-рп/2011, Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод, практику Європейського Суду з прав людини, просить суд усунути сумніви і протиріччя, які виникли під час виконання вироку Дніпропетровського обласного суду від 14.11.2000 в частині призначеного покарання шляхом заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років, обмежившись відбутим покаранням, звільнити від подальшого відбування покарання.

Захисник ОСОБА_4 підтримав клопотання з наведених у ньому підстав та, посилаючись на Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод, практику Європейського Суду з прав людини, просив клопотання задовольнити.

Прокурор заперечив проти задоволення клопотання засудженого, оскільки на час засудження ОСОБА_5 закон передбачав покарання у виді довічного позбавлення волі, тому підстав для задоволення клопотання немає.

Суд, дослідивши матеріали клопотання, судові рішення постановлені щодо засудженого, заслухавши думку учасників судового розгляду, дійшов таких висновків.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 14.11.2000 року засуджений Дніпропетровським обласним судом за п. п. "б", "г", "з" ст. 93, ч. 2 ст. 17 п.п. ст. "б", "г", "з" ст. 93, ч. 1 ст. 145 КК України (1960 року) до покарання у виді довічного позбавлення волі. Ухвалою Верховного Суду України від 16.01.2001 вирок Дніпропетровського обласного суду від 14.11.2000 залишено без змін. Постановою Староміського районного суду м. Вінниці від 22.10.2010 виключено ч. 1 ст. 145 КК України (1960 року ) з вироку Дніпропетровського обласного суду від 14.11.2000. Ухвалою Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 03.12.2018 зараховано строк попереднього ув`язнення у строк відбутого покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 22.11.1999 по 15.01.2001 включно.

З матеріалів справи вбачається, що вирок Дніпропетровського обласного суду від 14.11.2000 набрав законної сили 16 січня 2001 року та звернутий до виконання.

На даний час засуджений відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Державній установі "Криворізька установа виконання покарань №3".

Суд зазначає, що 22.02.2000 внесено зміни до Кримінального кодексу України (в редакції 1960 року), Кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України, зокрема статтю 24 Кримінального кодексу України, яка передбачала покарання у виді смертної кари - виключено, та доповнено статтею 25-2 України, згідно якої найсуворішою мірою покарання у виді довічного позбавлення волі.

При цьому, новий вид кримінального покарання у виді довічного позбавлення волі - є менш суворим видом покарання порівняно із смертною карою, оскільки при застосуванні довічного позбавлення волі забезпечується невід`ємне право на життя людини, яка вчинила особливо тяжкий злочин, та забезпечується можливість мати соціальні зв`язки у межах, визначених законом.

З дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 29.12.1999 року N 11-рп/99 (справа про смертну кару) і до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України» від 22.02.2000 року № 1483-ІІІ, яким введений новий вид покарання - довічне позбавлення волі, існував проміжок часу, протягом якого Верховна Рада України приймала рішення щодо внесення змін до Кримінального кодексу України 1960 року, стосовно заміни смертної кари іншим видом покарання - довічним позбавленням волі. Цей проміжок був обумовлений неодночасною втратою чинності положень Кримінального кодексу України 1960 року щодо смертної кари і набранням чинності Законом №1483-ІІІ стосовно встановлення нового виду покарання.

Разом з тим, наявність зазначеного проміжку часу не означає, що існуючі на той час відповідні санкції статей Кримінального кодексу України 1960 року втратили альтернативний характер та передбачали покарання лише у виді позбавлення волі на максимальний строк до п`ятнадцяти років.

Кримінальний кодекс України 1960 року встановлював безальтернативну санкцію - позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років - за умисне вбивство без обтяжуючих обставин (стаття 94).

Проте законодавець не визнавав таке саме покарання співмірним з покаранням за умисне вбивство за обтяжуючих обставин, оскільки вважав, що за вчинення таких злочинів мала існувати можливість призначення судами і більш суворого кримінального покарання (стаття 93 КК України 1960 року).

В Рішенні Конституційний Суд України, зокрема, зазначає, що альтернативний характер санкцій статей Кодексу 1960 року, які передбачали покарання за особливо тяжкі злочини, не давав підстав для призначення судами іншого покарання замість смертної кари до моменту її заміни Верховною Радою України на довічне позбавлення волі, оскільки це порушувало принцип співмірності тяжкості злочину і покарання за його вчинення, не відповідало принципу справедливості в кримінальному праві.

