Провадження № 1-кп/161/1584/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 17 грудня 2024 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області під головуванням:

судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченої - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

потерпілої - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003056, що надійшов з Луцької окружної прокуратури, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Забороль Луцького району Волинської області, громадянки України, українки, непрацюючої, з середньою спеціальною освітою, заміжньої, маючої на утриманні трьох малолітніх дітей, у тому числі одну дитину з інвалідністю, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Так, близько 16 год. 00 хв., 04 вересня 2024 року, у місті Луцьку, по вулиці Львівській, поруч будинку №146, водій транспортного засобу «Mercedes-Benz A 180», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , здійснюючи виїзд з другорядної дороги, вулиці Козяра Анатолія, на головну дорогу, вулицю Львівську, в порушення п.п. 2.3 (б), 10.1 та 16.11 Правил дорожнього руху України, проявила безпечність та неуважність, неправильно урахувала дорожню обстановку, перед початком руху, не дала дорогу транспортному засобу «Mercedes-Benz A 170», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який наближався до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, чим створила останньому перешкоду та небезпеку, допустила зіткнення вказаних транспортних засобів, внаслідок чого ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження.

Внаслідок грубих порушень вищевказаних Правил дорожнього руху України водій ОСОБА_4 спричинила водію ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з струсом головного мозку, важкої закритої хребетно-спинно-мозкової травми з дистальним верхнім парапарезом, нижньої параплегії (відсутністю рухів), які за ступенем тяжкості відноситься до тяжких тілесних ушкоджень.

Таким чином, у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, перебуває грубе порушення водієм ОСОБА_4 вимог п.п. 2.3 (б), 10.1 та 16.11 Правил дорожнього руху України:

- п. 2.3 (б) для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п. 10.1 Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

- п. 16.11 На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається другорядною дорогою, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Таким чином, обвинувачена ОСОБА_4 своїми необережними діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 повністю визнала свою вину у вчиненні інкримінованого правопорушення та не оспорювала фактичних обставин, пояснивши при цьому, що правильно розуміє зміст пред`явленого їй обвинувачення та не заперечує проти визнання недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім того, у суду немає сумнівів у добровільності та істинності її позиції, а тому суд, роз`яснивши обвинуваченій та іншим учасникам судового провадження порядок та наслідки розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує щодо такого розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Обвинувачена ОСОБА_4 , не оспорюючи час, місце вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, суду дала показання, що дійсно вона, близько 16 год. 00 хв., 04 вересня 2024 року, у місті Луцьку керувала транспортним засобом «Mercedes-Benz A 180», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та здійснюючи виїзд з другорядної дороги, вулиці Козяра Анатолія, на головну дорогу, вулицю Львівську, не дала дорогу транспортному засобу «Mercedes-Benz A 170», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , який наближався до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, чим допустила зіткнення вказаних транспортних засобів.

Не заперечила кваліфікацію кримінального правопорушення, що ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, які вказані в обвинувальному акті, а також те, що порушення нею ПДР України перебуває у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали.

Ствердила, що відшкодувала збитки завдані потерпілій, а також збитки завдані закладу охорони здоров`я в розмірі 24 519 (двадцять чотири тисячі п`ятсот дев`ятнадцять) грн. 06 коп.

У вчиненому щиро розкаялася, запевнила, що зробила для себе належні висновки щодо дотримання ПДР України, висловлювала жаль з приводу вчиненого, вибачалася за свої дії, просила суворо її не карати, при призначенні покарання застосувати ст. 75 КК України та не позбавляти права керувати транспортними засобами, оскільки на її утриманні перебуває троє малолітніх дітей, в тому числі одна дитина з інвалідністю, у зв`язку з чим позбавлення можливості керувати транспортними негативно вплине на інтереси її дітей.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні повністю ствердила показання обвинуваченої ОСОБА_4 щодо фактичних обставин справи, вказала, що будь-яких претензій морального чи матеріального характеру до останньої не має, цивільний позов подавати не буде, підтвердила, що їй відшкодовано завдану шкоду та, враховуючи поведінку обвинуваченої, яка щиро розкаялася, просила останню суворо не карати та не позбавляти волі, при цьому щодо застосування до ОСОБА_4 при призначенні покарання звільнення від відбування покарання з випробуванням не заперечує, а також просить суд не застосовувати до ОСОБА_4 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Зазначене підтверджується долученою у судовому засіданні копією письмової заяви ОСОБА_6 .

Під час судових дебатів прокурор Луцької окружної прокуратури ОСОБА_3 просила призначити обвинуваченій ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Крім повного визнання своєї вини самою обвинуваченою ОСОБА_4 , її винність у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, підтверджується зібраними під час досудового провадження доказами, фактичні обставини яких ніким не оспорюються, а тому судом, за погодженням з усіма учасниками, не проводиться їх дослідження.

