Справа №463/9914/24
Провадження №1-кс/463/1908/25
УХВАЛА

про накладення арешту

28 лютого 2025 року місто Львів

Слідча суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого в ОВС Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_3 , погоджене виконувачем обов`язків прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 про накладення арешту в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000049 від 25.08.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 369-2, ч. 3 ст. 332 КК України,

встановила:

старший слідчий в ОВС Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_3 , за погодженням з виконувачем обов`язків прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000049 від 25.08.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 369-2, ч. 3 ст. 332 КК України, про накладення арешту.

В обґрунтування клопотання слідчий покликався на те, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000049 від 25.08.2023 за підозрою ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 369-2 та ч. 3 ст. 332 КК України, за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 369-2 та ч. 3 ст. 332 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , підозрюється у тому, що вона, діючи умисно, у порушення вимог ст. ст. 19, 33, 68 Конституції України, статті 1, 3, 9, 11 Закону України «Про державний кордон України», Згідно ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 5, Закону України «Про прикордонний контроль», Указами Президента України ОСОБА_10 № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, № 58/2023 від 06.02.2023, № 254/2023 від 01.05.2023, № 451/2023 від 26.07.2023, №734/2023 від 06.11.2023, від 05.02.2024 № 49/2024, від 06.05.2024 № 271/2024, згідно ст. 1, п. 6 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», рішення прикордонної служби України № 23-61122/0/6/-22 від 24.02.2022, п. 2-6 Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995, п. 2 ч. 1 ст. 23, п. 3 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 8, 69, 70 Закону України «Про Основи законодавства України про охорону здоров`я», п. 1.1. глави 1 розділу 1, п. 2.1. глави 2 розділу 1 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України №402 від 14.08.2008, з корисливих мотивів, діючи у складі організованої групи зОСОБА_9 , ОСОБА_6 та завідувачем психіатричного відділення Хустської центральної лікарні ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та лікарем-психіатром КНП «Виноградівська РЛ» ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у вигляді незаконного переправлення ОСОБА_12 та ОСОБА_13 через державний кордон України, в період із 25.08.2023 по 20.11.2024 організувала незаконне переправлення ОСОБА_12 та ОСОБА_13 через державний кордон України, керувала такими діями та сприяв у незаконному переправленню їх через державний кордон України порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод, за що одержала від ОСОБА_12 через ОСОБА_8 та ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 18 000 доларів США, що становить 694 386,8 гривень за організацію незаконного переправлення його ( ОСОБА_12 ) та ОСОБА_13 через державний кордон України та за сприянні порадами та вказівками (щодо можливих варіантів та деталей перетину державного кордону), надання засобів (документів, що надають право на перетин державного кордону особі призовного віку під час дії воєнного стану), виготовлення та надання медичних документів, які будуть підставою для визнання ОСОБА_12 та ОСОБА_13 непридатними до військової служби та виключення їх з військового обліку у ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ).

Таким чином, ОСОБА_5 , обґрунтовано підозрюється в організації незаконного переправлення особи через державний кордон України, керівництві такими діями та сприянні у незаконному переправленню особи через державний кордон України порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод, вчиненому повторно, вчиненому організованою групою осіб та з корисливих мотивів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Окрім цього, ОСОБА_5 , підозрюється у тому, що вона, діючи умисно, у порушення вимог ст. ст. 19, 33, 68 Конституції України, ст. ст. 3, 22, 24, 65-1 Закону України «Про запобігання корупції», статті 1, 3, 9, 11 Закону України «Про державний кордон України», ст. 8, 69, 70 Закону України «Про Основи законодавства України про охорону здоров`я», п. 1.1. глави 1 розділу 1, п. 2.1. глави 2 розділу 1 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України №402 від 14.08.2008, діючи у складі організованої групи зОСОБА_9 , ОСОБА_6 та завідувачем психіатричного відділення Хустської центральної лікарні ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та лікарем-психіатром КНП «Виноградівська РЛ» ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання з метою реалізації їхнього єдиного злочинного умислу на одержання від ОСОБА_12 та ОСОБА_13 неправомірної вигоди, у період з 25.08.2023 по 20.11.2024 одержала через ОСОБА_8 та ОСОБА_9 неправомірну вигоду у розмірі 18 000 доларів США, що становить 694 386,8 гривень за здійснення впливу на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, а саме на невстановлену органом досудового розслідування посадову особу військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка визнає їх непридатними до військової служби, що у подальшому буде підставою зняття їх з військового обліку у ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ).

Таким чином, ОСОБА_5 , обґрунтовано підозрюється в одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, вчиненому організованою групою, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 369-2 КК України.

Враховуючи вищезазначене, в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що підозрюваній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 на праві приватної власності належить наступне нерухоме та рухоме майно:

- земельна ділянка з кадастровим номером :07:004:0066 площею 0,0895 га за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 12;

- житловий будинок загальною площею 175,3 кв.м., житлова площа 61,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 12.

