Номер провадження: 11-кп/813/1451/25
Справа № 522/3265/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000693 від 08.05.2024 року за апеляційними скаргами захисників адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 , адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_15 , адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_16 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 25.02.2025 року, якою відносно обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 ( ОСОБА_17 ), ОСОБА_18 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , до кожного окремо, продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, а саме до 25 квітня 2025 року,

установив

На розгляді Приморського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження №0000693 від 08.05.2024 року за обвинуваченням: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч.ч. 1, 3 ст. 260, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 109 КК України, ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 260 КК України.

Оскарженою ухвалою місцевого суду задоволено клопотання прокурора та обвинуваченим ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 ( ОСОБА_17 ), ОСОБА_18 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , до кожного з них окремо, продовжений строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів до 25.04.2025 року.

Мотивуючи прийняте рішення суд першої інстанції послався на продовження існування ризиків, які були підставою для застосування відносно обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки перебуваючи на волі обвинувачені можуть вдатися спроб переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків або експертів у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Не погоджуючись з ухвалою суду захисники обвинувачених подали апеляційні скарги, в яких:

-Адвокат ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_16 в апеляційній скарзі зазначає, що ОСОБА_16 є громадянином Федеративної Республіки Німеччина, де тривалий час проживав і не володіє українською мовою. Однак, органом обвинувачення з початку досудового розслідування не було надано перекладу процесуальних документів на німецьку мову. При цьому, в останнє судове засідання не судом, а прокурором було забезпечено перекладача, у якого суд не з`ясував наявність відводів, наданий переклад не був підписаний особою, що його здійснювала, переклад не містить відміток про обізнаність перекладача про кримінальну відповідальність; судом було також обмежено право обвинуваченого належним чином підготуватись до розгляду клопотання прокурора, сформувати свою позицію та зауваження. Також наголошує, що висунуте обвинувачення є некоректним, безпідставним та надуманим. Крім того зазначає, що ризики, на які посилається прокурор у клопотання є необгрунтованими, а внесення змін до КПК України не вказує на виключність застосування тримання під вартою до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114- 2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 КК України. ОСОБА_16 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, має міцні соціальні зв`язки, а тому до нього можливо застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, або ж визначити розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу.

- Адвокат ОСОБА_19 , який діє в інтересах захисту обвинуваченого ОСОБА_15 в своїй апеляційній скарзі вважає ухвалу суду першої інстанції необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню та зазначає наступне: висунуте ОСОБА_15 обвинувачення є надуманим та необґрунтованим, суд першої інстанції лише декларативно перелічив наявність ризиків передбачених пунктами 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, при цьому не навівши жодного обґрунтування викладеному, а відтак, ризики, на які посилається прокурор у клопотання не існують; в частині не визначення розміру застави судом першої інстанції не в повній мірі враховано підстави та обставини передбачені ст. 177 та 178 КПК України. На підставі цього просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою обвинуваченому ОСОБА_15 обрати запобіжний захід, який не пов`язаний із позбавленням волі або визначити розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу.

- Адвокат ОСОБА_8 , в інтересах захисту обвинуваченого ОСОБА_14 звернулась із апеляційною скаргою, в якій зазначає наступне: суд лише посилаючись на тяжкість інкримінованого ОСОБА_14 злочину, дійшов висновку про можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що прокурором у його клопотанні не обґрунтовано належним чином наявність ризиків; ОСОБА_14 , раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, перебуває в цивільному шлюбі, має міцні соціальні зв`язки та позитивну репутацію. Крім того, звертає увагу на стан здоров`я ОСОБА_14 , який має численні хронічні захворювання в стадії загострення (цукровий діабет ІІ ступеню, ішемічна хвороба серця, гіпертонічна хвороба ІІІ ступеню, бронхіальна астма) лікування яких неможливо в умовах ДУ «ОСІ»; маючи можливість, суд не визначив розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу. На підставі цього просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_14 , інший більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, зокрема, цілодобовий домашній арешт або заставу в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

- Адвокат ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 в апеляційній скарзі вважає ухвалу суду першої інстанції такою, що підлягає скасуванню, з огляду на наступне: ризики, на які посилається прокурор у клопотання недоведені, обвинувачена ОСОБА_13 сама з`явилась до суду першої інстанції. Також наголошує, що 27.01.2025 року суддя Одеського апеляційного суду ОСОБА_20 постановив окрему думку, в якій зазначив, що до ОСОБА_13 можливо визначити альтернативний запобіжний захід у виді застави.

- Адвокат ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 в апеляційній скарзі зазначає наступне: ризики, на які посилається прокурор у клопотання недоведені, суд безпідставно не визначив розмір застави, фактично застосувавши безальтернативний запобіжний захід. На підставі цього просить визначити розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу у розмірі 20 прожиткових мінімумів доходів громадян.

- Адвокат ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 в апеляційній скарзі вважає ухвалу суду першої інстанції такою, що підлягає скасуванню, з огляду на наступне: ризики, на які посилається прокурор у клопотання недоведені. Також наголошує, що 27.01.2025 року суддя Одеського апеляційного суду ОСОБА_20 постановив окрему думку, в якій зазначив, що до ОСОБА_11 можливо визначити альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Позиції учасників судового розгляду.

Апеляційний розгляд проведений без участі обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , від яких клопотань про забезпечення їхньої участі в судовому засіданні не надходило.

Також, під час апеляційного розгляду не перевіряється ухвала суду в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_18 , оскільки стороною захисту вона оскаржена не була.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_14 - адвокат ОСОБА_8 доводи апеляційної скарги підтримала, просила задовольнити, вказавши, що ризики, які зазначені прокурором нічим не підтверджені, її підзахисний добровільно повернувся до України, вважала можливим застосувати до обвинуваченого альтернативний запобіжний захід у виді домашнього арешту або застави із покладенням відповідних обов`язків.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_15 - адвокат ОСОБА_9 доводи апеляційної скарги підтримав, вказавши, що обвинувачення є необґрунтованим та суперечливим, ризики, що вказані прокурором є недоведеними, його підзахисний жодним чином не перешкоджав досудовому розслідуванню, тому просив ухвалу суду скасувати та застосувати до обвинуваченого запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_7 доводи апеляційної скарги підтримала просила ухвалу суду скасувати, оскільки її підзахисні обвинувачуються у вчиненні нетяжкого злочину, на час розгляду клопотання майже спливли строки притягнення до кримінальної відповідальності, тому просила змінити запобіжний захід, застосувавши заставу.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_16 - адвокат ОСОБА_10 доводи апеляційної скарги підтримав, вказавши, що під час судового розгляду було порушено право на захист обвинуваченого, оскільки його підзахисному не було надано перекладу обвинувального акту німецькою мовою. Клопотання про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_16 не було вчасно та з дотриманням вимог закону перекладене на німецьку мову, а перекладач залучений не судом, а прокурором. Окрім того, обвинувачення ОСОБА_16 є некоректним і незрозумілим, а ризики, що вказані прокурором належним чином не доведені. Просив ухвалу суду скасувати та змінити обвинуваченому запобіжний захід на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача, захисників обвинувачених, які підтримали подані апеляційні скарги, просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти їх задоволення, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви апеляційного суду

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглядаючи дану справу, зокрема питання про необхідність продовження тримання під вартою відносно обвинувачених, апеляційний суд враховує положення ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження, вбачається, що на розгляді в Приморському райсуді м. Одеси знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_14 , ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч.ч. 1, 3 ст. 260, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 109 КК України, ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 ,у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 260 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

При цьому, положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою, ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Зважаючи на викладене, колегія суддів звертає увагу сторони захисту, що на стадії перевірки ухвали місцевого суду про застосування або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційний суд позбавлений можливості встановлювати фактичні обставини кримінального провадження в частині перевірки коректності та конкеретності обставин обвинувачення, як на тому наполягають захисники.

Згідно наданої судової справи, на теперішній час кримінальне провадження №0000693 знаходиться на стадії підготовчого судового провадження, єдиною метою якого є визначення можливості призначення судового розгляду, вже метою якого відповідно до статті 17 КПК є встановлення судом поза розумним сумнівом винуватості або невинуватості особи у зазначених в обвинувальному акті кримінальних правопорушеннях за наслідками безпосереднього дослідження і оцінки доказів, що виключає можливість оцінки судом обґрунтованості підозри, однак попри таке, оцінці судом підлягають наявність та/або продовження існування ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК.

Водночас, колегія суддів, зважаючи на обставини інкримінованих ОСОБА_14 , ОСОБА_15 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч.ч. 1, 3 ст. 260, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 109 КК України, ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 ,кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 260 КК України, їх характеру, тяжкості та суспільної небезпечності, а також можливої міри покарання, яка може бути їм призначена у разі визнання винуватим, колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжують існувати ризики, зокрема переховування обвинувачених від суду.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У цьому кримінальному провадженні існують доведені прокурором ризики того, що обвинувачені можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, експертів, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Так, існування вказаних ризиків обумовлене тяжкістю покарання, яке може бути призначене обвинуваченим ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 у разі визнання їх винуватими та тією обставиною, що обвинувачені знайомі зі свідками та іншими обвинуваченими у провадженні.

