Справа № 127/6907/24
Провадження №11-кп/801/233/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

зі секретарем судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 04.11.2024 року про відмову у задоволенні подання начальника ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1» про заміну засудженому ОСОБА_6 покарання,

за участі сторін провадження:

прокурора: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8 ,.

засудженого : ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04.11.2024 року у задоволенні подання начальника ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1» про заміну засудженому ОСОБА_6 покарання відмовлено.

Засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просив скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 04.11.2024 року, прийняти нову ухвалу, якою задоволити подання начальника ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1» про заміну засудженому ОСОБА_6 покарання у виді довічного позбавлення волі покаранням у виді позбавлення волі на певний строк відповідно до ч.5 ст. 82 КК України.

Вимоги апеляційної скарги засудженого мотивовано тим, що Вінницький міський суд, на підставі довідки про заробітну плату стверджує що, ОСОБА_6 , лише у період з 01.05.2023 року по 30.04.2024 року, що не відповідає фактичним обставинам оскільки відповідно до довідки виданої ДУ «Вінницька УВП (№1)» від 19.11.2024 року за №6/15560 ОСОБА_6 працевлаштований з жовтня 2017 року та працює по теперішній час (копія додається).

Тому твердження суду про період з 01.05.2023 року по 30.04.2024 року за останнім трудовим договором (праця відбувається за різними договорами та при наявності роботи необхідної для виконання) та на підставі заробітної плати є свідченням необ`єктивного розгляду справи.

Не погоджується ОСОБА_6 з висновками суду, що не є свідченням позитивних, сталих змін у поведінці ОСОБА_6 , те, що він має чотири заохочення, а саме у 2015, 2021, 2023 та 2024 році (по одному заохоченню у кожний з наведених років), відсутність стягнень (було лише одне стягнення у виді догани і те погашене

Вважає, що на даний момент існують беззаперечні та переконливі докази готовності засудженого до самокерованої право слухняної поведінки, які свідчать про те, що засуджений став на шлях виправлення, однак суд не з`ясував у представника адміністрації ДУ «Вінницька УВП (№1)», чому мають місце розбіжності між ступенем виправлення (підстава для подання матеріалів до суду відповідно до ст. 82 КК України) та ризиків вчинення повторного кримінального і ймовірної небезпеки для суспільства,

адже взаємозв`язок між ступенем виправлення та ризиків вчинення повторного кримінального і ймовірної небезпеки для суспільства є очевидним.

З огляду на вищенаведене, має місце невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, що згідно п.2 ч.1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування ухвали про відмову в задоволенні клопотання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 , які підтримали вимоги апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

На виконання вимог ЄСПЛ, викладених у рішенні Петухов проти України, 06 листопада 2022 року набрав чинності Закон України № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року щодо гуманізації окремих норм кримінального законодавства стосовно застосування покарання у виді довічного позбавлення волі. Цим законом гарантується право особи, яка відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, звернутися до суду з клопотанням про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Такі обставини не зобов`язують суд автоматично задовольняти кожне подібне звернення особи по факту відбуття покарання строком від 15 років. Рішення про заміну покарання відноситься до дискреційних повноважень суду та ухвалюється судом у кожному конкретному випадку індивідуально. При цьому для суду є важливим дослідити у сукупності всі відомості, які характеризують особу засудженого, оскільки суд повинен переконатися в тому, що за час відбування покарання в особистості засудженого відбулися певні позитивні зміни, які свідчать, що останній дійсно став на шлях виправлення, яке може відбутися без відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Приймаючи рішення щодо відмови у задоволенні подання начальника ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1» про заміну засудженому ОСОБА_6 покарання у виді довічного позбавлення волі покаранням у виді позбавлення волі на певний строк відповідно до ч. 5 ст. 82 КК України, суд першої інстанції врахував та ретельно перевірив всі обставини, які мають значення для прийняття правильного судового рішення.

Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 засуджений вироком Апеляційного суду Харківської області за п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Станом на 22.02.2024 року, тобто на час складання подання відбув 15 років 14 днів покарання.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 82 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

При цьому ч. 12, 13 ст. 154 КВК України визначено обставини, які враховуються під час вирішення питання про заміну більш м`яким (позбавлення волі на строк від 15 до 20 років) покарання у виді довічного позбавлення волі.