Як зазначив Конституційний Суд України про зворотну дію кримінального закону в часі, «зіставлення положень статей 8, 58, 92, 152, пункту 1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України та статті 6 Кодексу дає підстави дійти висновку, що виключно кримінальними законами України визначаються діяння, які є злочинами, та встановлюється відповідальність за їх вчинення. Відповідно і зворотна дія в часі реалізується через кримінальні закони у випадках, коли вони скасовують або пом`якшують відповідальність особи.

Положення Кримінального кодексу України 1960 року зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України» від 22 лютого 2000 року № 1483-111, якими смертну кару як вид кримінального покарання було замінено довічним позбавленням волі, треба розуміти як такі, що пом`якшують кримінальну відповідальність особи і мають зворотню дію в часі, тобто поширюються на осіб, які вчинили особливо тяжкі злочини, передбачені Кримінальним кодексом України 1960 року, до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Кримінального, кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України», у тому числі на осіб, засуджених до смертної кари, вироки щодо яких на час набрання чинності цим законом не було виконано.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.01.2011 року № 1-рп/2011 року (справа про заміну смертної кари довічним позбавленням волі) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (рішення у справі "Скоппола проти Італії" від 17 вересня 2009 року, заява №10249/03).

Враховуючи вище зазначене, суд вважає, що рішення Конституційного Суду України від 29.12.1999 року N 11-рп/99 (справа про смертну кару), яким визнано неконституційною смертну кару в України, не є новим законом, що пом`якшив кримінальну відповідальність осіб за вчинення особливо тяжких злочинів.

Таким чином, оскільки довічне позбавлення волі є менш суворим видом покарання, ніж смертна кара, яка була передбачена КК України в редакції 1960 року на час вчинення засудженим особливо тяжкого злочину, то положення КК України в редакції 1960 року зі змінами, внесеними Законом №1483, є такими, що пом`якшують кримінальну відповідальність та покращують його правове становище, мають зворотну дію в часі, тобто поширюються і на засудженого, який вчинив особливо тяжкий злочин, відповідальність за який передбачена КК України в редакції 1960 року до набрання чинності зазначеним законом.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визнав, що заміна судами смертної кари на довічне позбавлення волі, встановлене новим кримінальним законом, а не на позбавлення волі строком на п`ятнадцять років, що як альтернативне смертній карі покарання було передбачено законом під час вчинення злочинів, не є порушенням статті 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (рішення у справах «Алакрам Хумматов проти Азербайджану» від 13 грудня 2007 року, заява № 39458/02).

Суд зазначає, що Кримінальний кодекс України 2001 року визначає два види покарання у виді позбавлення волі: позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.

Крім того, суд зазначає, що п. 14 частини 1 ст. 537 КПК України встановлено, що суд під час виконання вироків має право вирішувати питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироків.

Водночас, аналіз норм кримінального законодавства, Рішення Конституційного Суду України від 26.01.2011 року № 1-рп/2011 року (справа про заміну смертної кари довічним позбавленням волі), практики Європейського суду з прав людини та матеріалів справи дає суду підстави стверджувати про відсутність будь-яких сумнівів та протиріч при виконанні вироку Дніпропетровського обласного суду від 14.11.2000 року, яким ОСОБА_5 засуджено до довічного позбавлення волі.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про усунення сумнівів та протиріч, які виникли при виконанні вироку суду, та приведення покарання у відповідність до норм закону, який діяв в період між скоєнням злочинів та ухваленням вироку, слід відмовити.

Керуючись статтями 369 - 372, 376, 392 395, 532, 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про усунення сумнівів та протиріч, які виникли при виконанні вироку Дніпропетровського обласного суду від 14.11.2000, та приведення покарання у відповідність до норм закону, який діяв в період між скоєнням злочинів та ухваленням вироку, шляхом заміни йому покарання у виді довічного позбавлення волі позбавленням волі на певний строк, обмежившись відбутим покаранням та звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали проголошено 23 січня 2025 року о 15 годині 13 хвилин.

Суддя