При обранні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, згідно з ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів і дані про особу винної.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, що передбачено п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, та добровільне відшкодування завданого збитку, що передбачено п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_4 покарання суд враховує, що вона вчинила необережний тяжкий злочин проти безпеки руху та експлуатації транспорту, який заподіяв потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, однак раніше не судима, до кримінальної відповідальності не притягувалася, вину у вчиненні кримінального правопорушення визнала, щиро розкаялася, її поведінка в суді свідчить про щире каяття, усвідомила незаконність вчинених нею дій, а тому активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення, в судовому засіданні висловлювала щирий жаль з приводу вчиненого, готовність нести покарання та засуджувала свою поведінку, в повному обсязі відшкодувала завдані збитки, як закладу охорони здоров`я, так і потерпілій, запевнила, що зробила для себе належні висновки та в подальшому буде уважно керувати транспортним засобом і дотримуватись ПДР України, вчинене нею кримінальне правопорушення є необережним, смерть ОСОБА_7 не настала внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, заміжня, має на утриманні трьох малолітніх дітей, серед яких одна дитина з інвалідністю підгрупи «А», яка потребує постійного догляду, відповідно до характеристики, виданої Релігійною організацією «Релігійна громада Церкви християн віри євангелівської п`ятидесятників «Віфанія», характеризується виключно позитивно, тому суд, з врахуванням наведеного, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченої, її критичного відношення до скоєного та беззаперечного визнання своєї вини, її посткримінальної поведінки, яка виразилась у відшкодуванні завданих збитків, постійній допомозі ОСОБА_7 та активному сприянні розкриттю кримінального правопорушення, думки потерпілої, яка ствердила про повне відшкодування завданої шкоди, відсутність будь-яких претензій та просила обвинувачену суворо не карати, не позбавляти волі і права керувати транспортними засобами, яка сама по собі не є вирішальною, але враховується судом в сукупності з іншими обставинами, наявності пом`якшуючих покарання обставин, визначених п. 1, 2 ч. 1 ст. 66 КК України, та відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також приймаючи до уваги принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства та призначає їй покарання за ч. 2 ст. 286 КК України, в межах санкції частини статті, у виді позбавлення волі на певний строк без позбавлення права керувати транспортними засобами, із звільненням, на підставі ст. 75 КК України, від відбування покарання з випробуванням та покладенням обов`язків, визначених ст. 76 КК України.

Визнаючи тривалість іспитового строку та вид обов`язків, визначених ст. 76 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної і наявність обставин, що пом`якшують покарання, та визначає їх у обсязі необхідному і достатньому для виправлення обвинуваченої, а саме тривалістю 1 (один) рік.

Не призначаючи обвинуваченій ОСОБА_4 додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, у постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 14.09.2023 за результатами розгляду справи №524/12818/21 (провадження №51-1782км23) вказано, що санкція ч. 2 ст. 286 КК України надає суду можливість як призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи. Указане положення закону має альтернативний характер застосування і це питання, як визначив законодавець, суд вирішує на власний розсуд («судова дискреція») залежно від конкретних обставин кримінального провадження, характеру допущених особою порушень вимог Правил дорожнього руху, їх наслідків, тощо.

Отже, суд враховує характер та обсяг допущених порушень Правил дорожнього руху, негативне ставлення ОСОБА_4 до вчиненого, те, що вона раніше не судима, до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення кримінальних правопорушень проти безпеки руху та експлуатації транспорту, не притягувалася, вчинений нею злочин відноситься до категорії необережних, беззаперечно визнала свою вину, щиро розкаялася, висловлює жаль з приводу вчиненого, в повному обсязі відшкодувала завдані збитки, не є злісним порушником Правил дорожнього руху, доказів, які б підтверджували притягнення останньої до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, до матеріалів справи прокурором не надано, вчинене кримінальне правопорушення не спричинено зухвалими навмисними діями, направленими проти конкретної особи, не перебувала у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, не перебуває на обліках у лікарів психіатра та нарколога, має на утриманні трьох малолітніх дітей, характеризується виключно позитивно, зважає на думку потерпілої, яка просили суворо обвинувачену не карати, не позбавляти волі та не позбавляти права керувати транспортними засобами, яка сама по собі, як вказано вище, не є вирішальною, але враховується судом в сукупності з іншими обставинами, а також бере до уваги, що право керувати транспортними засобами їй необхідне для забезпечення потреб її трьох малолітніх дітей, серед яких одна дитина з інвалідністю підгрупи «А», яка потребує постійного догляду, і позбавлення обвинуваченої цього права негативно вплине на інтереси дітей, тому вважає за можливе не застосовувати у даному випадку додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

На переконання суду, таке покарання із застосуванням звільнення від відбування покарання з випробуванням та без призначення додаткового покарання, враховуючи фактичні обставини справи, є справедливим, оскільки співвідноситься між поставленою метою та засобами її досягнення.

На думку суду обрана міра покарання є необхідною та достатньою для виправлення та перевиховання обвинуваченої та попередження вчинення як нею нових кримінальних правопорушень, так і іншими особами.

Речові докази, згідно з ст. 100 КПК України, відповідно, повернути за належністю законному володільцю, залишити за належністю законному володільцю, залишити в матеріалах кримінального провадження.

Арешт, накладений на майно, відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, скасувати.

Даних щодо наявності процесуальних витрат у даному кримінальному провадженні прокурором не надано.

Керуючись ст. 370, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, призначивши покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки:

-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази:

-транспортний засіб «Mercedes-Benz A 180», реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути за належністю законному володільцю;

-транспортний засіб «Mercedes-Benz A 170», реєстраційний номер НОМЕР_2 залишити за належністю законному володільцю;

-CD-R диск залишити в матеріалах кримінального провадження.

Арешт майна, відповідно до ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.09.2024 (справа №161/16523/24, провадження №1-кс/161/4403/24) скасувати.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1