УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 715/2442/23

провадження № 51-5678 ск 24

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянула касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 3 червня 2024 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 16 жовтня 2024 року і

встановила:

Як убачається зі змісту касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, за вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області від 3 червня 2024 року, залишеним без змін 16 жовтня 2024 року Чернівецьким апеляційним судом, ОСОБА_5 було засуджено до покарання за ч. 3 ст. 2861 Кримінального кодексу України (далі - КК) у виді позбавлення волі на строк 6 років із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 10 років, зач. 1 ст. 135 КК - у виді позбавлення волі на строк 2 роки, а на підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань визначено остаточне - позбавлення волі на строк 7 років із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 10 років.

Вирішено питання щодоречових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Суд визнав ОСОБА_5 винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого, а також у залишенні в небезпеці, вчинених за обставин, детально викладених у вироку.

Як установив суд, ІНФОРМАЦІЯ_1 близько 22:00, порушуючи пп. «а» п. 2.9, пункти 12.4, 1.5, підпункти «б», «д» п. 2.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР), керуючи в стані алкогольного сп`яніння автомобілем марки «Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI» (д.р.н. НОМЕР_1 ), рухаючись із перевищенням швидкості на вул. Набережній, 81 у с. Кам`янка Чернівецького району Чернівецької області, ОСОБА_5 був неуважним, не переконався в безпечності обгону, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_6 . У результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) потерпілому було заподіяно тілесні ушкодження, від яких він помер.

Крім того, усвідомлюючи, що внаслідок ДТП потерпілий перебуває в небезпечному для життя стані, засуджений утік з місця події.

У касаційній скарзі захисник просить скасувати на підставах, передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), згадані вирок та ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Суть доводів скаржника зводиться до того, що винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння не доведено, а суди попередніх інстанцій належно не оцінили доказів й помилково його засудили за ч. 3 ст. 2861 КК замість ч. 2 ст. 286 цього Кодексу. Мотивуючи позицію, автор скарги акцентує на залишенні поза увагою показань обвинуваченого, свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , котрі підтвердили, що на момент ДТП засуджений був тверезим. На думку захисника, зразки крові були відібрані з порушенням інструкцій та рекомендацій Міністерства охорони здоров`я України (далі - МОЗ), походження цих зразків від ОСОБА_5 сумнівне і згідно з ч. 1 ст. 87 КПК результати медичного огляду від 5 липня 2023 року та висновки токсикологічної експертизи від 10 липня 2023 року є недопустимими доказами. Вважає, що неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого діяння й особі засудженого, а для усунення допущених порушень необхідний новий судовий розгляд справи.

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження належить відмовити на таких підставах.

За правилами статей 433, 438 КПК суд касаційної інстанції переглядає оспорювані рішення у межах касаційної скарги; не уповноважений ревізувати повноти розгляду, перевіряти докази з погляду їх достовірності та відповідність висновків фактичним обставинам кримінального провадження, а при вирішенні справи виходить з обставин, установлених судами попередніх інстанцій.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у завідомому залишенні потерпілого в небезпеці, правильність юридичної оцінки діяння за ч. 1 ст. 135 КК, факт учинення ДТП та його наслідки в касаційній скарзі не оспорюються.

Усупереч доводам захисника, як убачається з вироку, суд належним чином обґрунтував те, що злочин проти безпеки руху ОСОБА_5 вчинив у стані алкогольного сп`яніння.

Такого переконання суд дійшов на підставі аналізу безпосередньо досліджених доказів: показань допитаних свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ; фактичних даних, що містяться у протоколах огляду предметіввід 20 та 24 липня 2023 року з фототаблицями та описом розмов, а також у висновках щодо результатів медичного огляду від 5 липня 2023 року № 29; експерта від 15 травня 2024 року № СЕ-19/126-24-2120-БД й токсикологічної експертизи від 10 липня 2023 року № 1035.

Крім того, суд з`ясував позицію ОСОБА_5 , котрий твердив, що вжив пиво після ДТП. Висунуту обвинуваченим на свій захист версію суд перевірив і з посиланням на конкретні докази спростував у вироку.

Так, у своєму рішенні суд указав, що згідно з даними медичного огляду від 5 липня 2023 року та токсикологічної експертизивід 10 липня 2023 року № 1035 ОСОБА_5 перебував у стані алкогольного сп`яніння і в його крові виявлено етиловий спирт. При цьому суд відхилив доводи сторони захисту про імовірність помилкового використання крові іншої людини, оскільки за експертним висновком від 15 травня 2024 року генетичні ознаки зразка епітелію засудженого збігаються з генетичними ознаками крові, що досліджувалася. За змістом вироку впродовж розгляду справи суд переглянув відеозапис з магазину «Тано» і встановив, що 7 квітня 2023 року о 15:09:27 ОСОБА_5 із ОСОБА_7 заходили до магазину, о 19:10:32 засуджений придбав 12 банок пива. Водночас продавець - свідок ОСОБА_9 - підтвердила суду, що в обох відвідувачів були явні ознаки сп`яніння і відчувався запах спиртного. Відповідно до показань свідка ОСОБА_10 (лікаря), він відбирав зразки крові у засудженого, останній не заперечував вживання алкогольних напоїв і від нього відчувався відповідний запах.

Аргументів про істотне порушення ст. 245 КПК, якою регламентовано порядок отримання зразків для експертизи, у поданій скарзі не відображено, а посилання на недостатню кваліфікацію лікаря й недодержання рекомендацій МОЗ під час відбирання біологічних зразків у засудженого є непереконливими. Як установив суд і зазначив у вироку, указану процедуру виконав лікар ОСОБА_10 , котрий мав повноваження і стаж роботи понад 5 років. Тому результати огляду та експертного токсикологічного дослідження суд визнав допустимими доказами, що узгоджується з положеннями статей 84, 86 КПК.

Зважаючи на сукупність отриманих фактичних даних у їх взаємозв`язку, суд критично оцінив показання свідків ОСОБА_8 (дружини засудженого) та ОСОБА_7 (пасажира автомобіля), за якими ОСОБА_5 не вживав алкоголю до події ДТП.

Отже, констатуючи на підставі розглянутих доказів перебування ОСОБА_5 у стані алкогольного сп`яніння під час ДТП, суд відповідно до встановлених фактичних обставин кримінального провадження кваліфікував учинене діяння за ч. 3 ст. 2861 КК і призначив засудженому покарання, наближене до мінімальних меж санкції статті. Спроможних доводів, які би доводили неправильність застосування закону України про кримінальну відповідальність й несправедливість обраного заходу примусу, у касаційній скарзі не наведено.

Крім того, подібні викладеним у касаційній скарзі доводи сторони захисту про неналежну оцінку доказів, що зумовило неправильну кваліфікацію та невідповідність призначеного ОСОБА_5 покарання тяжкості вчиненого діяння й особі засудженого, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції. Цей суд у змагальній процедурі ретельно розглянув апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 і вмотивовано відмовив у її задоволенні. За змістом копії ухвали від 16 жовтня 2024 року, у ній із посиланням на докази в матеріалах кримінального провадження та норми права надано вичерпні відповіді на всі аргументи скаржника.

У контексті викладеного оспорювані вирок та ухвала не суперечать положенням ст. 370 КПК.

Оскільки з касаційної скарги та доданих до неї судових рішень не вбачається підстав для її задоволення, немає потреби в перевірці матеріалів кримінального провадження.

Тому згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 .

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

постановила:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 3 червня 2024 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 16 жовтня 2024 року стосовно ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_11