Вказане майно може бути відчужене з метою його подальшого приховання та могло бути набутим нею в результаті вчинення кримінального правопорушення.

Вказане свідчить про те, що ОСОБА_5 достовірно знаючи, що в разі визнання її винною у вчиненні злочину, належне майно підлягатиме спеціальній конфіскації чи конфіскації майна як виду.

У зв`язку із викладеним, приймаючи до уваги обставини кримінального правопорушення та здобуті під час досудового розслідування докази, на даний час в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що у разі незастосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження вказане майно, може бути відчужене, приховане, спотворене та витрачене, що негативно вплине на забезпечення завдань кримінального провадження.

А тому, з метою конфіскації майна як виду покарання, недопущення їх приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, вимушені звертатись до суду з даним клопотанням.

Прокурор в судове засідання не з`явився, попередньо скерував заяву, згідно якої просив справу слухати у його відсутності, подане клопотання підтримує.

Власник майна ОСОБА_5 та її представник адвокат ОСОБА_14 , належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, подали клопотання про відкладення розгляду справи з метою ознайомлення з клопотанням про накладення арешту.

Відповідно до ст.16 КПК України - позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Сукупність наведеної норми свідчить, що будь-яка процесуальна дія слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинена під час досудового розслідування, має відповідати вищевказаним засадам, як за своєю суттю, так і за формою реалізації, тобто процедурою застосування.

Згідно з ч.1 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання. Окрім цього слідчою суддею завчасно повідомлено учасників про розгляд справи -26.02.2025, відповідно надавалась достатня можливість на ознайомлення з клопотанням.

Відтак, беручи до уваги наведені номи закону, слідча суддя вважає за необхідне продовжити розгляд клопотання без участі осіб, які не з`явилися в судове засідання, при цьому відмовивши у задоволенні клопотання про відкладення судового розгляду.

Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши матеріали клопотання та матеріали, що долучені до нього, слідча суддя дійшла висновку, що клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження

Положення ч. 3 ст. 132 КПК України встановлюють те, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Як зазначено вище, згідно ч.ч. 1, 2, 3, 4, 10 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме конфіскації як вид покарання у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Частиною 1 цієї статті визначено, що слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала не доведене необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Як вбачається з витягу з ЄРДР, 25.08.2023 до ЄРДР за №0000049 внесено відомості про вчиненнякримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 369-2, ч. 3 ст. 332 КК України.

Досудове розслідування розпочато за фактом того, що ОСОБА_5 , підозрюється у тому, що вона, діючи умисно, у порушення вимог ст. ст. 19, 33, 68 Конституції України, статті 1, 3, 9, 11 Закону України «Про державний кордон України», Згідно ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 5, Закону України «Про прикордонний контроль», Указами Президента України ОСОБА_10 № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, № 58/2023 від 06.02.2023, № 254/2023 від 01.05.2023, № 451/2023 від 26.07.2023, №734/2023 від 06.11.2023, від 05.02.2024 № 49/2024, від 06.05.2024 № 271/2024, згідно ст. 1, п. 6 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», рішення прикордонної служби України № 23-61122/0/6/-22 від 24.02.2022, п. 2-6 Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995, п. 2 ч. 1 ст. 23, п. 3 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 8, 69, 70 Закону України «Про Основи законодавства України про охорону здоров`я», п. 1.1. глави 1 розділу 1, п. 2.1. глави 2 розділу 1 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України №402 від 14.08.2008, з корисливих мотивів, діючи у складі організованої групи зОСОБА_9 , ОСОБА_6 та завідувачем психіатричного відділення Хустської центральної лікарні ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та лікарем-психіатром КНП «Виноградівська РЛ» ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у вигляді незаконного переправлення ОСОБА_12 та ОСОБА_13 через державний кордон України, в період із 25.08.2023 по 20.11.2024 організувала незаконне переправлення ОСОБА_12 та ОСОБА_13 через державний кордон України, керувала такими діями та сприяв у незаконному переправленню їх через державний кордон України порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод, за що одержала від ОСОБА_12 через ОСОБА_8 та ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 18 000 доларів США, що становить 694 386,8 гривень за організацію незаконного переправлення його ( ОСОБА_12 ) та ОСОБА_13 через державний кордон України та за сприянні порадами та вказівками (щодо можливих варіантів та деталей перетину державного кордону), надання засобів (документів, що надають право на перетин державного кордону особі призовного віку під час дії воєнного стану), виготовлення та надання медичних документів, які будуть підставою для визнання ОСОБА_12 та ОСОБА_13 непридатними до військової служби та виключення їх з військового обліку у ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ).

Таким чином, ОСОБА_5 , обґрунтовано підозрюється в організації незаконного переправлення особи через державний кордон України, керівництві такими діями та сприянні у незаконному переправленню особи через державний кордон України порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод, вчиненому повторно, вчиненому організованою групою осіб та з корисливих мотивів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Окрім цього, ОСОБА_5 , підозрюється у тому, що вона, діючи умисно, у порушення вимог ст. ст. 19, 33, 68 Конституції України, ст. ст. 3, 22, 24, 65-1 Закону України «Про запобігання корупції», статті 1, 3, 9, 11 Закону України «Про державний кордон України», ст. 8, 69, 70 Закону України «Про Основи законодавства України про охорону здоров`я», п. 1.1. глави 1 розділу 1, п. 2.1. глави 2 розділу 1 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України №402 від 14.08.2008, діючи у складі організованої групи зОСОБА_9 , ОСОБА_6 та завідувачем психіатричного відділення Хустської центральної лікарні ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та лікарем-психіатром КНП «Виноградівська РЛ» ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання з метою реалізації їхнього єдиного злочинного умислу на одержання від ОСОБА_12 та ОСОБА_13 неправомірної вигоди, у період з 25.08.2023 по 20.11.2024 одержала через ОСОБА_8 та ОСОБА_9 неправомірну вигоду у розмірі 18 000 доларів США, що становить 694 386,8 гривень за здійснення впливу на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, а саме на невстановлену органом досудового розслідування посадову особу військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка визнає їх непридатними до військової служби, що у подальшому буде підставою зняття їх з військового обліку у ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ).

Таким чином, ОСОБА_5 , обґрунтовано підозрюється в одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, вчиненому організованою групою, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 369-2 КК України.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно зі ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і в клопотанні слідчого (прокурора), який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже, суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Дослідження матеріалів клопотання, враховуючи викладену у ньому фабулу кримінального правопорушення, формує у слідчої судді внутрішнє переконання того, що могли мати місце обставини кримінальних правопорушень, у зв`язку з яким подається клопотання, тому слідча суддя вважає доведеним, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінальних правопорушень такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

При цьому, слідча суддя вважає, що на цьому етапі досудового розслідування слідча суддя не може вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі встановлювати наявність складу злочину, винуватість осіб чи ступінь їх вини.

Враховуючи встановлені обставини кримінального провадження та мету, з якою звернувся слідчий для накладення арешту на майно, що знаходиться у володінні ОСОБА_5 за відсутності беззаперечних доказів на спростування презумпції власності, слідча суддя вважає застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження на цій стадії обґрунтованим та виправданим.

Щодо розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідча суддя враховує, що вказані критерії є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді.

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. Водночас, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

При розгляді клопотання, слідчою суддею не встановлено негативних наслідків та обмежень застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, який в цьому випадку є найбільш дієвим та виправдовує ступінь втручання у право власності ОСОБА_5 .

Слідча суддя звертає увагу, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Вирішуючи питання щодо способу арешту майна, який підлягає застосуванню, слідча суддя враховує конкретні обставини провадження, а також пропорційність втручання в права та інтереси власника майна.

Отже, слідча суддя вважає доведеним, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки сприятимуть досягненню мети щодо всебічного, повного та неупередженого досудового розслідування та забезпечення конфіскації майна як виду покарання, таке втручання у право на власність є пропорційним, та відповідає забезпеченню розумного балансу між завданнями кримінального провадження та майновими інтересами власника майна, оскільки, завдяки цьому заходу забезпечення кримінального провадження може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звернувся із клопотанням, а тому таке підлягає до задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Разом з тим, слід роз`яснити власнику чи володільцю майна, що ч. 2 ст. 174 КПК України передбачено, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Крім цього, слідча суддя звертає увагу, що усі заперечення щодо арешту майна та наявні докази, власник майна чи його представник має право подати до суду із клопотанням про його скасування.

Керуючись ст. 40, 131, 132, 167, 168, 170-173, 309 КПК України, слідча суддя

постановила:

Клопотання клопотання старшого слідчого в ОВС Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_3 , погоджене виконувачем обов`язків прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 про накладення арешту в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000049 від 25.08.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 369-2, ч. 3 ст. 332 КК України, задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є підозрюваною у кримінальному провадженні №0000049 від 25.08.2023, а саме на:

земельну ділянку з кадастровим номером :07:004:0066 площею 0,0895 га за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 12;

житловий будинок загальною площею 175,3 кв.м., житлова площа 61,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 12.

Заборонити державним органам та органам нотаріату здійснювати реєстрацію (перереєстрацію), пов`язану із відчуженням, зміною, поділом заставою або іншого зміни власників такого майна.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Виконання ухвали доручити старшому слідчому в ОВС Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідча суддя ОСОБА_1