Справа № 333/2901/25
Провадження № 1-кс/333/1335/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , його захисників адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі аудіо та відео фіксації, в залі суду м. Запоріжжя, клопотання старшого слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі, ОСОБА_8 , погоджене прокурором першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000007 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Семипалатинськ 21, Казахстан, громадянина України, маючого вищу освіту, розлученого, маючого на утриманні малолітню дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебуває на посаді дільничного офіцера поліції відділу поліції № 4 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий першого СВ (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя з клопотанням, яке подане в рамках кримінального провадження № 0000007 від 16.01.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_5 .

Клопотання мотивоване тим, що слідчими першого СВ (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, здійснюється досудове розслідання у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.01.2025 року за № 0000007, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом начальника ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_5 призначено на посаду дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції ВП № 4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» ОСОБА_5 , займаючи посаду дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції ВП № 4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, є працівником правоохоронного органу та на нього покладено обов`язки діяти лише відповідно до положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, а також відповідні права, визначені Законом України «Про Національну поліцію».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію», Національна поліція України це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Положеннями ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» визначено основні обов`язки поліцейського. Поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський під час виконання покладених на поліцію повноважень є представником держави.

Таким чином, ОСОБА_5 перебуваючи на вказаній посаді в спеціальному званні старший лейтенант поліції, відповідно ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» № 3781-XII від 23.12.1993 року, являється працівником правоохоронного органу.

Згідно із ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: 1) здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; 2) виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; 3) вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; 5) здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події; 8) у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання та інше.

Згідно з посадовими (функціональними) обов`язками, свою діяльність ОСОБА_5 здійснює відповідно до Конституції України, Закону України «Про Національну поліцію України», інших актів законодавства, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ.

Відповідно до обов`язків та основних напрямків діяльності поліцейський ОСОБА_5 , серед іншого, здійснює профілактичну роботу, спрямовану на запобігання вчиненню кримінальних та інших правопорушень; виявляє причини та умови, що призводять до вчинення кримінальних та/або адміністративних правопорушень, уживає у межах компетенції заходів для їх усунення; у випадках, визначених законодавством, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Згідно з положеннями ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею першою Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що корупція це використання особою, зазначеною у частині першій ст. 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій ст. 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», неправомірна вигода це грошові кошти або інше майно, переваги, пільги, послуги, нематеріальні активи, будь-які інші вигоди нематеріального чи негрошового характеру, які обіцяють, пропонують, надають або одержують без законних на те підстав.

Нормами ст. 22 Закону України «Про запобігання корупції» встановлено, що особам, зазначеним у частині першій ст. 3 цього Закону, забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, у тому числі використовувати будь-яке державне чи комунальне майно або кошти в приватних інтересах.

Положеннями ст. ст. 22, 24 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вимоги для себе чи інших осіб, а у разі надходження пропозиції щодо неправомірної вигоди або подарунка, незважаючи на приватні інтереси, зобов`язані невідкладно вжити таких заходів: відмовитися від пропозиції; за можливості ідентифікувати особу, яка зробила пропозицію; залучити свідків, якщо це можливо, у тому числі з числа співробітників; письмово повідомити про пропозицію безпосереднього керівника (за наявності) або керівника відповідного органу, підприємства, установи, організації, спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції.

ОСОБА_5 знав та розумів, що відповідно до вказаного вище законодавства, на нього, у тому числі, покладено обов`язки додержуватися Конституції та законів України, Присяги поліцейського, неухильно виконувати вимоги Закону України «Про Національну поліцію», Кодексу професійної етики та поведінки працівників Національної поліції України, накази керівництва, підтримувати авторитет держави, дбати про позитивну репутацію органів внутрішніх справ, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Проте, незважаючи на обізнаність з вимогами наведених нормативно-правових актів, ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції ВП № 4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, всупереч обов`язку неухильного дотримання вищевказаних норм законів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, з метою одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, вчинив злочин за наступних обставин.

Так, у першій декаді січня 2025 року, ОСОБА_5 дізнався, що відносно ОСОБА_10 , який є військовозобов`язаною особою та ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, слідчими слідчого відділення ВП № 4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000044 від 06.01.2025 року за ст. 336 КК України та розпочато досудове розслідування, проведення якого доручено слідчому вказаного відділення поліції ОСОБА_11 .

