Справа № 559/4395/24
Провадження №1-кп/571/87/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2025 року с-ще Рокитне

Рокитнівський районний суд Рівненської області, у складі судді одноособово ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000164 від 12.02.2024 про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Артемівськ, Донецької області, зареєстрованого АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, одруженого, на момент вчинення кримінального правопорушення - військовослужбовця ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України

сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції), захисник обвинуваченого-адвокат ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 відповідно до ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 11, 16, 128, 129 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст.3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ч.1 ст.1, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», будучи військовослужбовцем Збройних Сил України за призовом під час мобілізації на особливий період, проходячи військову службу на посаді молодшого інспектора прикордонної служби 1 категорії-водія (сапера) групи інженерної розвідки відділення інженерного забезпечення четвертої прикордонної комендатури швидкого реагування ІНФОРМАЦІЯ_3 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану, близько 20 год. 00 хв. 05.01.2024 (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено,) самовільно залишив тимчасове розташування військової частини ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_3 ), після чого, перебуваючи поза межами вказаної військової частини, почав проводити службовий час на власний розсуд, не пов`язаний із проходженням військової служби, припинивши тим самим виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності України.

Обвинувачений ОСОБА_3 , не оспорюючи фактичних обставин у справі підтвердив обставини, викладені у обвинувальному акті та доповнив, що причиною залишення військової частини стало непорозуміння з керівництвом. Однак, просить врахувати, що він пішов служити в ЗСУ добровільно.

Враховуючи те, що учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, суд провів судовий розгляд із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Захисник обвинуваченого-адвокат ОСОБА_5 , посилаючись на норми КК України та роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 просила врахувати, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, у 2022 році добровільно пішов служити до лав Збройних Сил України, а з 21.01.2023 по 24.04.2023 безпосередньо брав участь в бойових діях на сході України. Однак, грубе ставлення керівного складу до обвинуваченого спонукало до вчинення кримінального правопорушення. Обвинувачений має дружину, з якою проживає у місті Здолбунів. Обтяжуючі обставини відсутні. Вважає, що є всі підстави для призначення покарання із застосуванням ст.75 КК України. До набрання вироком законної сили просить запобіжний захід змінити на заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів доходів громадян.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст.67 КК України судом не встановлені.

Застосування примусового лікування обвинувачений ОСОБА_3 не потребує, що підтверджується медичною характеристикою (т.2 а.с.59).

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд виходить із встановленої статтею 50 КК України його мети, спрямованої на виправлення і запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, який по місцю служби характеризується посередньо (т.2 а.с.60), раніше до кримінальної відповідальності не притягався (т.2 а.с.81), обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих обставин.

Суд приходить до висновку про призначення покарання необхідного, достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі ближче до найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.5 ст.407 КК України.

З урахуванням приписів ч.1 ст.75 КК України, суд не вбачає підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Під час досудового розслідування та судового розгляду до обвинуваченого обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Рівненський слідчий ізолятор». Враховуючи міру покарання, яка призначається обвинуваченому за вчинене кримінальне правопорушення, суд вважає до набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно обвинуваченого залишити у вигляді тримання під вартою.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Керуючисьч.3 ст.349, ст. 368-371,373,374 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбуття покарання рахувати ОСОБА_3 з моменту взяття під варту - з 28 жовтня 2024 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою, але не довше ніж на шістдесят днів.

Процесуальні витрати відсутні.

Речові докази відсутні.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано недоцільним відповідно до частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1