КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/6547/2024 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника володільця майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 вересня 2024 року, -

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

володільця майна ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 вересня 2024 року задоволено клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_8 про арешт тимчасово вилученого майна та накладено арешт на тимчасово вилучене майно в ході проведення 25.06.2024 обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: мобільний телефон Iphone XR, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 із сім-карткою з номером телефону НОМЕР_3 у чохлі чорного кольору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник володільця майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_8 про арешт майна, а саме мобільного телефону Iphone XR, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 із сім-карткою з номером телефону НОМЕР_3 у чохлі чорного кольору, який був вилучений 25.06.2024 під час проведення обшуку зі місцем проживання ОСОБА_6 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

На обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги апелянт вказує на те, що слідчим суддею не дотримано встановлений законом строк розгляду клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, оскільки клопотання про арешт майна було зареєстровано канцелярією суду 02.07.2024, а тому слідчий суддя був зобов`язаний постановити ухвалу не пізніше 05.07.2024, проте така ухвала була постановлена лише 16.09.2024.

Апелянт зазначає, що прокурором у клопотанні не зазначено про те, що тимчасово вилучений телефон є знаряддям вчинення кримінального правопорушення чи зберіг на собі його сліди, чи що вилучений телефон містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також не зазначено те, що тимчасово вилучене майно було об`єктом кримінально протиправних дій або було набуто кримінально протиправним шляхом. Таким чином, прокурором не надано підтверджень того, що мобільний телефон відповідає ознакам речового доказу, встановленим ст. 98 КПК України.

Також апелянт зауважує на тому, що ОСОБА_6 не має процесуального статусу підозрюваного, обвинуваченого у кримінальному провадженні, що виключає накладення арешту на його майно з підстави, передбаченої п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Крім того, зазначаючи у клопотанні про необхідність проведення експертизи тимчасово вилученого мобільного телефону прокурором взагалі не зазначено, для проведення якого виду експертизи він просив накласти арешт на майно, а також не зазначає мети проведення такої експертизи.

Апелянт звертає увагу суду на те, що сторона обвинувачення не була позбавлена можливості, без накладення арешту, виготовити копії необхідної інформації, яка міститься на мобільному телефоні, оскільки власником не обмежувався доступ до телефону та не пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

На переконання апелянта, накладення арешту на вилучений мобільний телефон призведе до обмеження права власності, яке не є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження, зазначеним у ст. 2 КПК України.

В судове засідання представник володільця майна не з`явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений завчасно та належним чином, клопотань про відкладення апеляційного розгляду від останнього не надходило.

З урахуванням зазначеного, думки володільця майна та прокурора, які не заперечували проти розгляду апеляційної скарги за відсутності представника володільця майна, а також враховуючи строки розгляду даної категорії справ у відповідності до ст. 422 КПК України, колегія суддів прийшла до висновку про можливість проведення судового розгляду без участі представника володільця майна, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши позицію володільця майна, який підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та просив задовольнити її, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи оскаржувану ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника володільця майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів, наданих судом першої інстанції, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у місті Києві, за процесуального керівництва Київської міської прокуратури, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000328 від 05.07.2023, за підозрою ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 369-2, а також за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 368, ч. 3 ст. 368, ч. 4 ст. 27, ч. 3 ст. 369, ч. 3 ст. 369 КК України.

У межах кримінального провадження перевіряються факти вчинення певними особами можливих корупційних дій, пов`язаних з одержанням неправомірної вигоди за сприяння бажаючим особам в отриманні сертифікатів про рівень володіння державної мови у Національному авіаційному університеті, а також за вирішення питання про зарахування на навчання осіб чоловічої статі призивного віку для здобуття фахової передвищої та вищої освіти до НАУ, його навчальних підрозділів та інших навчальних закладів, в порушення порядку прийому на навчання, задля створення підстав ухилення такими особами від мобілізації та перешкоджання законній діяльності Збройних сил України, та сприяння в успішному проходженні навчання.

Під час проведення досудового розслідування встановлено, що у листопаді 2023 ОСОБА_6 шляхом досягнення домовленості із деканом Аерокосмічного факультету НАУ ОСОБА_12 за грошову винагороду, частина з якої у розмірі 8600 гривень була отримана на особисту банківську картку ОСОБА_6 , вирішили для ОСОБА_13 питання щодо успішного складання дисциплін, по яких у останнього виникли заборгованості, під час сесії у 2024 році у НАУ, а також написання та захисту дипломної роботи шляхом надання частини неправомірної вигоди завідуючому кафедри гідрогазових систем Аерокосмічного факультету ОСОБА_14

25.06.2024 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 31.05.2024 було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час зазначеного обшуку ОСОБА_6 добровільно надав свій мобільний телефон Iphone XR, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 із сім-карткою з номером телефону НОМЕР_3 у чохлі чорного кольору.

