Справа № 445/461/25
Провадження № 1-кп/445/240/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2025 року Золочівський районний суд Львівської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золочеві Львівської області кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001111 від 02.11.2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Немирів Радивилівського району Рівненської області, громадянина України, українця, розлученого, військовозобов`язаного, з середньо-спеціальною освітою, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, працюючого різноробочим в ТзОВ "Промислово-комерційна фірма Євростар", зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України, -

в с т а н о в и в :

згідно обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він, 02.11.2024 близько 00 год. 55 хв., керуючи вантажним автомобілем марки «Renault АЕ 385», р.н. НОМЕР_1 , з напівпричепом марки «LAG 0-3-38L», р.н. НОМЕР_2 . на якому знаходився

трактор марки «KOMATSU WB-140-2Т», р.н. НОМЕР_3 , та рухаючись автодорогою Т-1413 сполученням «Золочів - Броди», що в с. Сасів по вул. Бродівська, неподалік перехрестя з вул. Шкільна у напрямку до м. Броди Золочівського району Львівської області, порушив вимоги Розділу 1 п.п. 1.10 (в частині визначення терміну «небезпека для руху»); Розділу 2 п.п. 2.3 б), д), 2.1 а); Розділу 12 п. 12.3 ПДР, які виразилися в тому, що він керуючи транспортним засобом, не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, маючи об?єктивну можливість виявити на проїзній частині дороги неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував в горизонтальному положенні, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об?їзду перешкоди, та як наслідок здійснив наїзд на останнього. Після наїзду водій ОСОБА_7 , продовжив свій рух та покинув місце пригоди. У результаті порушення Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_4 , неповнолітній ОСОБА_6 , отримав тілесні ушкодження, а саме: тупа поєднана травма голови, тулуба і нижніх кінцівок у вигляді численних переломів кісток склепіння, основи і лецевого черепа з крововиливами під оболонки та в шлуночки головного мозку, з ушкодженнями головного мозку, множинних переломів кісток тулуба, перелому хребта, правої гомілки, з ушкодженнями внутрішніх органів, від яких загинув на місці.

Таким чином, органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 , будучи особою, яка керувала транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 .

Такі дії обвинуваченого кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Окрім того, згідно обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він 02.11.2024 близько 00 год. 55 хв., керуючи автомобілем вантажним автомобілем марки «Renault AE 385», р.н. НОМЕР_4 , з напівпричепом марки «LAG 0-3-38L», р.н. НОМЕР_5 на якому знаходився трактор марки «KOMATSU WB-140-2Т», р.н. НОМЕР_3 , та рухаючись автодорогою Т-1413 сполученням «Золочів - Броди», що в с. Сасів по вул. Бродівська неподалік перехрестя з вул. Шкільна у напрямку до м. Броди, Золочівського району, Львівської області, здійснивши наїзд на неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував в горизонтальному положенні на проїзній частині, не зупинився, а продовжив свій рух та покинув місце пригоди. У результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди неповнолітній ОСОБА_6 , від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. Після наїзду ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що своїми протиправними діями поставив потерпілого в небезпечний для життя стан і ОСОБА_6 , позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження та перебуває в безпорадному стані, тобто у результаті отриманих тілесних ушкоджень самостійно, був позбавлений реальної можливості вжити заходів до самозбереження, діючи умисно та нехтуючи моральними і правовими нормами, завідомо залишив потерпілого ОСОБА_6 , без допомоги, маючи при цьому реальну можливість надати таку допомогу, і з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене, в порушення вимог п. 2.10 (підпункти «а», «б», «г», «Ґ», «д», «е») ПДР України, вчинивши дорожньо-транспортну пригоду, негайно не зупинив транспортний засіб і не залишався на місці пригоди, не увімкнув аварійну сигналізацію і не встановив знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 ПДР, не вжив можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілому, не викликав бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, не звернувся по допомогу до присутніх і не відправив потерпілого до закладу охорони здоров?я, у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті «г» пункту 2.10 ПДР, не доставив потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки, не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції та не записав прізвища та адреси очевидців.

Таким чином, органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 , залишив без допомоги особу, яка перебувала в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, у якому останній перебував в результаті дій ОСОБА_8 , оскільки він сам поставив його в небезпечний для життя стан.