Після цього, у ОСОБА_5 , виник злочинний умисел, спрямований на вимагання та одержання неправомірної вигоди для себе від ОСОБА_10 , через їх спільного знайомого ОСОБА_12 , за вчинення впливу на слідчу СВ ВП № 4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_11 та начальника вказаного слідчого відділення ОСОБА_13 , щодо прийняття ними рішення про закриття кримінального провадження № 0000044 від 06.01.2025 року за ст. 336 КК України, з метою уникнення ОСОБА_10 кримінальної відповідальності.

Плануючи протиправні дії з одержання неправомірної вигоди ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_10 та ОСОБА_12 про необхідність особистої зустрічі і визначив місцем такої зустрічі гаражне приміщення розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Далі, 18.01.2025 року, приблизно о 14 год. 00 хв., ОСОБА_5 з метою досягнення злочинної мети, маючи умисел спрямований на вимагання та одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, а саме слідчою СВ ВП № 4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_11 та начальником вказаного слідчого відділення ОСОБА_13 , щодо прийняття ними рішення про закриття кримінального провадження № 0000044 від 06.01.2025 року за ст. 336 КК України, з метою уникнення ОСОБА_10 кримінальної відповідальності, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і свідомо бажаючи їх настання, діючи з корисливих мотивів, знаходячись у гаражному приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , зустрівся з ОСОБА_10 та ОСОБА_12 та висловив вимогу про необхідність надання йому, як особі що має зв`язки у СВ ВП № 4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області грошових коштів у сумі 3 000 доларів США, у якості неправомірної вигоди, за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, а саме слідчою СВ ВП № 4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_11 та начальником вказаного слідчого відділення ОСОБА_13 , щодо прийняття ними рішення про закриття кримінального провадження № 0000044 від 06.01.2025 року за ст. 336 КК України, з метою уникнення ОСОБА_10 кримінальної відповідальності та отримання від них процесуального документу на підтвердження прийняття такого рішення постанови про закриття кримінального провадження.

Також, ОСОБА_5 зазначив, що у разі виклику ОСОБА_10 до відділу поліції особисто забезпечить його безпеку та супровід при проведенні слідчим необхідних слідчих та процесуальних дій, підкреслюючи цим своє особливе становище та близькі стосунки з керівництвом слідчого відділу. При цьому ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_10 , що у разі його відмови від надання неправомірної вигоди, слідчими СВ ВП № 4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій буде прийнято рішення щодо повідомлення ОСОБА_10 про підозру у кримінальному провадженні № 0000044 від 06.01.2025 року за ст. 336 КК України, а в подальшому вказане кримінальне провадження буде направлено до суду для розгляду по суті та притягнення останнього до кримінальної відповідальності, тим самим здійснюючи психологічний тиск на ОСОБА_10 та фактично вимагаючи від нього надати йому неправомірну вигоду.

Розуміючи владні повноваження ОСОБА_5 , наявність у нього безпосереднього впливу на прийняття рішень слідчим СВ ВП № 4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_11 та начальником вказаного слідчого відділення ОСОБА_13 , а також те, що в разі ненадання неправомірної вигоди ОСОБА_10 може бути притягнуто до кримінальної відповідальності, останній погодився на пропозицію ОСОБА_5 щодо надання неправомірної вигоди у розмірі 3 000 доларів США та підкорився вимогам ОСОБА_5 про передачу грошових коштів в якості неправомірної вигоди, через їх спільного знайомого ОСОБА_12 . При цьому відповідно до досягнутої вдоволеності, ОСОБА_10 повинен передати всю обумовлену суму неправомірної вигоди ОСОБА_14 , який в подальшому передаватиме їх ОСОБА_5 в два етапи, а саме спочатку необхідно передати ОСОБА_5 неправомірну вигоду в сумі 2 000 доларів США, а після прийняття рішення про закриття кримінального провадження слідчим СВ ВП № 4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області та отримання ОСОБА_10 від ОСОБА_5 постанови про закриття кримінального провадження, передати останньому іншу частину неправомірної вигоди в сумі 1 000 доларів США.

