Єдиний унікальний № 946/1912/23
Провадження № 1-в/946/58/25
УХВАЛА

про відмову в задоволенні клопотання

28 квітня 2025 року місто Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Ізмаїлі Одеської області клопотання засудженого у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000033, про звільнення від покарання у зв`язку з декриміналізацією відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець селища міського типу Суворове, Ізмаїльського району, Одеської області, болгарин, громадянин України, із неповною середньою освітою, не працюючий, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , засудженого 24 травня 2023 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ст. 128, 71, 72 КК України до 4 років та трьох місяців позбавлення волі,

встановив:

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про звільнення від призначеного судом покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК, у зв`язку з усуненням караності за діяння, за яке він був засуджений судом, а саме за ч. 3 ст. 185 та ст. 128, ст. 71, 72 КК України, оскільки 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-IX (далі Закон від 18 липня 2024 року), яким внесені зміни до ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), відповідно до яких викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати вважається дрібним, якщо його вартість не момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а ОСОБА_4 вважає, що засуджений за вчинення крадіжки у меншому розмірі.

Засуджений ОСОБА_4 в судове засідання не був доставлений. Про час та місце проведення судового розгляду був сповіщений належним чином, тому відповідно до абзацу 2 ч. 5 ст. 539 КПК України клопотання розглядається за відсутності осіб, що не з`явилися в судове засідання.

Прокурор ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення клопотання, пославшись, що підстав для звільнення ОСОБА_4 від призначеного покарання немає.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 відповідно до вироку Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24 травня 2023 року визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України і йому призначено покарання у вигляді обмеження волі строком на один рік. Згідно ст. 71 КК України до покарання призначеного за цим вироком частково приєднано не відбуте покарання за вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11 жовтня 2021 року у вигляді 4 років позбавлення волі і остаточно покарання ОСОБА_4 визначено за правилами ст. 72 КК України у вигляді чотирьох років та трьох місяців позбавлення волі.

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 128 КК України. Раніше, вироком від 11 жовтня 2021 року він був засуджений Ізмаїльським міськрайонним судом за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на чотири роки, на підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 був звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на два роки. При цьому вироком суду від 11 жовтня 2021 року встановлено, що крадіжка була вчинена 13 березня 2021 року та що вартість викраденого майна становила 19086грн 36коп.

Відповідно до ч. 2,3 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Тобто, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-ІХ, який набрав чинності 09 серпня 2024 року, встановлено, що дії щодо викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (тобто, до 2270 грн для правопорушень, скоєних з 01 січня 2021 року по 30 червня 2021 року) - є дрібною крадіжкою, за яку настає відповідальність за ст. 51 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Отже, з 09 серпня 2024 року змінився розмір крадіжки, який визначає кримінальну відповідальність за такі дії. Внесені зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Пунктом 4-1 частини 1 статті 284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Разом з тим, згідно з абз. 4 ч. 7 ст. 284 КПК ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 4-1 частини першої цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених ст. 479-2 цього Кодексу.

Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо суд встановить вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо суд не встановить, що обвинувачений вчинив діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок (ч. 3 ст. 479-2 КПК).

Враховуючи, що ОСОБА_4 засуджений за скоєння крадіжки в сумі 19086грн 36коп. він не підлягає звільненню від кримінальної відповідальності.

Керуючись ст. 51 КУпАП, ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст. 370-372, 537, 539 КПК України, суд

постановив:

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про звільнення від покарання у зв`язку з декриміналізацією відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1