ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №643/3242/25 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-сс/818/390/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: запобіжний захід

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-за участю захисника ОСОБА_6 ,

-підозрюваної ОСОБА_7 ,

-прокурора ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 28 лютого 2025 року, -

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції

Цією ухвалою слідчого судді обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, щодо підозрюваної ОСОБА_7 , 1979 року народження, на 60 днів, до 28 квітня 2025 року, та визначено розмір застави 181680 грн.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту. В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник посилається на те, що досудовим слідством не доведено причетність ОСОБА_7 до інкримінованого злочину, передбаченого статтею 368 КК України. Наголосив, що слідчим було фактично проігноровано той факт, що ОСОБА_7 як директор державного підприємства учбово-курсовий комбінат «Харківжитлобуд», не має жодного відношення до складання іспитів та не може жодним чином впливати на рішення комісії з прийому іспитів. Зазначив, що підозрювана ОСОБА_7 раніше не судима, до кримінальної відповідальності не притягалася, заміжня, а інкримінований їй злочин не пов`язаний зі злочинами проти життя та здоров`я. Ризики передбачені ст.177 КПК України на які посилається досудове розслідування, ґрунтуються виключно на припущеннях, оскільки не надано жодних фактичних даних які б підтверджували їх існування. Указав, що ризик впливу на свідків не має жодного підґрунтя, так, як всі свідки вказують на те, що вони не є підлеглими ОСОБА_7 . Також на думку захисника, з огляду на те, що підозрювана ОСОБА_9 працює на державній службі та зазначена застава фактично дорівнює її річному доходу, тому обраний розмір застави є непомірним для підозрюваної ОСОБА_7 .

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 та підозрювана ОСОБА_7 , підтримали апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а прокурор заперечував проти її задоволення.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, підозрювану, прокурора, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення слідчого судді першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості підозрюваної переховуватися від органу досудового розслідування чи суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що остання з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, за який останній може бути призначено покарання до 10 років позбавлення волі та у вчиненні нетяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, за який останній може бути призначено покарання у виді позбавлення волі строком до 5 років.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_7 підозрюється у тому, що обіймаючи посаду директора Державного підприємства учбово-курсовий комбінат «Харківжитлобуд», будучи службовою особою, діючи умисно, корисливих мотивів та з метою особистого збагачення протиправним шляхом, використовуючи своє службове становище, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, вчинила корупційне кримінальне правопорушення службове підроблення та прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди службовою особою, на думку колегії суддів у цьому провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав та інтересів суспільства та держави від корупційних кримінальних правопорушень.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що підозрювана може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

За таких обставин, посилання сторони захисту на недоведеності існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.

Що стосується існування ризику впливу на свідків, то цей ризик знаходить своє підтвердження, оскільки існує ризик, що у разі перебування ОСОБА_7 поза установою попереднього ув`язнення, вона буде мати змогу вжити певних заходів щодо впливу на свідків, оскільки підозрювана ОСОБА_7 на час вчинення злочину діяла разом із працівником правоохоронного органу і знайома із іншими працівниками правоохоронних органів та місцевими мешканцями. Крім того, кримінальне правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_7 вчинене саме із використанням наданих їй службових повноважень і без таких службових повноважень не могло бути вчинене.

Згідно ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п.3 ч.5 ст.182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до восьмидесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно положень до ст.182 КПК України, суддя, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового стану підозрюваної, наявності ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, визначив достатньою суму застави для забезпеченням підозрюваною виконання своїх обов`язків, передбачених КПК України, відповідно до п. 3 ч. 5 ст.182 КПК України саме в розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для зменшення розміру застави.

Посилання захисника на те, що підозрювана ОСОБА_9 працює на державній службі та зазначена застава фактично дорівнює її річному доходу, тому обраний розмір застави є непомірним для підозрюваної ОСОБА_7 колегія суддів не приймає до уваги, оскільки саме зазначений розмір застави здатний забезпечити належне виконання підозрюваної покладених на неї процесуальних обов`язків, з урахуванням наявності ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання підозрюваною ОСОБА_7 її процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 28 лютого 2025 року щодо ОСОБА_7 , залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: