Справа № 274/215/25 Провадження № 1-в/0274/154/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2025 м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючий - суддя ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за клопотанням про приведення вироку у відповідність до закону засудженого

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в Кагарлик Київської області, зареєстрований та проживав до засудження за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий,

в с т а н о в и в :

до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_3 , який відбуває покарання в державній установі "Райківська виправна колонія (№ 73)" про приведення вироку Кагарлицького районного суду Київської області, за яким він відбуває покарання, у відповідність до Закону України від 18.07.2024 № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Засуджений звернувся до суду із заявою про розгляд клопотання без його участі, заперечень не висловив.

Установа виконання покарань звернулася до суду із заявою про проведення судового засідання без участі представника установи.

Прокурор звернувся до суду із заявою про проведення судового засідання без його участі.

Суд не визнає явку засудженого, прокурора та представника установи виконання покарань в судове засідання обов`язковою та вважає за можливе розглянути клопотання без їх участі.

Перевіривши доводи клопотання та додані до нього матеріали, суд доходить таких висновків.

Згідно із ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч.2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 74 КК України.

Клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України.

Судом встановлено, що вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 26.01.2021 ОСОБА_3 призначено покарання за:

- ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням положення ст. 69 КК України, у виді 2 (двох) років позбавлення волі, тобто за таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у сховище;

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі, за таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно;

- за ч. 1 ст. 162 КК України у вигляді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на два роки.

Вирок набрав законної сили 06.10.2022.

Вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 10.08.2022 ОСОБА_3 призначено покарання за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, а саме: за незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно та поєднане з проникненням у сховище.

На підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного за новим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком і призначено до відбуття 3 роки і 6 місяців позбавлення волі.

Вирок набрав законної сили 26.09.2022.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За змістом ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

09.08.2024 набув чинності Закон України від 18.07.2024 № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи наведене, слід дійти висновку, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо вартість майна, яке було предметом правопорушення, перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме: 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з пунктом 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Зі змісту вироку Кагарлицького районного суду Київської області від 26.01.2021 вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України (як зазначено в мотивувальній частині вироку - по епізоду таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у сховище у потерпілого ОСОБА_4 ), ОСОБА_3 вчинив у 2019 році, а саме - 17.10.2019, вартість майна, яке було предметом кримінального правопорушення, становить 11785 грн 00 коп.

Станом на 01 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1921 грн, а 50 відсотків від його розміру становили відповідно 960,50 грн.

Таким чином, враховуючи, що вартість майна, яке було предметом кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 185 КК України, вчиненого ОСОБА_3 , становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (960,50 грн х 2 = 1921 грн) станом на 1 січня звітного року, у якому була скоєна крадіжка, вчинене ним діяння відповідно до вимог КК України та Закону № 3886-ІХ є кримінально-караними й на теперішній час. Тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для звільнення відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України засудженого ОСОБА_3 від покарання, призначеного вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 26.01.2021 за ч. 3 ст. 185 КК України.

Окрім того, з вироку Кагарлицького районного суду Київської області від 26.01.2021 вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України (як зазначено в мотивувальній частині вироку - по епізоду таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно у потерпілого ОСОБА_5 ), ОСОБА_3 вчинив у 2019 році, а саме:

- 18.11.2019, вартість майна, яке було предметом кримінального правопорушення, становить 700 грн 00 коп.;

Станом на 01 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1921 грн, а 50 відсотків від його розміру становили відповідно 960,50 грн.

Таким чином, враховуючи, що вартість майна, яке було предметом кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 185 КК України, вчиненого ОСОБА_3 , становить менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (960,50 грн х 2 = 1921 грн) станом на 1 січня звітного року, у якому було скоєно злочин, вчинене ним діяння відповідно до вимог Закону країни № 3886-ІХ не є кримінально-караними на теперішній час. Тому суд дійшов висновку про звільнення на підставі ч. 2 ст. 74 КК України засудженого ОСОБА_3 від покарання, призначеного вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 26.01.2021 за ч. 2 ст. 185 КК України.

З вироку Кагарлицького районного суду Київської області від 10.08.2022 вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_3 вчинив у 2021 році, а саме - 24.10.2021, вартість майна, яке було предметом кримінального правопорушення, становить 599000 грн 00 коп.

Станом на 01 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2270 грн, а 50 відсотків від його розміру становили відповідно 1135 грн.

Таким чином, враховуючи, що вартість майна, яке було предметом кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, вчиненого ОСОБА_3 , становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (1135 грн х 2 = 2270 грн) станом на 1 січня звітного року, у якому була скоєна крадіжка, вчинене ним діяння відповідно до вимог КК України та Закону № 3886-ІХ є кримінально-караними й на теперішній час. Тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для звільнення відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України засудженого ОСОБА_3 від покарання, призначеного вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 10.08.2022 за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22.08.2024 у справі № 567/507/23, а також з висновком про застосування відповідних частин статей 185, 190, 191 КК України з урахуванням положень Закону № 3886-IX, зробленим об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 07.10.2024 у справі № 278/1566/21.

Керуючись ст.ст. 5, 74 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Клопотання засудженого ОСОБА_3 про приведення вироку Кагарлицького районного суду Київської області, за яким він відбуває покарання, у відповідність до закону - задовольнити частково.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України у зв`язку з усуненням законом караності діяння, звільнити засудженого ОСОБА_3 від призначеного вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 26.01.2021 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України.

Вважати ОСОБА_3 засудженим вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 26.01.2021 за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України, за ч. 1 ст. 162 КК України та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на два роки.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1