Суд 1-ої інстанції у контексті обставин зазначеного кримінального провадження врахував, що наразі триває підготовче судове засідання, докази судом не досліджувалися.

Наявні в матеріалах кримінального провадження докази та обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що обвинувачені, перебуваючи на волі та усвідомлюючи передбачене законодавством за вчинення інкримінованих їм кримінальних правопорушень покарання, можуть переховуватися від суду. Так, з огляду на військову агресію проти України в уповноважених органів ускладнене здійснення належного контролю за перетином особами державного кордону України. Зазначена обставина свідчить про можливість його перетину, у тому числі поза офіційними пунктами пропуску. Окрім того, ОСОБА_21 є громадянином ФРН, у зв`язку з чим існуючі законодавчі обмеження для виїзду громадян України за кордон, на нього не розповсюджуються.

У цьому контексті апеляційний суд також враховує, що підозрюваний ОСОБА_21 , будучи громадянином ФРН, з іншими фігурантами кримінального провадження, будучи обізнаною про проведення активної фази досудового розслідування, а саме затримання осіб, обшуків за місцем їх проживання, 14.10.2024 був затриманий у пункту пропуску «Порубне-Сірет» Чернівецької обл. під час спроби перетнути державний кордон, що було встановлено апеляційним судом справи № 522/10265/24 (номер провадження: 11-сс/813/207/25), що достеменно підтверджує існування ризику, передбаченого п.1) ч.1 ст. 177 КПК України.

Апеляційний суд також враховує фактичні обставини кримінального провадження, в межах якого ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 інкримінуються дії щодо участі у не передбаченому Законом України воєнізованому формуванні, у найбільш несприятливий для держави час, коли більшість людських та технічних ресурсів спрямовані на відсіч збройної агресії рф, які розв`язали повномасштабну війну в Україні, руйнують країну та вбивають її громадян.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певний ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі "Клішин проти України" у справі від 23.01.2012 №30671/04 наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Зокрема доказами на обґрунтування ризику можуть бути зокрема фактичні знищення, ховання або спотворення будь-якої з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; показання свідків, про намір підозрюваного вчинити дії особи, спрямовані на знищення, схов або спотворення важливих для слідства речей чи документів, спроба підозрюваної особи вчинити дії направлені на знищення доказів - підтверджені документально; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні - підтверджені документально; документи, підтверджуючі, що підозрюваний вчиняв подібні дії у минулому, показання свідків, дані про особу, підтверджуючі його протиправну поведінку; інформація про притягнення особи до кримінальної відповідальності або до адміністративної відповідальності, інформація про кримінальні зв`язки особи; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином - підтверджене документально; необхідні докази того, що особа вчиняє якісь конкретні дії, направлені на створення перешкод правосуддю.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний чи обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) буде здійснювати відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Стосовно доводів апеляційний скарг сторони захисту щодо можливості визначення застави, як альтернативного запобіжного заходу та зміни запобіжного заходу на більш м`який із посиланням на позицію судді Одеського апеляційного суду ОСОБА_20 , викладену в окремих думках, постановлених під час перевірки в апеляційному порядку ухвал слідчих суддів про застосування до обвинувачених запобіжних заходів у виді тримання під вартою, в яких вказав, зокрема, що до ОСОБА_13 , ОСОБА_11 можливо визначити альтернативний запобіжний захід, в тому числі у виді застави, апеляційний суд вважає, що вони не мають преюдиційне значення при продовженні запобіжного заходу, з огляду на наступні положення законодавства.

Так, Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо удосконалення відповідальності за колабораційну діяльність та особливостей застосування запобіжних заходів за вчинення злочинів проти основ національної та громадської безпеки» №2198-IX, внесені зміни стосовно застосування запобіжних заходів.

Так, ст.176 КПК доповнено частиною 6 наступного змісту: «Під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109114-1, 258258-5, 260, 261, 437442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини 1 цієї статті». Пункт 5 ч.1 ст.177 КПК встановлює вид запобіжного заходу - тримання під вартою.

Отже, внесенням згаданих змін законодавець імперативно встановив, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, в тому числі, передбачених ст.ст.109, 260 КК України, застосовується виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою, як захід забезпечення кримінального провадження Кримінального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що суд 1-ої інстанції, оцінивши доводи сторони захисту стосовно того, що законодавцем визначено право, а не обов`язок суду щодо невизначення розміру застави в кримінальному проваджені з правовою кваліфікацією за ст.ст.109, 260 КК України, правильно зробив висновок про неможливість визначення застави, в даному кримінальному провадженні.

Так, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» затвердженим Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ, з 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, дію якого було продовжено до теперішнього часу.

За таких обставин суди повинен керуватись спеціальними нормами кримінального процесуального закону, які врегульовують процесуальні дії суду в умовах воєнного стану.

Відповідно до діючої редакції абз.3 ч.4 ст.183 КПК, під час дії воєнного стану, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених ст.ст. 109, 260 КК України.

Водночас, оцінюючи можливість визначення обвинуваченим застави, суд 1-ої інстанції врахував, що в цьому кримінальному провадженні, обвинувачення ОСОБА_14 , ОСОБА_15 інкриміноване у вчиненні дій, спрямованих на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади, ОСОБА_13 , ОСОБА_12 ОСОБА_16 ОСОБА_11 пов`язане із інкримінуванням їм дій щодо участі у непередбаченому Законом України воєнізованому формуванні, метою створення якого було здійснення його учасниками сприяння військовим РФ в окупації території міста Одеси.

Враховуючи характер інкримінованих обвинуваченим дій, з метою нівелювання існуючих ризиків, зокрема переховування від суду та незаконного впливу на свідків, експертів, вчинення інших кримінальних правопорушень суд вважав, що на цей час, існують достатні підстави для продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави, оскільки саме такий запобіжний захід здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених та слугуватиме виконанню положень ст.2 КПК.

Щодо доводів апеляційних скарг сторони захисту про відсутність ризику передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - а саме незаконного впливу на свідків та експертів у цьому кримінальному провадженні, із посиланням на те, що досудове розслідування вже закінчено та всі свідки допитані, апеляційний суд їх відхиляє, з огляду на наступне.

Апеляційний суд вважає, що зазначений ризик підвищений специфікою інкримінованого злочину, а також тим, що вказане кримінальне провадження перебуває на стадії підготовчого судового засідання. Натомість, слід зазначити щодо ризику незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних, експертів у кримінальному провадженні, колегія суддів виходить з того, що:

- по-перше, показання свідків, як тих, що вже допитані в ході досудового розслідування, так і тих, які можуть бути допитані у подальшому, є процесуальними джерелами доказів (ч. 2 ст. 84 КПК України) та можуть мати важливе значення в контексті предмету доказування у цьому кримінальному провадженні;

- по-друге, встановлена кримінальним процесуальним законом процедура отримання показань свідків передбачає безпосереднє сприйняття їх судом у судовому засіданні (ст. 23, 224 КПК України). Отже, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Твердження сторони захисту про неврахування даних про особу ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , колегія суддів визнає неспроможними, оскільки всі дані про їх особу були враховані при постановленні судового рішення, а нових документів щодо інших даних про особу обвинувачених на підтвердження вказаних доводів, захисниками не надано.

Водночас, твердження обвинуваченого ОСОБА_14 про його незадовільний стан здоров`я враховуються апеляційним судом, однак вони не свідчать про неможливість його утримання під вартою, оскільки надання медичної допомоги в умовах тримання у ДУ «Одеський слідчий ізолятор» здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я від 10.02.2012 року №239/5/104 за його зверненнями.

Таким чином, апеляційний суд приходить до переконання, що прокурором була доведена неможливість застосування на даному етапі досудового розслідування відносно обвинувачених більш м`якого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу, для запобігання названим вище ризикам та забезпечення їх належної процесуальної поведінки та продовження їх існування, у зв`язку з чим неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_16 - адвоката ОСОБА_10 про те, що під час судового розгляду було порушено право на захист обвинуваченого, оскільки його підзахисному не було надано перекладу обвинувального акту німецькою мовою, клопотання про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_16 не було вчасно та з дотриманням вимог закону перекладене на німецьку мову, а перекладач залучений не судом, а прокурором, апеляційний суд вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Статтею 9 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

З огляду на зазначені приписи кримінального процесуального закону, колегія суддів також враховує рішення Європейського суду з прав людини у справах «Камасинський проти Австрії», «Лудике, Белкасем і Коч проти ФРН», у яких зазначено, що пункт 3 (е) ст. 6 Конвенції означає, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, хто не розуміє мову, яка використовується в суді або не розмовляє нею, має право на отримання безоплатної допомоги перекладача, що здійснює письмовий і усний переклад усіх тих документів чи заяв у провадженні проти нього, розуміти які йому необхідно або які потрібно оголосити на суді мовою, що там використовується, для того, щоб здійснити своє право на справедливий судовий розгляд. При чому право, викладене в пункті 3 (с) статті 6 Конвенції застосовується не лише до усних виступів на судовому розгляді, а й до документальних матеріалів та досудового провадження.

Згідно з приписами ст. 29 КПК України, кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою.

Слідчий суддя, суд, прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Доводи захисника про незаконність оскарженої ухвали з посиланням на те, що клопотання прокурором не було завчасно вручено стороні захисту, а також не здійснено його перекладу для обвинуваченого ОСОБА_16 на мову якою він володіє, що позбавило можливості підготуватись до судового засідання, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки під час судового розгляду стороною захисту клопотань про відкладення засідання з даного приводу не заявлялось, судовий розгляду був проведений за участі перекладача, обвинувачений чи його захисники не висловлювали заперечень щодо проведення розгляду за його участі, а також чітко висловлювали свою позицію по доводам клопотання прокурора, отже обвинувачений розумів суть клопотання, яке вирішувалось під час судового розгляду та захищався від нього.

Водночас, апеляційний суд не вбачає порушення порядку залучення перекладача, з огляду на таке.

Згідно положень ст.. 68 КПК України, у разі необхідності у кримінальному провадженні перекладу пояснень, показань або документів сторони кримінального провадження або слідчий суддя чи суд залучають відповідного перекладача (сурдоперекладача).

Перед початком процесуальної дії сторона кримінального провадження, яка залучила перекладача, чи слідчий суддя або суд пересвідчуються в особі і компетентності перекладача, з`ясовують його стосунки з підозрюваним, обвинуваченим, потерпілим, свідком і роз`яснюють його права і обов`язки.

Апеляційний суд враховує, що положення Кримінального процесуального кодексу передбачають можливість залучення перекладача прокурором у визначених законом випадках. Таким чином, дії прокурора відповідають встановленій процедурі, навіть якщо ухвала суду не була постановлена окремо.

Також, згідно журналу судового засідання (а.с. 208-210), судом була встановлена особа і компетентність перекладача, з`ясовані його стосунки з обвинуваченим, роз`яснені його права і обов`язки, натомість, відводів стороною захисту не заявлено.

Окрім того, під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_16 не заявляв про некомпетентність перекладача або незрозумілість перекладу, протягом всього судового розгляду був представлений захисником.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Апеляційний суд підкреслює, що, коли сторона вимагає скасування або зміни судового рішення, посилаючись на порушення, допущене під час кримінального провадження, вона має не тільки формально послатися на наявність такого порушення, а й обґрунтувати, що воно істотно позначилося на її можливостях відстоювати свою позицію у справі та/або реалізувати свої права або ж мало вплив на справедливість процесу в цілому.

Перевіривши доводи апеляційної скарги сторони захисту в цій частині, колегія суддів не встановила порушень при залученні перекладача, адже в апеляційній скарзі захист не навів переконливих аргументів щодо того, як залучення перекладача прокурором перешкодило ОСОБА_16 та його захиснику реалізувати належні йому процесуальні права, зокрема на ознайомлення зі змістом рішення, на його оскарження, або ж вплинуло на справедливість процесу загалом.

Таким чином колегія суддів вважає, що судом першої інстанцій в повній мірі було дотримано вищенаведених положень кримінального процесуального закону, в тому числі право на захист обвинуваченого ОСОБА_16 та доступ до правосуддя.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими та передчасними доводи апеляційної скарги захисника обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_7 про те, що оскільки її підзахисні обвинувачуються у вчиненні нетяжкого злочину, то на час розгляду клопотання майже спливли строки притягнення до кримінальної відповідальності, передбачені ст. 49 КК України, оскільки даних про порушення таких строків на час продовження обвинуваченим дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, матеріали справи не містять.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає непереконливими доводи сторони захисту про відсутність ризиків, які обумовлюють продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки тяжкість пред`явленого обвинувачення, дані про особу обвинувачених, а також існування ризиків, на які послався суд першої інстанції в оскарженій ухвалі, виправдовують продовження обвинуваченим дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, судом 1-ої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а стосовно ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги сторони захисту підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишенню без змін, як законна та обґрунтована.

Керуючись ст.ст. 24, 182, 183, 196, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив

Апеляційні скарги захисників захисників адвоката ОСОБА_7 , в інтересах обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 , адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_15 , адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_16 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 25.02.2025 року про продовження обвинуваченим ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 ( ОСОБА_17 ), ОСОБА_18 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , до кожного з них окремо, запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 25 квітня 2025 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4