Після цього, 22.01.2025 року, приблизно о 09 год. 30 хв., ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, спрямованого на одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, а саме слідчою СВ ВП № 4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_11 та начальником вказаного слідчого відділення ОСОБА_13 , щодо прийняття ними рішення про закриття кримінального провадження № 0000044 від 06.01.2025 року за ст. 336 КК України, з метою уникнення ОСОБА_10 кримінальної відповідальності, прибув до гаражного приміщення розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де раніше призначив зустріч ОСОБА_12 , який відповідно до раніше досягнутої домовленості вже отримав грошові кошти від ОСОБА_10 для подальшої передачі ОСОБА_5 .

Так, перебуваючи у вказаному місці, ОСОБА_5 одержав для себе від ОСОБА_10 , через їх спільного знайомого ОСОБА_12 , який був залучений органом досудового розслідування до конфіденційного співробітництва, неправомірну вигоду у сумі 2 000 доларів США, що станом на 22.01.2025 року згідно з офіційним курсом НБУ становить 84 332 грн. 20 коп., за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, а саме за вплив на прийняття рішення слідчою СВ ВП № 4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_11 та начальником вказаного слідчого відділення ОСОБА_13 , про закриття кримінального провадження № 0000044 від 06.01.2025 року за ст. 336 КК України з метою уникнення ОСОБА_10 кримінальної відповідальності. Отримавши грошові кошти від ОСОБА_10 , через їх спільного знайомого ОСОБА_12 , ОСОБА_5 повідомив останнього про те, що рішення про закриття кримінального провадження буде прийнято найближчим часом, про що він повідомить додатково та призначе наступну зустріч для отримання іншої частини неправомірної вигоди в розмірі 1 000 доларів США для себе, під час якої ним буде надано ОСОБА_10 відповідну постанову про закриття кримінального провадження.

Після цього, 13.03.2025 року, приблизно о 13 год. 00 хв., ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, перебуваючи поряд із буд. АДРЕСА_3 , зустрівся з ОСОБА_10 та повідомив його про те, що з метою прискорення прийняття рішення про закриття вказаного кримінального провадження, необхідно надати йому ще частину обумовленої неправомірної вигоди в розмірі 200 доларів США, на що останній погодився.

Так, 16.03.2025 року, приблизно об 11 год. 15 хв., ОСОБА_5 , з метою отримання неправомірної вигоди, прибув до гаражного приміщення розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де призначив зустріч ОСОБА_12 .

Перебуваючи у вказаному місці, ОСОБА_5 одержав для себе від ОСОБА_10 , через їх спільного знайомого ОСОБА_12 неправомірну вигоду у розмірі 200 доларів США, що станом на 16.03.2025 року, згідно з офіційним курсом НБУ становить 8 305 грн. 40 коп., за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, а саме за вплив на прийняття рішення слідчою СВ ВП № 4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_11 та начальником вказаного слідчого відділення ОСОБА_13 про закриття кримінального провадження № 0000044 від 06.01.2025 року за ст. 336 КК України, з метою уникнення ОСОБА_10 кримінальної відповідальності. Отримавши грошові кошти від ОСОБА_10 , через їх спільного знайомого ОСОБА_12 , ОСОБА_5 знову повідомив останнього про те, що рішення про закриття кримінального провадження буде прийнято найближчим часом, про що він повідомить додатково та призначе наступну зустріч для отримання іншої частини неправомірної вигоди в розмірі 800 доларів США для себе, під час якої ним буде надано ОСОБА_10 відповідну постанову про закриття кримінального провадження.

Таким чином, ОСОБА_5 будучи службовою особою правоохоронного органу, діючи з прямим умислом, направленим на одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, вимагав та одержав від ОСОБА_10 неправомірну вигоду у загальній сумі 2 200 доларів США, що станом на момент отримання, згідно офіційного курсу НБУ становить 92 637 грн. 60 коп.

09.04.2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, а саме: в одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди.