Такі дії обвинуваченого кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.1 ст. 135 КК України, як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, у якому останній перебував в результаті дій ОСОБА_8 , оскільки він сам поставив його в небезпечний для життя стан.

В судовому засіданні обвинувачений обставини вказані в обвинувальному акті визнав повністю та підтвердив їх у своїх показах, просить суворо його не карати, у вчиненому розкаюється, щиро шкодує за вчинене та наслідки, що настали, в результаті його неправомірних дій.

Захисник обвинуваченого просив не призначати обвинуваченому покарання у виді реального позбавлення волі, оскільки підстави, які б унеможливлювали застосувати ст. 75 КК України, із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, відсутні. Звертає увагу на той факт, що обвинувачений раніше не судимий, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, перебуває в процесі усиновлення дитини, позбавленої батьківського піклування, повністю відшкодував завдану шкоду, як результат будь-які претензії у потерпілого відсутні.

Потерпілий та його представник в судовому засіданні просили не призначати обвинуваченому суворого покарання. Додатково потерпілий вказав, що з обвинуваченим він примирився, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, питання відшкодування шкоди між ними врегульовано. Завдану йому матеріальну та моральну шкоду має намір відшкодовувати у страховій компанії, в якій застрахований транспортний засіб, який перебував під керуванням ОСОБА_4 під час настання дорожньо-транспортної пригоди. Додатково потерпілий надав показання, які йому були відомі щодо дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, що того дня, а саме 01.11.2024 року він перебував вдома, його неповнолітній проводив час з друзями, обіцяв, що скоро повернеться додому, однак його не було впродовж тривалого часу. Вночі до нього приіхали працівники поліції та повідомили щодо ДТП, він вирушив на місце події, де опізнав свого сина.

Згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового розгляду судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Відповідно до цих вимог закону, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та потерпілого, дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Обвинувачений та інші учасники судового процесу правильно розуміють зміст цих обставин, а також те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини справи. Суд не має сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.

Таким чином, суд вважає доведеним факт порушення ОСОБА_4 правил безпеки дорожнього руху особою, під час керування транспортним засобом, що спричинило смерть неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 , а також завідоме залишення без допомоги потеріплого ОСОБА_6 , який перебував в небезпечному для життя стані і позбавлений був можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, у якому останній перебував в результаті дій ОСОБА_8 , оскільки він сам поставив його в небезпечний для життя стан.

За змістом п. 20 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, але й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного.

Враховуючи вищенаведене, обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та тяжкість вчинених правопорушень, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних злочинами наслідків, а також те, що обвинувачений є особою середнього віку, вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнає, щиро розкаюється у вчиненому, раніше не судимий, на досудовому слідстві сприяв розкриттю кримінального правопорушення, шкодує про вчинене, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, батька, бажає усиновити та здійснює відповідні юридичні дії щодо усиновлення дитини позбавленою батьківського піклування та перебуває під опікою сім`ї ОСОБА_4 , позитивно характеризується за місцем проживання та праці, на наркологічному та психіатричному обліках не перебуває, повністю відшкодував потерпілому завдану шкоду, як результат останній до нього претензій не має, з ним примирився, просить його суворо не карати.

Обставинами, що пом`якшують покарання, на думку суду, є щире каяття та сприяння розкриттю кримінальних правопорушень. Обставин, що обтяжує покарання, судом не встановлено.

Окрім цього, суд враховує дані досудової доповіді, складеної начальником Дубенського районного сектору №3 Філії Державної установи «Центр пробації» у Рівненській області ОСОБА_9 , на підставі ухвали Золочівського районного суду Львівської області від 26.03.2025 року, згідно якої ОСОБА_4 за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, бере активну участь в громадському житті громади, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, одна з яких перебуває під опікою сім`ї ОСОБА_4 , як дитина позбавлена батьківського піклування, здійснює догляд за своїм батьком ОСОБА_10 , який внаслідок хвороби, позбавлений можливості до самообслуговування, користується повагою серед колег, шкодує про вчинені ним кримінальні правопорушення, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства - низький, високої небезпеки для суспільства не становить, на думку органу пробації виправлення обвинуваченого можливе без реального відбування покарання, за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для його виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

З огляду на вказане, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання, у виді позбавлення волі, в межах санкцій ч.2 ст.286 та ч.1 ст. 135 КК України, та призначити остаточне покарання, на підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Водночас, суд приходить до висновку про можливість виправлення винного без реального відбування покарання, із звільненням, на підставі ст.75 КК України, від основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, оскільки підстави, які б виключали можливість такого звільнення, відсутні.

Визначальним в даному випадку, щодо можливості застосування положень ст. 75 КК України, суд вважає позицію потерпілого, який є батьком загиблого та висловив свою позицію щодо прочення обвинуваченого та його прохання суворо його не карати.

При вирішенні питання про призначення додаткового покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує,що обвинувачений раніше неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, за одне з яких ОСОБА_4 було позбавлено права керування транспортними засобами, більше того, в провадженні Бродівського районного суду Львівської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 286 КК України, керування транспортним засобом не матиме вплив на можливість обвинуваченого утримувати свою сім`ю, оскільки його трудова діяльність не пов`язана з необхідністю керування транспортними засобами, думку прокурора, який звернув увагу суду на вищевикладені обставини, відтак, суд приходить до висновку про доцільність застосування до винного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Запобіжний захід застосований до обвинуваченого до вступу вироку в законну силу зилишити без змін.

Цивільний позов в межах кримінального провадження не заявлявся. Потерпілий заявив про свій намір та бажання отримати страхове відшкодування від страховової компанії, відповідальної за відповідну шкоду.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Арешт на майно накладений в межах даного кримінального провадження слід скасувати.

Витрати понесені державою на залучення експерта в даному кримінальному провадженні слід стягнути з обвинуваченого, на підставі ст. 124 КПКУкраїни.

Керуючись ст.70,75,76,ч.2ст.286,ч.1ст.135,КК України, ст.100, 124, 349,368-371,373- 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 135 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю вчинених злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до строку покарання строк його попереднього ув`язнення, а саме знаходження його під вартою під час досудового розслідування з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі за період з 31 січня 2025 року по 04 лютого 2025 року.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного основного покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.

Згідно ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк рахувати з дня проголошення вироку 29.04.2025 року.

Запобіжний захід застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді застави, до набрання вироком законної сили, залишити без змін.

Після набрання вироком законної сили заставу у розмірі 90 840,00 грн (дев`яносто тисяч вісімсот сорок гривень 00 копійок), сплачену згідно квитанції ПАТ КБ "Приватбанк" від 03.02.2025 року повернути заставодавцю - ОСОБА_4 .

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 05.11.2024, на одяг ОСОБА_6 : чорну куртку, кофту, футболку, штани з ременем, труси, носки, лівий кросівок та наплічник - скасувати.

Речові докази: одяг ОСОБА_6 : чорну куртку, кофту, футболку, штани з ременем, труси, носки, лівий кросівок та наплічник - знищити.

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 05.11.2024, на правий кросівок, уламки частин та деталей мобільного телефону транспортного засобу - скасувати.

Речові докази: правий кросівок, уламки частин та деталей мобільного телефону транспортного засобу - знищити.

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 05.11.2024, на вантажний автомобіль марки Renault AE 385 р.н. НОМЕР_1 , з спеціалізованим напівпричепом марки «LAG 0-3-38L» р.н. НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_11 - скасувати.

Речові докази: автомобіль марки Renault AE 385 р.н. НОМЕР_1 , з спеціалізованим напівпричепом марки «LAG 0-3-38L» р.н. НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_11 - повернути власнику.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , витрати на проведення: комплексної трасологічної та автотоварознавчої експертизи №КСЕ-19/114-25/2377 від 05.02.2025 в розмірі 11 142,60 грн. (одинадцять тисяч сто сорок дві гривні 60 коп.); судової інженерно-транспортної експертизи по спеціальності 10.2 "Дослідження технічного стану транспортних засобів" №СЕ-19/114-24/27892-ІТ від 12.12.2024 в розмірі 3979,50 (три тисячі дев`ятсот сімдесят дев`ять гривень 50 коп.); судової інженерно - транспортної експертизи по спеціальності 10.1. "Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод" № СЕ-19/114-24/28886-ІТ від 17.12.2024 в розмірі 3979,50 грн.(три тисячі дев`ятсот сімдесят дев`ять гривень 50 коп.); експертизи № 4757-Е від 27.12.2024 року в розмірі 13 631,04 грн (тринадцять тисяч шістсот тридцять одна гривня 04 копійок).

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Львівського апеляційного суду через Золочівський районний суд Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Відповідно до ч.6ст. 376 КПК Україникопію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя ОСОБА_1