Зазначені норми зобов`язують приймати таке рішення з урахуванням висновку адміністрації установи щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі, складання якого здійснюються за участю уповноваженого органу з питань пробації. Метою подання такого висновку є забезпечення суду інформацією, що є необхідною для визначення можливості заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке та визначення в індивідуальному порядку строку позбавлення волі засудженому, стосовно якого вирішується зазначене питання.

Окрім цього особа, засуджена до довічного позбавлення волі, додатково до подання щодо можливості представлення її до заміни покарання на більш м`яке у виді позбавлення волі на певний строк повинна подати індивідуальний план виправлення та ресоціалізації. Такий план має містити заходи, здійснення яких у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк дасть змогу засудженій особі усунути фактори, що можуть негативно впливати на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення, та факти, що свідчать про перспективи виправлення та ресоціалізації засудженої особи після звільнення.

Вирішуючи питання щодо подання начальника ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1» про заміну засудженому ОСОБА_6 покарання у виді довічного позбавлення волі покаранням у виді позбавлення волі на певний строк відповідно до ч. 5 ст. 82 КК України, суд дійшов обґрунтованого висновку, щодо відмови в задоволенні подання начальника ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1» про заміну засудженому ОСОБА_6 покарання, належним чином обгрунтувавши своє рішення з урахуванням положень ст. 82 КК України, з чим погоджується і апеляційний суд,

При прийнятті рішення судом прийнято до уваги матеріали особової справи, характеристику надану адміністрацією Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)», згідно якої ОСОБА_6 , який відбуває покарання з 08.02.2009 року, за час відбування покарання має чотири заохочення, а саме у 2015, 2021, 2023 та 2024 році, тобто по одному заохоченню у кожний з наведених років, довідку видану ДУ «Вінницька УВП (№1)» від 14.05.2024 року, згідно якої, ОСОБА_6 працевлаштований та за період 01.05.2023 року по 30.04.2024 року йому нараховувалась заробітна плата.

Разом з цим суд врахував, що у ОСОБА_6 було стягнення, яке на даний час погашено.

Проаналізувавши вищевикладене, суд першої інстанції вказав на те, що співвідношення несумлінного періоду з сумлінним періодом та співвідношення вказаних періодів з загальним строком відбуття покарання, свідчить про відсутність сталої, послідовної та незмінної поведінки засудженого.

Крім того, судом враховано те, що згідно характеристики ОСОБА_6 не бере відповідальності за вчинені дії на себе в повній мірі, заходи індивідуальної програми виконує частково, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_6 оцінюється як середній, ризик ймовірної небезпеки для суспільства оцінюється як високий, що свідчить про те, що засуджений на даний час становить суспільну небезпеку.

Відповідно до наданого висновку щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_6 слідує, що із урахуванням аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженого, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики засудженого, підсумкової оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи засуджений став на шлях виправлення (довів своє виправлення) та має бути представлений до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, загальна кількість балів засудженого становить 70.

Зазначена обставина у сукупності з іншими обставинами на думку суду першої інстанції не є підставою вважати, що засуджений став на шлях виправлення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що дані про поведінку засудженого ОСОБА_6 за весь час відбування покарання та його особу свідчать, що процес виправлення на час звернення з клопотанням не досяг тієї стадії, на якій можливо застосувати до засудженого ОСОБА_6 заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відповідно до вимог ст. 82 КК України.

Процес виправлення і перевиховання має бути стабільним та послідовним.

Доводи про те, що засуджений ОСОБА_6 підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними, працевлаштований, має заохочення, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній є недостатніми для доведення ним свого виправлення, це лише класифікує його, як особу, яка бажає виправитися і має до цього всі можливості однак, в розумінні ст.82 КК України, своєю поведінкою і ставленням до праці ще не довів свого виправлення

З урахуванням викладеного, висновки суду першої інстанції щодо неможливості застосування до засудженого ОСОБА_6 заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, на підставі ст. 82 КК України є вірними і ґрунтуються на положеннях національного законодавства України, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України , суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 04.11.2024 року про відмову в задоволенні подання начальника ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1» про заміну засудженому ОСОБА_6 покарання залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4