Згідно зі ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 3 ст. 369-2 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Причетність ОСОБА_5 до вчинення зазначеного кримінального правопорушення підтверджується доказами, а саме: інформацією, яка міститься у повідомленні керівнику Запорізької обласної прокуратури № 59/5/2-87-нт від 16.01.2025 року за підписом заступника начальника управління УСБУ в Запорізькій області; інформацією, яка міститься у повідомленні старшому слідчому ТУ ДБР у м. Мелітополі № 59/5/2-97нт від 16.01.2025 року за підписом заступника начальника управління УСБУ в Запорізькій області; відомостями викладеними у протоколі допиту свідка ОСОБА_10 від 16.01.2025 року; відомостями, викладеними у протоколі допиту свідка ОСОБА_10 від 18.01.2025 року; інформацією, яка міститься у повідомленні старшому слідчому ТУ ДБР у м. Мелітополі № 59/5/2-105нт від 20.01.2025 року за підписом заступника начальника управління УСБУ в Запорізькій області; відомостями викладеними у протоколі огляду, ідентифікації та вручення грошових коштів від 22.01.2025 року, під час якого грошові кошти у розмірі 30 штук номіналом по 100 доларів США оглянуті та вручені ОСОБА_12 ; відомостями викладеними у протоколі від 22.01.2025 року добровільної видачі грошових купюр у розмірі 15 штук номіналом по 100 доларів США, під час якого ОСОБА_12 добровільно видав вказані грошові кошти та повідомив що, він повинен буде ще 1 000 доларів США передати ОСОБА_5 після закриття кримінального провадження та 500 доларів США як повернення боргу між ОСОБА_5 та ОСОБА_12 ; відомостями викладеними у протоколі допиту свідка ОСОБА_12 від 20.01.2025 року; відомостями викладеними у протоколі допиту свідка ОСОБА_12 від 22.01.2025 року; відомостями викладеними у протоколі огляду ідентифікації та вручення грошових коштів від 22.01.2025 року, під час якого грошові кошти у розмірі 30 грошових купюр номіналом по 100 доларів США оглянуті та вручені ОСОБА_12 ; відомостями, викладеними у протоколі допиту свідка ОСОБА_10 від 09.04.2025 року; відомостями викладеними у протоколі допиту свідка ОСОБА_12 від 09.04.2025 року; іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Санкцією ч. 3 ст. 369-2 КК України передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосовується до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять.

Метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити вищевказані дії, що зазначені в п. п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України.

Так, відповідно до п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Ионкало проти України» суд вказав, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

В ході досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, тобто тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з конфіскацією майна, а тому враховуючи тяжкість покарання, існує обґрунтований ризик, що він з метою ухилення від кримінальної відповідальності може переховуватися від органу досудового розслідування, що вказує на ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

До того ж, перебуваючи на волі, ОСОБА_5 матиме змогу контактувати зі свідками та незаконно впливати на них, з метою зменшення вини, або взагалі з метою відмови від наданні ними викривальних показань, для уникнення кримінальної відповідальності та покарання.

Окрім цього, ОСОБА_5 підозрюється у отриманні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди. Встановлено, що сума неправомірної вигоди, яку ОСОБА_5 вимагав від ОСОБА_10 становила 3 000 доларів США. На теперішній час підозрюваний фактично отримав лише 2 200 долаврфв США із обумовленої суми. З огляду на те, що ОСОБА_5 не отримав повну суму неправомірної вигоди та продовжує перебувати на посаді дільничного офіцера поліції, існує обґрунтований ризик того, що підозрюваний може продовжувати вимогати решту суми у розмірі 800 доларів США від ОСОБА_10 , а також вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення щодо інших громадян, використовуючи своє службове становище, що вказує на наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Виходячи з усього вище перерахованого, орган досудового розслідування приходить до висновку, що жоден із м`якіших запобіжних заходів не здатен забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків.

Таким чином, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також те, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування, негативно впливати на хід досудового розслідування та судового розгляду шляхом незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, виникла необхідність у обранні відносно підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Підстави для застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою відсутні, тому що встановлено обставини, які виправдовують тримання під вартою підозрюваного, підтверджують наявність зазначених ризиків, а більш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити виконання ОСОБА_5 його кримінально-процесуальних обов`язків та запобігти вищевикладеним обґрунтованим ризикам.

У судовому засіданні слідчий підтримав своє клопотання у повному обсязі і послався на обставини, які у ньому були викладені.

Прокурор в судовому засіданні пояснила, що здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за № 0000044 від 06.01.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України. Підстави застосування запобіжного заходу є обґрунтованими, ризики, які перераховані в клопотанні існують та підтверджені, це: ризик переховування з метою уникнення відповідальності, можливість впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення.

Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання слідчого. Також повідомив, що він має на утриманні малолітню дитину, має ряд хронічних захворювань, які потребують лікування, яке не можливо отримати в умовах слідчого ізолятора. Просить врахувати стан його здоров`я, повідомлену інформацію і застосувати особисте зобов`язання.

Захисники підозрюваного адвокати ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , кожен окремо, у судовому засіданні просили відмовити слідчому у задоволенні даного клопотанян, вважають, що відсутні докази підтвердження ризиків. ОСОБА_5 самостійно з`явився до суду для розгляду даного клопотання. Він працює, має стійкі соціальні зв`язки, на його утриманні перебуває малолітня дитина, та батько, який потребує його допомоги, а також підозрюваний має незадовільний стан здоров`я, потребує лікування. Свідки у кримінальному провадженні слідчим вже допитані. Просять суд застосувати особисте зобов`язання, з покладенням на ОСОБА_5 відповідних обовізків.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши копії матеріалів, якими сторона обвинувачення обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Метою застосування запобіжних заходів відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам:1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріали зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні даного кримінального правопорушення, а також наявність доказів, яким обґрунтовуються відповідні обставини.

Виходячи зі змісту зазначених норм вбачається, що виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а застосування таких заходів завжди пов`язане з необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

У судовому засіданні встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, яке відноситься до тяжких злочинів, за вчинення якого санкцією статті передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна.

09.04.2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме: інформацією, яка міститься у повідомленні керівнику Запорізької обласної прокуратури № 59/5/2-87-нт від 16.01.2025 року за підписом заступника начальника управління УСБУ в Запорізькій області; інформацією, яка міститься у повідомленні старшому слідчому ТУ ДБР у м. Мелітополі № 59/5/2-97нт від 16.01.2025 року за підписом заступника начальника управління УСБУ в Запорізькій області; відомостями викладеними у протоколі допиту свідка ОСОБА_10 від 16.01.2025 року; відомостями, викладеними у протоколі допиту свідка ОСОБА_10 від 18.01.2025 року; інформацією, яка міститься у повідомленні старшому слідчому ТУ ДБР у м. Мелітополі № 59/5/2-105нт від 20.01.2025 року за підписом заступника начальника управління УСБУ в Запорізькій області; відомостями викладеними у протоколі огляду, ідентифікації та вручення грошових коштів від 22.01.2025 року, під час якого грошові кошти у розмірі 30 штук номіналом по 100 доларів США оглянуті та вручені ОСОБА_12 ; відомостями викладеними у протоколі від 22.01.2025 року добровільної видачі грошових купюр у розмірі 15 штук номіналом по 100 доларів США, під час якого ОСОБА_12 добровільно видав вказані грошові кошти та повідомив що, він повинен буде ще 1 000 доларів США передати ОСОБА_5 після закриття кримінального провадження та 500 доларів США як повернення боргу між ОСОБА_5 та ОСОБА_12 ; відомостями викладеними у протоколі допиту свідка ОСОБА_12 від 20.01.2025 року; відомостями викладеними у протоколі допиту свідка ОСОБА_12 від 22.01.2025 року; відомостями викладеними у протоколі огляду ідентифікації та вручення грошових коштів від 22.01.2025 року, під час якого грошові кошти у розмірі 30 грошових купюр номіналом по 100 доларів США оглянуті та вручені ОСОБА_12 ; відомостями, викладеними у протоколі допиту свідка ОСОБА_10 від 09.04.2025 року; відомостями викладеними у протоколі допиту свідка ОСОБА_12 від 09.04.2025 року; іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

На думку слідчого судді, наведені в клопотанні обставини в сукупності та додані до нього матеріали кримінального провадження, якими обґрунтовані доводи клопотання, дають підстави вважати, що підозра у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України є обґрунтованою. При цьому слідчий суддя враховує усталену практику ЄСПЛ (наприклад, п. 32 рішення у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom від 30.08.1990 року (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86), згідно з якою термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (п. 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 рокуу справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04).

Разом з тим, слід наголосити, що слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження.

З положень п. 1 ч. 1 ст. 178 КПК України вбачається, що при застосуванні запобіжного заходу слідчий суддя перш за все має переконатися в наявності доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, в якому він підозрюється. Закон не вимагає, щоб докази були повними, але вони повинні бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у застосуванні того чи іншого запобіжного заходу.

Також слідчий суддя враховує, що за визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 § 1 (с) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».