25.06.2024 вилучене майно в ході проведення обшуку визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000328 від 05.07.2023 як таке, що містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

02.07.2024 прокурор відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000328 від 05.07.2023, за підозрою ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 369-2, а також за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 368, ч. 3 ст. 368, ч. 4 ст. 27, ч. 3 ст. 369, ч. 3 ст. 369 КК України, з метою забезпечення збереження речових доказів у даному кримінальному провадженні.

16.09.2024 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва вказане клопотання прокурора задоволено та накладено арешт на тимчасово вилучене майно в ході проведення 25.06.2024 обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: мобільний телефон Iphone XR, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 із сім-карткою з номером телефону НОМЕР_3 у чохлі чорного кольору.

Задовольняючи клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні №0000328 від 05.07.2023, за підозрою ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 369-2, а також за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 368, ч. 3 ст. 368, ч. 4 ст. 27, ч. 3 ст. 369, ч. 3 ст. 369 КК України, слідчий суддя виходив з того, що враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за ознаками вчинення якого розслідується кримінальне провадження та у межах якого подано дане клопотання, фактичні обставини кримінального провадження, а також те, що вилучене майно в ході проведення обшуку цілком відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а отже обґрунтовано має правовий статус речових доказів, а тому з метою забезпечення його збереження, слідчий суддя дійшов висновку, що наявні достатні правові підстави для арешту зазначеного в клопотанні прокурора майна.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були, досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При винесенні ухвали слідчим суддею, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також обставини кримінального провадження №0000328 від 05.07.2023, за підозрою ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 369-2, а також за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 368, ч. 3 ст. 368, ч. 4 ст. 27, ч. 3 ст. 369, ч. 3 ст. 369 КК України, та можливе відношення до нього вилученого майна, а тому слідчий суддя обґрунтовано задовольнив вказане клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом відповідно до постанови слідчого від 25.06.2024 /а.с. 83-102/ в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Згідно вимог ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вилучене майно, з підстав того, що воно відповідає критеріям речових доказів, визначених ст. 98 КПК України.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 170, 173 КПК України, на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування.

Твердження апелянта, що слідчим суддею не дотримано встановлений законом строк розгляду клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, оскільки клопотання про арешт майна було зареєстрованого канцелярією суду 02.07.2024, а тому слідчий суддя був зобов`язаний постановити ухвалу не пізніше 05.07.2024, колегія суддів не бере до уваги та не вважає безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали у зв`язку з наступним.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що клопотання прокурора про арешт майна надійшло до Шевченківського районного суду м. Києва 02.07.2024, та отримано головуючим суддею 03.07.2024, що підтверджується протоколом автоматичного визначення слідчого судді /а.с. 105/.

При цьому, на 05.07.2024 слідчим суддею було призначено розгляд клопотання прокурора про арешт майна, тобто в межах строку визначеного ч. 1 ст. 172 КПК України, однак судове засідання було відкладено у зв`язку із надходженням клопотання від адвоката ОСОБА_7 про відкладення розгляду справи.

Крім того, наступні судові засідання також були відкладені у зв`язку з неявкою учасників судового розгляду, а також надходженням клопотань від них, у тому числі й від адвоката ОСОБА_7 .

Відтак, слідчим суддею вживались всі можливі заходи задля розгляду клопотання у строки визначенні КПК України.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_6 не є підозрюваним у даному кримінальному провадженні не спростовують висновків слідчого судді про необхідність накладення арешту на тимчасово вилучене майно з метою збереження речових доказів, оскільки арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Крім того, враховуючи наданий прокурором у судовому засіданні висновок експерта від 06.09.2024 про проведення судової комп`ютерно-технічної експертизи для проведення якої було надано мобільний телефон Iphone XR, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 із сім-карткою з номером телефону НОМЕР_3 у чохлі чорного кольору, колегія суддів не бере до уваги твердження апелянта про те, що сторона обвинувачення не була позбавлена також можливості без накладення арешту виготовити копії необхідної інформації, яка міститься на мобільному телефоні, оскільки власником не обмежувався доступ до телефону та не пов`язаний з подоланням системи логічного захисту, оскільки мобільний телефон потрібен був й задля проведення такої експертизи.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу представника володільця майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 вересня 2024 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника володільця майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4