УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2024 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем: ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції)

підозрюваної ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , про закриття кримінального провадження та звільнення від кримінальної відповідальності підозрювану ОСОБА_4 , у зв`язку із закінченням строків давності, поданого у кримінальному провадженні № 201/13884/24 (провадження № 1-кп/201/1076/2024), відомості про яке 05 квітня 2024 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000016, стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась у с. Потоки Кременчуцького району Полтавської області, громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 200 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання прокурора про закриття кримінального провадження та звільнення від кримінальної відповідальності стосовно ОСОБА_4 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 200 КК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просив задовольнити подане клопотання, вказавши на наявність законних підстав для звільнення підозрюваної ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

Підозрювана ОСОБА_4 підтримала думку прокурора та просила звільнити її від кримінальної відповідальності та закрити кримінальне провадження стосовно неї.

Вислухавши думки учасників кримінального провадження, дослідивши зміст поданого клопотання та додані матеріали, суд доходить до наступних правових висновків.

Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Частиною 4 ст. 288 КПК України визначено, що у разі встановлення судом необґрунтованості клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, суд своєю ухвалою відмовляє у його задоволенні та повертає клопотання прокурору для здійснення кримінального провадження в загальному порядку або продовжує судове провадження в загальному порядку, якщо таке клопотання надійшло після направлення обвинувального акта до суду.

Згідно з вимогами ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Стаття 49 КК України обмежує строками давності повноваження держави щодо кримінального переслідування осіб, які вчинили злочини. Строк давності - це передбачений певний проміжок часу, після вчинення злочину, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.

Матеріально-правовою підставою застосування інституту давності вважається істотне зменшення суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення внаслідок спливу певного проміжку часу, що істотно позначається на досягненні мети покарання, виконанні завдань загальної і спеціальної превенції. Враховується також презумпція про втрату повністю або значною мірою суспільної небезпечності особи, яка тривалою законослухняною поведінкою після вчинення злочину демонструє своє виправлення.

Передбачений ст. 49 КК України вид звільнення від кримінальної відповідальності застосовується за наявності трьох умов: 1) закінчення зазначених у законі строків; 2) невчинення протягом цих строків нового злочину певного ступеня тяжкості; 3) неухилення особи від слідства або суду.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 підозрюється в тому, що вона у період з 17 липня 2013 року по 18 лютого 2014 року своїми умисними діями, які виразились в підробці документів на переказ, за попередньою змовою групою осіб, вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 200 КК України.

Згідно з ч. 2 ст. 28 КК України злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення. Дії, передбачені ч. 1 ст. 200 КК України, мають кваліфікуватися як вчинені за попередньою змовою групою осіб у разі їх спільного вчинення як співвиконавцями двома чи більше особами, які заздалегідь, до початку вчинення таких дій, домовились про це. При цьому може мати місце і розподіл виду вчинюваних дій: одна особа вчинює, наприклад, підробку банківської платіжної картки (шляхом зміни інформації її магнітного носія, інформації, що ембосована на її лицьовому боці, а також підпису її власника), інша її використання для незаконного заволодіння чужими грошовими коштами (наприклад, через банківський автомат самообслуговування) або їх збут.

Відповідно до цього положення співвиконавство за попередньою змовою групою осіб (двох або більше) буде мати місце в тих випадках, коли між учасниками такої групи, ще до початку вчинення злочину, була домовленість про спільне його вчинення як співвиконавців. При цьому між співвиконавцями такого злочину може мати місце розподіл ролей щодо дій кожного з них по виконанню злочину. Домовитись про спільне вчинення злочину заздалегідь означає дійти згоди щодо його вчинення до моменту виконання його об`єктивної сторони (тобто підробки документів на переказ, платіжних карток, інших засобів доступу до банківських рахунків, придбання, зберігання, перевезення, пересилання з метою збуту підроблених документів на переказ, платіжних карток, їх використання та збуту).

Таким чином ця домовленість можлива на стадії готування до злочину, а також у процесі замаху на злочин. Як випливає із ч. 2 ст. 28 КК України, домовленість повинна стосуватися спільності вчинення злочину (узгодження об`єкта злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення, змісту виконуваних функцій тощо). Така домовленість може відбутися у будь-якій формі усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій тощо.

Учасники вчинення незаконних дій з документами на переказ, платіжними картками та іншими засобами доступу до банківських рахунків такою групою діють як співвиконавці. При цьому можливий технічний розподіл функцій, за якого кожен співучасник виконує певну роль.

Разом з тим, виклад фактичних обставин інкримінованого ОСОБА_4 злочину містить суттєві протиріччя. Зокрема, за версією слідства, ОСОБА_4 підробляла документи на переказ шляхом внесення недостовірних відомостей до електронних видаткових касових ордерів за попередньою змовою групою осіб, проте, клопотання містить твердження про нібито необізнаність підозрюваної у злочинних намірах Особи 1, Особи 2, Особи 3 та інших невстановлених осіб по заволодінню грошових коштів у особливо великих розмірах, що, вочевидь, є взаємовиключними твердженнями.

Окрім цього, на думку суду, з урахуванням того, що дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 200 КК України (за ознакою вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб), то при наявності ознаки заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах, що інкримінується особам, які за версією слідства діяли з нею за попередньою змовою групою осіб, її дії слід також кваліфікувати за відповідною статтею злочину проти власності.

Тож, у такому випадку, у суду є обґрунтовані сумніви чи є така правова кваліфікація дій підозрюваної ОСОБА_4 остаточною на даному етапі слідства.

Отже, з огляду на те, що строки давності притягнення до кримінальної відповідальності зумовлюються тяжкістю кримінального правопорушення, у даному випадку не виключена зміна підозри на більш тяжкий злочин проти власності, що виключає закінчення строків, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України.

Окрім цього, як встановлено судом, стороною обвинувачення неодноразово до суду були подані клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, відомості про яке 05 квітня 2024 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000016.

Ухвалами Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 червня 2024 року та 17 жовтня 2024 року було відмовлено в задоволенні зазначених клопотань. Вищевказаними ухвалами суду, які є чинними, констатовано ряд підстав, які унеможливлюють задоволення клопотання сторони обвинувачення.

Незважаючи на це, сторона обвинувачення вкотре звертається до суду з аналогічним клопотанням, без урахування висновків суду, викладених в зазначених вище ухвалах. На переконання судді, багаторазове протягом короткого проміжку часу ініціювання судового провадження шляхом подання тотожних за змістом клопотань з тих самих підстав, суперечить завданням і загальним засадам кримінального провадження.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких у тому числі відносяться: законність, публічність.

Законність відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, зокрема, полягає у тому, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

А публічність, визначена ст. 25 КПК України, передбачає, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, практика ЄСПЛ щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (рішення у справах «Олександр Ніконенко проти України», «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

Згідно ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, такі обставини: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, мотив і мета та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, тощо.

Між тим, відповідно до ст.ст. 283, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, у зв`язку з чим, рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження та оцінки слідчим всіх зібраних доказів, які стосуються цього провадження відповідно до встановленої законом процесуальної процедури.

Отже, суд приходить до висновку, що у даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування не в повній мірі здійснювались дії на виконання обов`язку, встановленого ст.ст. 91, 92 КПК України. За таких обставин, викладені прокурором в клопотанні доводи не свідчать про ефективність досудового розслідування та вказують на його неповноту, тож з цих підстав клопотання не підлягає задоволенню, як таке, що є необґрунтованим.

Вирішуючи питання щодо права на оскарження ухвали суду про відмову в задоволенні клопотання сторони обвинувачення про закриття кримінального провадження та звільнення від кримінальної відповідальності, суд виходить з того, що статтею 288 КПК України передбачена можливість оскарження в апеляційному порядку тільки ухвали суду про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що в свою чергу свідчить про те, що ухвала про відмову в задоволенні такого клопотання не підлягає оскарженню в апеляційному порядку. Зазначена правова позиція знайшла своє закріплення в ухвалі Дніпровського апеляційного суду від 09 липня 2024 року по справі № 201/6363/24.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 284, 285, 286, 288, 369-372, 376 КПК України, ст.ст. 12, 49 КК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , про закриття кримінального провадження та звільнення від кримінальної відповідальності підозрювану ОСОБА_4 , у зв`язку із закінченням строків давності, поданого у кримінальному провадженні № 201/13884/24 (провадження № 1-кп/201/1076/2024), відомості про яке 05 квітня 2024 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000016, стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 200 КК України відмовити.

Повний текст ухвали суду буде складений і оголошений о 10.40 годині 26 грудня 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1