Крім того у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.2007 року Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий відповідно до ст. 5 § 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення доведено існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості ОСОБА_5 переховуватися від органів досудового слідства та суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопрушення.

При встановленні наявності ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України, слідчий суддя враховує тяжкість покарання за вчинення ОСОБА_5 інкримінованого йому в провину злочину, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна.

При цьому, слід врахувати, що кримінальне правопорушення у якому підозрюється ОСОБА_5 має високий ступінь суспільної небезпеки, оскільки є корупційним кримінальним правопорушенням відповідно до примітки ст. 45 КК України, зумовлене тяжкими наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому, наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу. У разі визнання ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, у якому підозрюється останній, санкція ч. 3 ст. 369-2 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років із конфіскацією майна, це може стати підставою та мотивом для його переховування від органів досудового розслідування та суду.

Крім того, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Викладені обставини вказують про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризику переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Крім того, на даний час, ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, матиме змогу контактувати зі свідками у цьому кримінальному провадженні та незаконно впливати на них. Також, ОСОБА_5 зможе незаконно впливати на свідка ОСОБА_12 , який був залучений до проведення негласних слідчих (розшукових) дій відносно нього, схиляючи до дачі завідомо неправдивих показань та вживати заходів, спрямованих на унеможливлення здобуття органом досудового розслідування інших фактичних даних, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного розслідування кримінального правопорушення, а також незаконно впливати на свідка ОСОБА_10 , оскільки останній зацікавлений у зміні ними своїх показань, що вказує на наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. У зв`язку з цим для ухилення від кримінальної відповідальності ОСОБА_5 може впливати на свідків шляхом умовлянь, залякувань, погроз, примусу, з метою зміни останніми їх показань на його користь. Таким чином він матиме можливість уникнення або пом`якшення відповідальності за вчинення інкримінованого йому тяжкого злочину.

Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України. Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Окрім цього, ОСОБА_5 підозрюється у отриманні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди. Встановлено, що сума неправомірної вигоди, яку ОСОБА_5 вимагав від ОСОБА_10 становила 3 000 доларів США. На теперішній час підозрюваний фактично отримав лише 2 200 долаврфв США із обумовленої суми. З огляду на те, що ОСОБА_5 не отримав повну суму неправомірної вигоди та продовжує перебувати на посаді дільничного офіцера поліції, існує обґрунтований ризик того, що підозрюваний може продовжувати вимогати решту суми у розмірі 800 доларів США від ОСОБА_10 , а також вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення щодо інших громадян, використовуючи своє службове становище, що вказує на наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя також бере до уваги й інформацію щодо особи підозрюваного, яку наводить сторона захисту, зокрема, що ОСОБА_5 раніше не судимий, має зареєстроване місце проживання, має на утриманні малолітню дитину, проте у світлі наведених вище актуальних даних про існування ризику переховуватися, наявність зазначених стороною захисту обставин, не можуть бути вирішальними, що могло б знизити цей ризик до маловірогідного чи до його виключення взагалі.

Також належно оцінено при застосуванні виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і значення для суспільства кримінальне правопорушення, у якому підозрюється останній, адже для держави суттєве значення має патріотична свідомість та бажання стати на захист із повномасштабним вторгненням російської федерації від 24.02.2022 року. Тому, на даний час застосування такого запобіжного заходу є вкрай виправданим у світлі нинішніх подій. Таким чином, взяття особи під варту може також бути виправдано, якщо наявні підстави вважати, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, якщо вони реально переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Слідчий суддя, на підставі наданих матеріалів, оцінює в сукупності всі обставини, зазначені у ч. 1 ст. 178 КПК України, та враховує вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_5 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, особу підозрюваного, вік, стан здоров`я, сімейний стан.

В той же час, слід врахувати, що метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто, до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України і встановлених у судовому засіданні, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність.

Слідчий суддя приходить до висновку, з урахуванням наявності ризиків передбачених ст. 177 КПК України, що на даному етапі кримінального провадження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є об`єктивно необхідним з метою забезпечення дієвості відповідного кримінального провадження та запобігання реалізації вказаних ризиків. Крім того, слідчий суддя вважає, що є неможливим застосування до підозрюваного таких запобіжних заходів як особисте зобов`язання, порука чи домашній арешт.

