ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника засудженогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні судове провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 01 жовтня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою повернуто заяву про приведення вироків у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року, подану

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем і проживаючим за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимим, останній раз -

14 червня 2024 року Гадяцьким районним судом Полтавської області ОСОБА_8 за ч.4 ст.185, ч.4 ст.70 КК України на 5 років 4 місяці позбавлення волі.

Роз`яснено ОСОБА_8 , що його заява підлягає вирішенню місцевим судом, у межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

Ухвалене рішення місцевий суд мотивував тим, що вказана вище заява не підлягає розгляду Київським районним судом м. Полтава, оскільки відповідно до наряду Центральної комісії Департаменту з питань виконання кримінальних покарань було визначено місце відбування ОСОБА_8 покарання в ДУ «Стрижавська виправна колонія (№81)», що не належить до територіальної юрисдикції Київського районного суду м. Полтава.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 01 жовтня 2024 року, переглянути вироки Ленінського районного суду м. Полтава від 31 липня 2023 року, Чутівського районного суду Полтавської області від 27 вересня 2023 року, Октябрського районного суду м. Полтава від 25 квітня 2024 року, Гадяцького районного суду Полтавської області від 14 червня 2024 року щодо нього відповідно до Закону України №3886-ІХ і скасувати їх. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що він фактично вже 2 роки перебуває в ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)» та відбуває покарання у вигляді позбавлення волі за вказаними вище вироками судів, які набрали законної сили, а тому подана ним заява після прийняття Закону України №3886-ІХ підлягала розгляду за територіальною підсудністю Київським районним судом м. Полтава.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, доводи засудженого, який підтримав апеляційну скаргу та водночас підтвердив те, що він перебуває в ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)» у зв`язку з розглядом щодо нього іншого кримінального провадження по суті Київським районним судом м. Полтава, думку захисника на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, перевірила матеріали судового провадження та особової справи, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Установлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, правомочного здійснювати відповідне провадження. Призначення підсудності полягає в правильному розподілі повноважень між судами, в тому числі однієї ланки. Вона є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна справа розглядалася і вирішувалася судом законним, компетентним, незалежним і неупередженим, як того вимагають ст.7 Загальної декларації прав людини та ч.1 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Із системного аналізу положень КПК України та практики Верховного Суду вбачається, що скарга, заява чи клопотання повертається, якщо вона не підлягає розгляду в суді, до якого вона подана.

Тому з огляду на викладене вище, приписи розділу VIII КПК України "Виконання судових рішень", які встановлюють вимоги щодо подачі клопотання (подання, заяви) про вирішення питання, пов`язаного з виконанням вироку, та враховуючи, що у випадку недотримання суб`єктом звернення правил територіальної підсудності, визначеної у ст.539 КПК України, суд не здійснює розгляд по суті клопотання (подання, заяви), то, встановивши, що клопотання (подання, заява) є не підсудним, суд повинен постановити рішення про повернення відповідного клопотання (подання, заяви), що забезпечить право суб`єкта звернення на доступ до правосуддя до належного суду.

Так, у ч.2 ст.539 КПК України надано визначення підсудності місцевому суду кожного окремого питання, пов`язаного із виконанням вироку.

Вимогами ж п.13 ч.1 ст.537, п.2 ч.2 ст.539 КПК України унормовано, що клопотання засудженого про звільнення його від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч.ч.2 і 3 ст.74 КК України, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

За змістом ч.2 ст.74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, має бути звільнена від призначеного судом покарання.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-IX до ст.51 КУпАП унесено зміни, за якими збільшено до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян межу між адміністративною та кримінальною відповідальністю за викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Згідно з висновком щодо застосування норм права, який міститься в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 жовтня 2024 року (справа №278/1566/21), Закон України №3886-IX, яким унесені зміни до ст.51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст.5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом України чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.51 КУпАП. Зміни, внесені Законом України №3886-IX, мають зворотну дію в часі. У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений у ст.51 КУпАП, має враховуватися розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п.5 підрозд.1 розд.ХХ та пп.169.1.1 п.169.1 ст.169 розд.IV Податкового кодексу України. Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом України №3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_8 подав до Київського районного суду м. Полтава заяву, в якій просив застосувати до нього положення Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-IX щодо вироків Ленінського районного суду м. Полтава від 31 липня 2023 року, Чутівського районного суду Полтавської області від 27 вересня 2023 року, Октябрського районного суду м. Полтава від 25 квітня 2024 року та Гадяцького районного суду Полтавської області від 14 червня 2024 року, та у зв`язку із застосуванням цього закону пом`якшити йому покарання, тобто вказана заява за змістом її доводів і доданих матеріалів стосується розгляду питання в порядку виконання вироку, передбаченого п.13 ч.1 ст.537 КПК України. Також засуджений навів доводи з приводу застосування до нього положень ст.75 КК України з посиланням на дані про його особу та посткримінальну поведінку, але вирішення таких доводів, виходячи з їх суті, стосується необхідності призначення покарання з урахуванням обставин, передбачених ст.ст.50, 65 КК України, через це належить до дискреційних повноважень судів (першої, апеляційної та касаційної інстанцій) у ході розгляду кримінального провадження по суті (до ухвалення остаточного рішення справі) та не є предметом розгляду суду в порядку вирішення питань, пов`язаних із виконанням вироку, оскільки на цій стадії (виконання вироку) є неприйнятним повторне вирішення питання щодо наявності чи відсутності підстав, передбачених ст.75 КК України, для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку за вироком, який уже набрав законної сили та в якому вже прийнято рішення про призначене особі покарання і спосіб його виконання. Застосовуючи ж положення ч.ч.2, 3 ст.74 КК України, на стадії виконання вироку своє рішення суд повинен ґрунтувати тільки на обставинах, установлених судом при ухваленні вироку, на їх юридичній оцінці, яку надано цим судом (а.с.п.1-25).

Таким чином, виходячи із сукупного змісту заяви та доводів, які є предметом вирішення на стадії виконання вироку, її розгляд віднесено до компетенції місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконуються вироки.

Перевіривши заяву ОСОБА_8 , Київський районний суд м. Полтава повернув її, мотивуючи тим, що засудженим не було дотримано правила підсудності.

З таким висновком, як наслідок, погоджується і колегія суддів.

Як убачається з матеріалів особової справи, 31 липня 2023 року Ленінським районним судом м. Полтава ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за ч.4 ст.185 КК України із застосуванням ст.71 КК України на 5 років 1 місяць позбавлення волі (а.о.с.26-28). 10 листопада 2023 року Полтавським апеляційним судом закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Полтава від 31 липня 2023 року у зв`язку з його відмовою від апеляційної скарги (а.о.с.132-133).

27 вересня 2023 року Чутівським районним судом Полтавської області ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за ч.4 ст.185 КК України на 5 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Полтава від 31 липня 2023 року та призначено ОСОБА_8 остаточне покарання 5 років 3 місяці позбавлення волі (а.о.с.30-32). 12 березня 2024 року Полтавським апеляційним судом апеляційну скаргу вирок Чутівського районного суду Полтавської області від 27 вересня 2023 року змінено в частині призначеного ОСОБА_8 покарання: виключено з вироку посилання на застосування ст.71 КК України, відповідно до ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань за вироками Чутівського районного суду Полтавської області від 27 вересня 2023 року та Ленінського районного суду м. Полтава від 31 липня 2023 року призначено ОСОБА_8 остаточне покарання - 5 років 3 місяці позбавлення волі, в іншій частині вирок залишено без зміни (а.о.с.77-74).

25 квітня 2024 року Октябрським районним судом м. Полтава ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за ч.4 ст.185 КК України на 5 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань за цим вироком і вироком Чутівського районного суду Полтавської області від 27 вересня 2023 року призначено ОСОБА_8 остаточне покарання - 5 років 4 місяці позбавлення волі (а.о.с.57-59).

14 червня 2024 року Гадяцьким районним судом Полтавської області ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за ч.4 ст.185 КК України на 5 років позбавлення волі. Відповідно до ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покаранням за вироком Октябрського районного суду м. Полтава від 25 квітня 2024 року призначено ОСОБА_8 остаточне покарання - 5 років 4 місяці позбавлення волі (а.о.с.54-55).

Вироки Октябрського районного суду м. Полтава від 25 квітня 2024 року та Гадяцького районного суду Полтавської області від 14 червня 2024 року в апеляційному порядку не оскаржувались.

Таким чином, зазначені вище перші три вироки від 31 липня 2023 року, 27 вересня 2023 року та 25 квітня 2024 року були враховані під час ухвалення останнього за часом вироку від 14 червня 2024 року.

Указані вище судові рішення набрали законної сили та згідно з рішеннями комісії з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України було визначено установу для відбуття засудженим ОСОБА_8 призначеного йому покарання - ДУ «Стрижавська виправна колонія (№81)» (а.о.с.38, 40, 60, 65,68, а.с.п.31).

Отже, місцем виконання наведених вище вироків щодо ОСОБА_8 є ДУ «Стрижавська виправна колонія (№81)», що належить до територіальної юрисдикції Вінницького районного суду Вінницької області, а не Київського районного суду м. Полтава.

За таких обставин, висновок першої судової інстанції про те, що подана засудженим заява не підлягає розгляду Київським районним судом м. Полтава є правильним, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити місцевому суду постановити законне й обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Ураховуючи наведене вище, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У свою чергу, колегія суддів роз`яснює, що судове рішення суду першої інстанції не перешкоджає ОСОБА_8 у реалізації ним повторно свого права на звернення з клопотанням щодо вирішення вказаного вище питання до Вінницького районного суду Вінницької області з дотриманням порядку, передбаченого КПК України (зокрема, із заявленням клопотання про поновлення строку на звернення до суду у випадку його пропуску з наведенням поважності причин, що вплинули на своєчасність подачі клопотання).

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 01 жовтня 2024 року про повернення заяви ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою - у т ой самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4