Провадження №1-кп/523/893/25
УХВАЛА

про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

08 січня 2025 року м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси у складі

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2

прокурора Одеської обласної прокуратури- ОСОБА_3

захисників - ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинуваченого (підсудного) - ОСОБА_6 ,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, подане в межах розгляду обвинувального акту від 13.11.2024 року й доданих до нього документів у кримінальному провадженні №0000518, внесеному до ЄРДР 08.11.2024 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, із вищою освітою, неодруженого та офіційно непрацевлаштованого, зареєстрованого з адресою: АДРЕСА_1 , до затримання фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.114-2, ч.3 ст.307 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

На розгляді Суворовського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.114-2, ч.3 ст.307 КК України.

08.01.2025 року, прокурор ОСОБА_3 звернувся до суду із письмовим клопотанням про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підсудного ОСОБА_6 , мотивуючи його тим, що строк застосування запобіжного заходу спливає; у вказаного підсудного відсутні постійне місце проживання та доходи для існування, проте наявні злочинні зв`язки та обізнаність щодо способів вчинення злочину; а також, що ОСОБА_6 висунуте обвинувачення у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого кримінальних правопорушень та у разі визнання винуватим, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, що обумовлює на думку сторони обвинувачення, існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України (зокрема, переховування від суду, незаконного впливу на свідків, а також вчинення іншого кримінального правопорушення, у тому числі проти основ національної безпеки України, у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин).

Заслухавши прокурора ОСОБА_3 на підтримку внесеного ним клопотання, вислухавши заперечення захисників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на клопотання прокурора, а також підсудного ОСОБА_6 , який підтримав думку своїх захисників, дослідивши обвинувальний акт й додані до нього документи, суд дійшов наступних висновків.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 21.11.2024 року відносно підсудного ОСОБА_6 , продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 19.01.2025 року.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого, а вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу та до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст.177 означеного Кодексу, метою застосування запобіжного заходу, наряду з іншим, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків кримінального провадження; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або продовжувати злочинну діяльність.

З огляду на ст.178 вказаного Кодексу, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, його майновий стан та наявність судимостей, дотримання умов попередньо застосованих запобіжних заходів, розмір майнової шкоди та інше.

Пунктом 4 ч.2 ст.183 зазначеного Кодексу регламентовано, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_6 висунуте обвинувачення у скоєнні тяжкого та особливо тяжкого кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.114-2, ч.3 ст.307 КК України, за кваліфікуючими ознаками: поширення інформації про переміщення, рух або розташування Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, якщо така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, вчинене в умовах воєнного або надзвичайного стану; незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів в особливо великих розмірах.

Як слідує з обвинувального акта та матеріалів судового провадження, незважаючи на те, що підсудний ОСОБА_6 раніше не судимий; на обліку в КНП «Міський психіатричний диспансер» ОМР та КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я ООР» не перебуває; забезпечений місцем проживання на території м. Одеси; за місцем утримання, в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» характеризується посередньо; проте вказаний підсудний обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого кримінальних правопорушень, що мали місце в умовах воєнного стану в державі і збройної агресії рф проти України; офіційно неодружений та непрацевлаштований, сукупність чого свідчить про відсутність у підсудного ОСОБА_6 легальних джерел доходів та належного рівня соціальних зв`язків.

Наведені обставини у контексті загрози призначення покарання в разі доведеності провини підсудного ОСОБА_6 у цьому кримінальному провадженні у виді позбавлення волі від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, підтверджують актуальність передбачених ст.177 КПК України і зазначених у клопотанні прокурора ризиків, а також об`єктивно доводять існування ризиків можливого переховування підсудного від суду, незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні та вчинення інших кримінальних правопорушень, внаслідок чого, станом на теперішній час жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків в умовах воєнного стану, та запобігти означеним ризикам.

Варто зазначити, що за висунутим обвинуваченням ОСОБА_6 своїми умисними протиправними діями з поширення інформації про переміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань поставив під загрозу державну безпеку України в інформаційній сфері забезпечення обороноздатності державності.

Оцінюючи ж доводи захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та підсудного ОСОБА_6 щодо зміни останньому запобіжного заходу на домашній арешт, суд вважає їх необ`єктивними й необґрунтованими, оскільки станом на теперішній час, запропонований стороною захисту запобіжний захід є неспівмірними з інкримінованими вказаному підсудному кримінальними правопорушеннями, тяжкістю висунутого йому обвинувачення та їх наслідками, а ураховуючи запровадження воєнного стану та збройну агресію рф проти України, працівники органу внутрішніх справ задіяні у вжитті заходів з протидії агресії та суттєво обмежені у виконанні своїх повноважень з перевірки житла, під арештом в якому має перебувати особа, та з перевірки питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, тощо.

Крім того, оцінюючи надані стороною захисту в обґрунтування своєї позиції відповідні документи, суд зауважує на тому, що вказаною стороною не були надані матеріали на підтвердження родинних стосунків підсудного ОСОБА_6 і певних осіб, належність (або право користування) останнім житла за адресою: АДРЕСА_1 та їх згоди на перебування підсудного під домашнім арештом за цією адресою.

При цьому, надані стороною захисту документи щодо стану здоров`я ОСОБА_7 датовані лише періодом 2009 - січень 2023 р.р., що у сукупності з наведеним вище і документами щодо інвалідності ОСОБА_8 , не уявляють достатніх підстав для зміни запобіжного заходу підсудному ОСОБА_6 або зменшення розміру застави.

Наряду з цим, доводи сторони захисту щодо ненадання прокурором до розглядуваного клопотання будь-яких доказів в обґрунтування його доводів, судом до уваги не приймається, адже наведені документи були предметом дослідження судом на стадії підготовчого провадження, а їх повторне надання до суду уявляється недоречним, оскільки призвело б до невиправданого використання ресурсів держави в умовах воєнного стану і до накопичення в матеріалах судового провадження зайвих документів.

Втім, викладені у розглядуваному клопотанні доводи прокурора ОСОБА_3 щодо незастосування до пісдудного ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави - судом до уваги не приймається, оскільки згідно положень ч.4 ст.183 КПК України, не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо кримінального правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, є правом суду, а не його обов`язком.

До того ж, слід зауважити, що приписи ч.6 ст.176 КПК України також не містять заборони для суду щодо визначення розміру альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави при застосуванні до обвинуваченого за ст.114-2 КК України запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Зазначена позиція суду цілком узгоджується з рішенням ЄСПЛ у справі «Доронін проти України» від 19 лютого 2009 року (п.63), за якою відповідно до вимог п.3 ст.5 Конвенції, при обранні чи продовженні застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, навіть у більш тяжких справах та при спробі обвинуваченого зникнути із одночасним супротивом працівникам правоохоронного органу при затриманні, національні суди мають розглядати можливість застосування тих чи інших альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою, а посилання при цьому головним чином на тяжкість обвинувачення, не уявляє собою «відповідної і достатньої» підстави.

Отже, приймаючи до уваги викладене та виходячи із визначених в обвинувальному акті обставин інкримінованих підсудному ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, їх характер, суспільну небезпечність і наслідки кримінально-протиправних діянь, а також зважаючи на характеризуючі особу підсудного дані, суд доходить висновку про те, що на даному етапі провадження жоден із більш м`яких запобіжних заходів до зазначеного підсудного не зможе забезпечити виконання ними процесуальних обов`язків в умовах воєнного стану та запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а відтак клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню.

Одночасно, дотримуючись справедливого балансу між інтересами суспільства і правами підсудного ОСОБА_6 на особисту свободу, враховуючи положення ст.ст.8-9, ч.4 ст.183 КПК України, зважаючи на характер і обставини інкримінованих підсудному діянь, його майновий і сімейний стан та наявність встановлених в судовому засіданні ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, суд вважає за необхідне одночасно визначити підсудному ОСОБА_6 альтернативний вид запобіжного заходу в цьому кримінальному провадженні, - заставу.

Виходячи з того, що за ухвалою суду від 21.11.2024 року, підсудному ОСОБА_6 в якості альтернативного триманню під вартою запобіжного заходу, визначено розмір застави у встановленому п.3 ч.5 ст.182 КПК України розмірі, а тому в разі внесення вказаним підсудним або заставодавцем наведеного в означеній ухвалі суду розміру застави, підсудний має бути звільненим з-під варти з покладенням на нього відповідних обов`язків за ч.7 ст.42, ч.5 ст.194 цього ж Кодексу.

Керуючись ст.ст.26, 31, 171, 177-178, 182-183, 194, 331, 369-372, ч.2 ст.376, Главою 18 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Продовжити застосування до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.114-2, ч.3 ст.307 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 08.03.2025 року, включно.

У разі внесення застави у розмірі, визначеному ухвалою суду від 21.11.2024 року, покласти на підсудного ОСОБА_6 наступні обов`язки: повідомити суд про своє місце проживання та прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися за межі Одеського регіону без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування зі свідками у цьому кримінальному провадженні.

Додатково роз`яснити підсудному ОСОБА_6 , що згідно зі ст.182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, з метою забезпечення виконання підсудним покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків, а застава може бути внесена як самим підсудним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем), після чого підсдуний звільняється з-під варти.

В силу ч.ч.8, 10 ст.182 КПК України, також роз`яснити підсудному ОСОБА_6 , що у випадку звільнення з-під варти під заставу та якщо він, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору, а у разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування до підсудного запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ст.194 цього Кодексу.

Строк дії ухвали в частині застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та виконання покладених обов`язків у разі внесення застави, закінчується 08.03.2025 року.

Копії ухвали вручити під розписку підсудному ОСОБА_6 , направити для виконання начальникові ДУ «Одеський слідчий ізолятор» та надати для відома іншим заінтересованим особам.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження в порядку ч.2 ст.392 КПК України.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1