ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 679/1572/24
провадження № 1-кп/753/1176/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2025 р.

Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

під час проведення підготовчого судового засідання в залі суду у м. Києві в режимі відеоконференції в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000620 від 16.12.2021 р. за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Кунашівка, Ніжинського району Чернігівської області, українки, громадянки України, працюючої директором ТОВ «Спеценергомонтаж Київ», проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 5 ст. 191КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції)

захисник ОСОБА_5 ,

обвинувачена ОСОБА_3 ,

встановив:

Обвинувальний акт з додатками відносно ОСОБА_3 надійшов до Дарницького районного суду м. Києва 25.11.2024 року з Хмельницької обласної прокуратури.

Під час проведення підготовчого судового засідання захисник заявив клопотання про повернення обвинувального акту відносно ОСОБА_3 прокурору, через невідповідність його вимогам ст. 291 КПК України. Клопотання обґрунтоване тим, що відповідно до обвинувального акту ОСОБА_3 обвинувачується у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, що завдало матеріальної шкоди ВП «Хмельницька АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» на суму 2871600 гривень. Проте в порушення вимог п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті не визначено процесуальний статус ВП «Хмельницька АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» як потерпілого. Враховуючи, що склад злочину, передбачений ч. 5 ст. 191 КК України є матеріальним і вимагає настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді майнової шкоди, відсутність належним чином визначеного потерпілого унеможливлює встановлення факту заподіяння реальної майнової шкоди, підтвердження розміру завданих збитків, визначення кваліфікуючої ознаки щодо розміру шкоди. Також вказав, що в обвинувальному акті відсутнє конкретне місце вчинення злочину, де саме були вчинені дії, що інкримінуються ОСОБА_3 . Виклад фактичних обставин та формулювання обвинувачення містять невідповідності, оскільки не містить опису об`єктивної та суб`єктивної сторони ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. Відсутня конкретизація фактичних обставин, не встановлено час, місце умови вчинення кримінального правопорушення, не розкрито причинно-наслідковий зв`язок між діями обвинуваченої та інкримінованими наслідками. Прокурором не було враховано обмеження повноважень обвинуваченої у межах її посадових обов`язків. Вказав, що виклад фактичних обставин та формулювання обвинувачення є тотожними між собою.

Обвинувачена ОСОБА_3 підтримала клопотання свого захисника та просила його задовольнити.

Прокурор заперечував проти заявленого клопотання, вказав, що слідчий звертався до представника потерпілого, однак отримав відповідь, що останні не вбачають правових підстав підстав для такого статусу, обвинувальний акт в повній мірі відповідає приписам ст. 291 КПК України.

Заслухавши думки сторін кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт та долучений до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, письмове клопотання сторони захисту, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу. При цьому, така невідповідність повинна бути істотною, і перешкоджати суду встановити обґрунтованість пред`явленого обвинувачення та/або унеможливлювати доведеність своєї правової позиції сторонами кримінального провадження.

Частиною 2 ст. 291 КПК України встановлено вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт, а саме: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу; 9) дату та місце його складення та затвердження.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України передбачено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Пунктом першим ч. 2 ст. 55 КПК України визначено, що права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Відповідно до ч. 7 ст. 55 КПК України якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою. За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок. Положення цієї частини не поширюються на провадження, яке може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого (кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення).

Крім того, як повідомив у підготовчому судовому засіданні прокурор ВП «Хмельницька АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» відмовились від визнання їх потерпілими.

За відсутності таких обставин, як подання ВП «Хмельницька АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» заяви про вчинення кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого (письмової згоди на визнання потерпілим), у органу досудового розслідування відсутні правові підстави для визнання вказаної особи потерпілим, що визначено ч. 7 ст. 55 КПК України.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відсутність в обвинувальному акті даних щодо особи, яка визнана потерпілим у кримінальному провадженні, при тому що під час досудового розслідування «Хмельницька АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» письмово повідомила слідчого про відсутність згоди для такого статусу, не суперечить положенням КПК та не може бути підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Щодо тверджень захисника з приводу відсутності конкретного місця вчинення злочину, де саме були вчинені дії, що інкримінуються ОСОБА_3 суд вважає їх необґрунтованими та суд зазначає наступне.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 91 КПК передбачено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

В постанові Верховного Суду від 29.03.2019 у справі № 686/18210/15-к зазначено, що для забезпечення права на ефективний захист в формулюванні обвинувачення мають бути зазначені ті обставини і з такою деталізацією, які необхідні й достатні для того, аби дозволити обвинуваченому ефективно захищатися від нього. Це не означає, що при формулюванні кожного обвинувачення мають бути зазначені всі без виключення обставини, наведені у переліку статті 91 КПК.

Позиція сторони захисту про те, що виклад фактичних обставин та формулювання обвинувачення містять невідповідності, не можуть бути прийняті судом, оскільки в обвинувальному акті викладаються саме ті фактичні обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, які вважає встановленими прокурор. Визначення обсягу та способу викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, формулювання обвинувачення у тексті обвинувального акта належить до повноважень прокурора.

Інші доводи сторони захисту стосовно відсутності конкретизації фактичних обставин, умов вчинення кримінального правопорушення, не розкритого причинно-наслідкового зв`язку між діями обвинуваченої та інкримінованими наслідками, не є предметом підготовчого судового засідання та підлягає з`ясуванню за наслідками здійснення розгляду кримінального провадження по суті пред`явленого обвинувачення.

Крім цього, повернення обвинувального акту можливе лише з підстав істотних порушень передбачених КПК України, які перешкоджають суду призначити справу до судового розгляду. Однак, таких підстав обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 , не містить.

Враховуючи вище викладене суд приходить до висновку, що клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акту є необґрунтованим та не підлягає задоволенню. Підстав для повернення обвинувального акту судом не встановлено.

Керуючись статтями 291, 314-316 КПК України, суд

постановив:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту прокурору - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1