Так, враховуючи особливості події кримінального правопорушення (місце, мету, спосіб, засоби вчинення, участь у його вчиненні, тощо), вбачається, що особисте зобов`язання не забезпечить достатніх гарантій належної процесуальної поведінки підозрюваному, оскільки його поведінка свідчить про нездатність самостійно додержуватись встановлених норм правопорядку та свідоме їх ігнорування.

Запобіжний захід у вигляді особистої поруки не може бути застосований до підозрюваного, оскільки до слідчого судді не надійшло звернень від осіб, які заслуговують на довіру, про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування, чи в суд на першу про те вимогу.

Домашній арешт не може бути застосований з огляду на те, що застосування такого запобіжного заходу не забезпечить гарантування усунення вищезазначеним ризикам, а особливо спілкування підозрюваного зі свідками у даному кримінальному провадженні, а також можливості вчинення інших протиправних діянь.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що прокурором доведено наявність усіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, що застосування запобіжного заходу у відношенні підозрюваного ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою відповідає конкретній меті, визначеній у КПК України, та застосовується за наявності підстав, передбачених КПК України, є необхідним та достатнім для запобігання існуючим ризикам і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, у зв`язку з чим вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню.

Під час розгляду клопотання враховано доводи сторони захисту щодо стану здоров`я підозрюваного, однак, на момент розгляду клопотання стороною захисту не надано доказів неможливості застосування тримання під вартою за станом здоров`я та серйозного його погіршення.

Водночас, згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваною обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваного у вчиненні тяжкого злочину визначається від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 7 ст. 182 КПК України у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою ст. 183 цього Кодексу підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Для того, щоб розмір застави можна було вважати таким, який здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, слідчий суддя повинен, врахувавши положення ст.177, 178 КПК України, та раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу підозрюваного, тяжкістю вчиненого злочину.

При обрахунку розміру застави слідчий суддя враховує частину 3 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774-VIII, якою встановлено, що до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року. Таким чином, при визначенні розміру прожиткового мінімуму, як розрахункової величини для визначення застави, слід застосовувати розмір прожиткового мінімум для працездатних осіб встановлений Законом «Про бюджет на 2025 рік» на 1 січня поточного року, тобто 3 028,00 грн.

За таких обставин, враховуючи майновий та сімейний стан підозрюваного, а саме те що підозрюваний працює, не є інвалідом, розлучений, має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимий та встановлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 визначити заставу у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181 680,00 грн., яку підозрюваний має право у будь-який момент внести на спеціальний рахунок у порядку, визначеному КМУ, після чого може бути звільнений з-під варти та на нього можуть бути покладені обов`язки, передбачені в ст. 194 КПК України і буде вважатися таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави. На переконання слідчого судді, задля досягнення дієвості запобігання ризикам негативного впливу підозрюваного на хід досудового розслідування, застава у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб здатна забезпечити виконання останнім покладених на нього обов`язків, передбачених п.п. 1-4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України.

Визначаючи строк тривалості застосування попереднього ув`язнення, відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 197 КПК України, на період часу у 60 днів, слідчий суддя враховує, що підозрюваний у цьому кримінальному провадженні не затримувався. Таким чином, слід визначити строк застосування запобіжного заходу до 08.06.2025 року включно.

Керуючись ст. ст. 110, 131, 132, 176-178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 369-372 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання старшого слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі, ОСОБА_4 , погоджене прокурором першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України у кримінальному провадженні № 0000007 задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор» строком до 08.06.2025 року, включно, в межах строку досудового розслідування.

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 181 680 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот вісімдесят) грн. 00 коп., у разі внесення якої звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти.

Роз`яснити підозрюваному, що підозрюваний або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації в Запорізькій області, , Банк отримувача Державна казначейська служба України м. Київ, рахунок отримувача (IBAN) UA0001205, Призначення платежу: вид платежу (застава, вартість частки майна тощо); П.І.Б. особи, за яку вноситься застава; номер справи (провадження); суд, в якому розглядається справа, протягом дії ухвали.

У разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 08.06.2025 року, включно, в межах строку досудового розслідування, наступні процесуальні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- не відлучатися із м. Запоріжжя без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування з особами, визначеними слідчим, прокурором;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт (паспорти), для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. ч. 8, 10, 11 ст. 182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України. Застава внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1