Справа № 740/603/24
1-кс/729/32/25 р.

У Х В А Л А
05 березня 2025 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі :
судді ОСОБА_1
за участю в режимі відеоконференції - прокурора ОСОБА_3
в режимі відеоконференції адвоката - ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,
В обгрунтування своєї заяві суддя зазначає, що до її провадження надійшло кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307 КК України, проте вона вважає, що апеляційним судом невірно визначена підсудність даного кримінального провадження, і таке свідчить про наявність підстав, які викликають сумнів у її неупередженості, а тому керуючись ст.75 КПК України заявляє самовідвід.
Суддя ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду заяви про самовідвід повідомлена належним чином.
Прокурор у судовому засіданні зазначає, що оскільки розгляд кримінального провадження тривалий час не розпочато, так як суддею ОСОБА_6 подаються заяви про самовідвід, то він вважає, що самовідвід судді слід задовольнити на підставі ч.1 п.4 ст. 75 КПК України.
Адвокат зазначає, що вона не вбачає законних підстав для самовідводу, а тому просить відмовити у задоволенні заяви про самовідвід. Підсудність кримінального провадження визначена Чернігівським апеляційним судом відповідно до вимог чинного Кримінального процесуального законодавства, а рішення суду вищої інстанції є обов"язковим для суду першої інстанції. З її думкою погоджується обвинувачений.
Дослідивши заяву про самовідвід, заслухавши думку учасників, суд доходить такого висновку.
У судовому засіданні встановлено, що згідно ухвали Чернігівського апеляційного суду від 31 січня 2024 року була визначена підсудність кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України та обвинувальний акт у направлено на розгляд до Бобровицького районного суду Чернігівської області.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Бобровицького районного суду Чернігівської області від 14.02.2024 обвинувальний акт переданий судді ОСОБА_6 .
Вважаючи, що суд апеляційної інстанції ухвалою від 31 січня 2024 року неправильно визначив підсудність кримінального провадження, суд під головуванням судді ОСОБА_6 ухвалою від 15 квітня 2024 року направив кримінальне провадження до Чернігівського апеляційного суду для вирішення питання підсудності.
Ухвалою від 01 травня 2024 року вказане кримінальне провадження Чернігівський апеляційний суд повернув на розгляд до Бобровицького районного суду Чернігівської області в тому ж складі зі стадії підготовчого судового розгляду.
Апеляційний суд в ухвалі зазначив, що визначення саме Бобровицького районного суду для розгляду кримінального провадження було здійснено колегією суддів Чернігівського апеляційного суду, тобто судом вищої інстанції, що позбавляло суддю районного суду можливості надавати оцінку не тільки доводам ухвали суду апеляційної інстанції, а взагалі ставити під сумнів законність ухваленого колегією суддів рішення, на перегляд якого місцевий суд та суддя цього суду не уповноважені. При визначенні підсудності даного кримінального провадження враховувалась не лише територіальна наближеність населених пунктів, а й кількість працюючих суддів в суді на момент постановлення судового рішення, завантаженість цих суддів.
Згідно частини 5 статті 34 КПК України, спори про підсудність між судами не допускаються.
07.05.2024 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 канцелярією суду передане судді ОСОБА_6 для розгляду зі стадії підготовчого судового засідання.
Частиною 1 ст. 126 Конституції України закріплено, що незалежність судді гарантуються Конституцією і законами України.
Як зазначено у ст.15 Кодексу суддівської етики, затвердженого рішенням XX чергового з`їзду суддів України 18 вересня 2024 року, с уддя заявляє самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законом. У разі виникнення сумнівів у судді щодо його неупередженості у результаті розгляду справи суддя має право заявити самовідвід. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід.
В ст.ст. 75-76 КПК України викладені підстави для відводу судді в кримінальному провадженні.
Відповідно до ч.1 п.4 ст. 75 КПК України, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні, зокрема, за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 10.12.2009 у справі «Мироненко і Мартиненко проти України» було зазначено, що наявність безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (зокрема, про це вказано у рішеннях ЄСПЛ у справах «Фей проти Австрії» та «Веттштайн проти Швейцарії»). Крім цього, у кожній справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»).
Європейський Суд з прав людини у справі «Хаушильд проти Данії» зазначає, що для відсторонення судді від справи потрібні докази фактичної наявності його упередженості. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивної перевірки. Стосовно об`єктивної неупередженості, у справі «Фей проти Австрії» ЄСПЛ вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості.
У даному кримінальному провадженні відсутня інформація, яка б підтверджувала пряму чи опосередковану заінтересованість судді в результаті розгляду даної справи або наявність обставин, які викликають сумнів у її неупередженості при розгляді даної справи або щодо учасників провадження. Заява не містить даних, які б свідчили про наявність підстав самовідводу, передбачених нормами КПК України, зокрема, посилання на обставини, що виключають участь судді при розгляді справи чи обставини, що свідчать про те, що суд не є безстороннім, а наведені підстави не можуть вважатися достатніми для вирішення питання про самовідвід судді, оскільки сумнівів у її неупередженості вони не викликають.
При цьому, жоден із учасників справи не заявляв відвід судді із будь-яких підстав.
Отже, проаналізувавши вищезазначене, суд вважає, що обставина на яку посилається суддя ОСОБА_6 у своїй заяві про самовідвід, тобто незгода з визначеною підсудністю Чернігівським апеляційним судом, не є підставою в розумінні ст.ст. 75,76 КПК України для задоволення самовідводу в даному кримінальному провадженні, оскільки з такого не вбачається упереджене ставлення судді до того чи іншого учасника судового розгляду.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.75, 76, 80-82 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя