Справа 688/2891/24
№ 1-в/688/4/25
Ухвала

10 березня 2025 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника ДУ «ШВК (№98)» ОСОБА_4 ,

захисника засудженого ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі судових засідань в м. Шепетівці судове провадження за заявою засудженого ОСОБА_6 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання,

встановив:

До Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 про зарахування строку попереднього ув`язнення з 15 липня 2015 року по 15 вересня 2020 року у строк покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В обґрунтування клопотання зазначив, що вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 20 січня 2017 року його засуджено за ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді 14 років позбавлення волі. У строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 15 липня 2015 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 24 травня 2017 року вирок суду залишено без змін. Постановою Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду ухвалу апеляційного суду скасовано, призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції. При новому розгляді справи апеляційним судом винесено ухвалу від 27 листопада 2018 року, яким вирок суду першої інстанції від 20 січня 2017 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 15 вересня 2020 року вирок суду першої інстанції від 20 січня 2017 року та ухвала апеляційного суду від 27 листопада 2018 року залишені без змін. Вважає, що вирок суду першої інстанції набрав законної сили 15 вересня 2020 року, після винесення постанови Верховним Судом.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_5 клопотання підтримали і просили його задовольнити з підстав, викладених у ньому. Крім того, засуджений ОСОБА_6 зазначив, що під час касаційного розгляду справи, він перебував у Київському СІЗО, що підтверджується довідкою ДУ «Київський слідчий ізолятор» №19329 від 17 вересня 2020 року, а тому зазначений період повинен бути врахований у строк попереднього ув`язнення та перерахований.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 та представник ДУ «ШВК (№98)» ОСОБА_4 просили відмовити у задоволенні клопотання за його безпідставністю, оскільки вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Також, ОСОБА_4 зазначив, що весь строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 перераховано відповідно до ч.5 ст.72 КК України із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що клопотання засудженого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Відповідно до вимог ст.532 КПК України вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

До 24 грудня 2015 року в ч. 5 ст. 72 КК України, яка встановлювала правила зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання засудженому, було зазначено, що попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання в разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у ч. 1 ст. 72 КК України. При призначенні покарань, не зазначених у ч. 1 ст. 72 КК України, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.

26 листопада 2015 року було прийнято Закон № 838-VIII.

Цим Законом було змінено ч. 5 ст. 72 КК України і визначено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, в якому до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

21 червня 2017 року набрав чинності Закон № 2046-VIII, яким знову змінено ч. 5 ст. 72 КК України.

Цю норму викладено в такій редакції: «Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування».

Таким чином законодавець фактично повернувся до редакції ч. 5 ст. 72 КК України, яка існувала до набрання чинності Законом № 838-VIII.

Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновки в постанові від 29 серпня 2018 року в справі № 663/537/17 (провадження №13-31кс18) про зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання щодо осіб, які вчинили злочин до 20 червня 2017 року (включно).

Якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом України № 2046-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього увязнення» від 18 травня 2017 року, то під час зарахування попереднього увязнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року. У такому разі Закон № 838-VIII від 26 листопада 2015 року має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону № 2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України не допускається.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 засуджений вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 20 січня 2017 року за ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді 14 років позбавлення волі. На підставі ч.5 ст.72 КК України строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 15 липня 2015 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (а.с.11-16).

Вказаний вирок набрав законної сили 24 травня 2017 року на підставі ухвали Вінницького апеляційного суду, яким вирок суду першої інстанції залишено без змін (а.с.17-18, 19).

Постановою Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17 липня 2018 року ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 24 травня 2017 року скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції (а.с.19 (зворот) 21).

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 09 серпня 2018 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів з 17 липня 2018 року по 15 вересня 2018 року (а.с.135).

В подальшому, ухвалами Апеляційного суду Вінницької області від 10 вересня 2018 року та 08 листопада 2018 року строк запобіжного заходу був продовжений (а.с.136, 137).

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 27 листопада 2018 року вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 20 січня 2017 року відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України залишений без змін (а.с.8-10).

Згідно розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 20 січня 2017 року набрав законної сили 27 листопада 2018 рокута звернутий до виконання (ас.24).

Отже, у строк відбування покарання засудженому ОСОБА_6 підлягає зарахуванню строк попереднього ув`язнення в період з 15 липня 2015 року по 24 травня 2017 року (1 рік 10 місяців 09 днів) та з 17 липня 2018 року по 27 листопада 2018 року (4 місяця 10 днів), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (1р 10міс 09дн + 4міс 10дн = 2р 2міс 19дн х 2 = 4р. 5міс 08дн).

Таким чином, строк покарання ОСОБА_6 , календарно, повинен бути зменшений з урахування перерахунку строку попереднього ув`язнення і становити 11 років 09 місяців 11 днів. (14 р - 2р 2міс 19дн).

Відповідно до довідки ДУ «Шепетівська виправна колонія (№98)» щодо строку відбування покарання засудженого ОСОБА_6 : початок строку 15 липня 2015 року, кінець строку 26 квітня 2027 року (11р 09міс 11дн).

Таким чином, адміністрацією установи виконання покарань враховано всі періоди попереднього ув`язнення і правильно проведено перерахунок строку покарання у відповідності до ч.5 ст.72 КК України (в редакції, яка діяла на час правовідносин).

Суд відхиляє твердження ОСОБА_6 щодо зарахування у строк попереднього ув`язнення періоди його перебування в ДУ «Київський слідчий ізолятор» під час касаційного розгляду справи по 15 вересня 2020 року включно, оскільки на час такого розгляду, вирок стосовно останнього набрав законної сили, і ОСОБА_6 фактично відбував покарання.

Згідно вимог ст.3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою.

Оглянувши особову справу засудженого ОСОБА_6 , встановлено наявність ухвал касаційного кримінального суду Верховного Суду про конвоювання засудженого ОСОБА_6 для участі у розгляді кримінального провадження у зв`язку із відмовою засудженого брати участь в засіданні в режимі відеоконференції.

Жодних даних щодо застосування, на підставі судового рішення, до засудженого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на період розгляду кримінального провадження у суді касаційної інстанції судом не здобуто, ОСОБА_6 та його захисником суду не надано. Сам лише факт перебування у слідчому ізоляторі не дає підстави для зарахування такого періоду у строк попереднього ув`язнення.

Керуючись ст.ст. 395, 537, 539 КПК України суд,

ухвалив:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про зарахування строку попереднього ув`язнення з 15 липня 2015 року по 15 вересня 2020 року у строк покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст виготовлено 12 березня 2025 року.

Головуючий суддя: