Номер провадження: 11-кп/813/1184/25
Справа № 497/2166/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

17.01.2025 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши в порядку ст.398 КПК України апеляційну скаргу прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 на ухвалу Болградського районного суду Одеської області від 17.12.2024 року у кримінальному провадженні №0000231 від 19.04.2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.3 ст.332 КК України,

установив

В провадженні Болградського районного суду Одеської області перебуває кримінальне провадження №0000231 від 19.04.2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.3 ст.332 КК України, відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України та відносно ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.3 ст.332 КК України.

17.12.2024 року під час судового засідання суду першої інстанції було постановлено ухвалу, якою задоволено клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_6 від 09.12.2024 року про надання тимчасового доступу до речей та документів.

Зобов`язано відповідальних (уповноважених) осіб Одеського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (65045, м. Одеса, вул. Ніни Строкатої, 37, тел:048-779-45-83, ел.пошта: , ) надати захиснику обвинуваченого ОСОБА_4 адвокату ОСОБА_6 (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 2299), тимчасовий доступ до речей і документів та інформації, які перебувають у володінні Одеського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (65045, м. Одеса, вул. Ніни Строкатої, 37), з можливістю ознайомитися з ними, зробити їх копії (електронні та паперові) та вилучити їх копії (у разі наявності).

Не погодившись із зазначеною ухвалою, прокурор Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та оскаржувану ухвалу, суддя-доповідач дійшов висновку про те, що слід відмовити у відкритті апеляційного провадження з таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.24 КПК України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні врегульований Кримінальним процесуальним кодексом України.

Згідно із ч.1 ст.1 КПК порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством, аналіз якого свідчить, що унормування кримінальних процесуальних відносин відбувається шляхом чіткого та імперативного визначення процедур, регламентації прав їх учасників для попередження свавільного використання владними органами своїх повноважень і забезпечення умов справедливого судочинства.

Проте, як неодноразово наголошував Верховний Суд, ст. 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховний Суд підкреслив, що «норми Конституції України та кримінального процесуального закону беззастережно гарантують право на апеляційне оскарження лише судового рішення, постановленого за наслідком розгляду справи (кримінального провадження в суді першої інстанції) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження). Встановлення законодавцем такого обмеження права на апеляційне оскарження рішень має на меті забезпечення належного здійснення правосуддя через розумне регулювання кількості справ, що надходять до судів апеляційної інстанції та створення умов для ефективного використання обмежених ресурсів судової влади».

Згідно ч.2 ст. 392 КПК України передбачено, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті. Ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Ухвала суду про задоволення клопотання та надання тимчасового доступу до речей та документів, постановлена під час розгляду обвинувального акту по суті, до вказаного переліку, який є вичерпним, не входить.

Так, рішенням ЄСПЛ від 8 січня 2008 року щодо прийнятності заяви N 32671/02 у справі "Скорик проти України" зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, яку намагаються досягнути.

За таких обставин наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ч.4 ст.399 КПК України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.

Керуючись статтями 7, 9, 24, 309, 399, 422 КПК України суддя-доповідач, -

ухвалив

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 на ухвалу Болградського районного суду Одеської області від 17.12.2024 року про надання тимчасового доступу до речей та документів, постановлену під час розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000231 від 19.04.2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.3 ст.332 КК України.

Відповідно до положень ч.5 ст.399 КПК України копію ухвали разом з апеляційною скаргою та всіма доданими до неї матеріалами надіслати апелянту.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту набрання нею законної сили.

Суддя Одеського апеляційного суду ОСОБА_2