Справа № 452/985/24
Провадження № 1-кп/452/189/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2025 року м. Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000087 від 07 лютого 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Дубляни Самбірського району Львівської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на обліку у лікарів нарколога та психіатра не пребуває, не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на всій території нашої держави з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався.

ОСОБА_4 в умовах воєнного стану вчинив кримінальне правопорушення (злочин) за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 29 січня 2024 року о 04:00 год, перебуваючи в під`їзді житлового будинку АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав гірський підлітковий велосипед торгової марки «Conect», який знаходився на сходовій клітці між 1 та 2 поверхами під`їзду даного будинку, чим спричинив потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 4000,00 грн. Викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Будучи допитаним у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину за пред`явленим йому обвинуваченням за ч. 4 ст. 185 КК України визнав повністю та підтвердив обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, яке викладене у обвинувальному акті, вказавши, що вони були встановлені правильно і всі ці обставини він визнає повністю. При цьому показав, що дійсно, з під`їзду житлового будинку АДРЕСА_2 , викрав велосипед. У вчиненому щиро кається, та жалкує з приводу вчиненого. Просив суд суворо його не карати.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи потерпіла ОСОБА_5 , у судове засідання не з`явилася, цивільний позов не заявляла, клопотань про необхідність відкладення розгляду справи від неї не надходило.

Враховуючи думку присутніх учасників судового провадження щодо можливості проведення судового розгляду без участі потерпілої, керуючись вимогами ст. 325 КПК України, суд здійснив розгляд справи без участі потерпілої.

Враховуючи те, що обвинувачений у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (злочині), при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та приймаючи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин, переконавшись у добровільності їх позиції, роз`яснивши про позбавлення в подальшому права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до ч. 3

ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого

ОСОБА_4 прийшов до висновку, що його винуватість у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (злочині) при обставинах, викладених у вироку суду, доведена повністю.

Вказані дії ОСОБА_4 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадання чужого майна (крадіжка), вчинене повторно в умовах воєнного стану. Разом з тим, суд вважає, що діях ОСОБА_4 відсутня кваліфікуюча ознака «повторність».

Згідно частини 1, 4 статті 32 КК України повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу. Повторність відсутня, якщо за раніше вчинене кримінальне правопорушення особу було звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, установлених законом, або якщо судимість за це кримінальне правопорушення було погашено або знято, а також після відбуття покарання за вчинення кримінального проступку.

Як встановлено у п. 1 ст. 89 КК України такими, що не мають судимості визнаються особи, засуджені відповідно до статті 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового кримінального правопорушення і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом.

ОСОБА_4 вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 23 лютого 2022 року засуджений за ч. 2, 3 ст. 185, 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 рік 6 місяців.

Вироком Самбірського міськрайоного суду Львівської області від 24 травня 2024 року ОСОБА_4 засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік.

При цьому у вироку від 24 травня 2024 року зазначено, що ОСОБА_4 згідно ст. 89 КК України раніше не судимий. Таким чином, судом встановлено, що на момент вчинення ОСОБА_4 нового злочину його судимість за попереднім вироком булапогашена і він вважався таким, що не має судимості.

Згідно з правовою позицією, викладеною в Постанові ВС від 20 серпня 2019 року у справі № 759/10001/18, судимість є правовим станом особи, який виникає у зв`язку з її засудженням до кримінального покарання і за зазначених у законі умов тягне настання для неї певних негативних наслідків. Правильне застосування правових норм про судимість, її погашення чи зняття має важливе значення для вирішення кримінальних справ у разі вчинення особою нового злочину.

Судимість має строковий характер. Закон визначає, коли вона виникає (з дня набрання законної сили обвинувальним вироком), та встановлює підстави її припинення. Такими підставами є погашення судимості та її зняття. Як погашення, так і зняття судимості пов`язані зі спливом певних термінів, протягом яких особа повинна перетерпіти негативні наслідки та своєю поведінкою довести остаточне виправлення.

Припинення судимості анулює всі кримінально-правові та загально правові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашена або знята, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана будь-де вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків колишньої судимості. Врахування погашеної чи знятої судимості при вирішенні будь-яких питань, у тому числі і при характеристиці особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості і є неприпустимим.

Ухвалою Самбірського міськрайоного суду Львівської області від 15 листопада 2024 року звільнений від призначеного вироком Самбірського міськрайоного суду Львівської області від 24 травня 2024 року покарання у зв`язку із усуненням карності вчиненного ним діяння відповідно до положень Закону України «про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом № 3886?IX, мають зворотну дію в часі (Постанова ОП ККС ВС від 7 жовтня 2024 року у справі № 278/1566/21).

Враховуючи зазначене, суд вважає, що в діях ОСОБА_4 відсутня кваліфікуюча ознака «повторність», а отже дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадання чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні обвинуваченому покарання суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує тяжкість вчиненного кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України є тяжким злочином, обставини вчинення злочину, те, що від злочину не настало великих шкідливих наслідків, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Вивченням даних про особу ОСОБА_4 судом встановлено, що йому 54 роки, на наркологічному, психіатричному обліках не перебуває, офіційно не працевлаштований; за місцем реєстрації характеризується негативно (зловживає спитрними напоями); проходив військову службу під час мобілізації з 04.03.2022 року по 12.06.2023 року; не судимий (за обставин, зазначених судом).

Обставинами, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 у відповідності зі ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Судом також надана оцінка досудовій доповіді Самбірського РВ філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області Міністерства юстиції України від 23.08.2024 року, відповідно до якої, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить небезпеки для суспільства. У разі якщо суд дійде висновку про можливість звільнення обвинуваченого від покарання з випробуванням, орган пробації вважає за доцільним покладення на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти у повноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

Враховуючи, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно зі

ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, враховуючи дані про особу обвинуваченого, обставини, встановлені судом, які пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, обрати йому покарання у вигляді позбавлення волі, в межах санкцій ч. 4 ст. 185 КК України, бо вказане покарання, за своїм видом і розміром суд вважає справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до приписів ст. ст. 50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України завдань закону про кримінальну відповідальність правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 75 КК України обов`язковою умовою прийняття судом рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням є наявність обставин, які б переконливо свідчили про можливість його виправлення без відбування покарання. Такі обставини мають давати підстави для висновку, що передбачені ст. 76 КК України та Законом України «Про пробацію» наглядові та соціально-виховні заходи будуть ефективними й достатніми для досягнення вищевказаної мети.

Враховуючи особу обвинуваченого (на обліку у психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, проходив військову службу) та його ставлення до вчиненого правопорушення (щире каяття і активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення), а також враховуючи кару як другорядну мету покарання, суд погоджується з думкою прокурора та органу пробації, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства, та вважає можливим звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням згідно зі ст. 75 КК України, при цьому покласти на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Суд зауважує, що звільнення від відбування покарання з випробуванням передбачає покладення на особу, звільнену від відбування такого покарання, певних обов`язків, виконання яких свідчить про виправлення засудженого. У протилежному випадку, суд, з урахуванням ч. 2 ст. 78 КК України, направляє засудженого для відбування призначеного покарання. Тобто звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання є його шансом на виправлення без поміщення до кримінально-виконавчої установи закритого типу. Поміж тим, покладення на останнього обов`язків, визначених ст. 76 КК України, є тим засобом, що дозволить перевірити ОСОБА_4 на його здатність виправитись без ізоляції від суспільства.

Запобіжний захід ОСОБА_4 в рамках даного кримінального провадження судом не обирався.

Цивільний позов не заявлений.

Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті.

За повідомленням прокурора процесуальні витрати відсутні.

На підставі ст. 100 КПК України, питання про долю речових доказів після набрання вироком законної сили необхідно вирішити таким чином: копії документів ОСОБА_4 (тимчасове посвідчення військовозобов`язаного, свідоцтво про народження, довідку військово-лікарської комісії, паспорта громадянина України) залишити в матеріалах справи.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 175, 349, 366-368, 370, КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі, з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік, якщо він під час випробування не скоїть нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід ОСОБА_4 судом не обирався.

Після набрання вироком законної сили речові докази - копії документів ОСОБА_4 (тимчасове посвідчення військовозобов`язаного, свідоцтво про народження, довідку військово-лікарської комісії, паспорт громадянина України) - залишити в матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Самбірський міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 2 ст. 394 КПК України.

Головуючий суддя -