Справа № 203/7664/24
Провадження № 1-кп/0203/1495/2024
УХВАЛА

іменем України

26 грудня 2024 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000603 від 06.08.2024 року, відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 за ч.3 ст.307 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з можливістю внесення застави.

Послався на те, що на теперішній час існують ризики, зазначені у п. п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Так, ОСОБА_6 , який є ФОП, однак у поточному році підприємницьку діяльність не здійснював, не має стійких соціальних зв`язків, у випадку обрання іншого запобіжного заходу може переховуватись від суду. Крім того послався на існування ризику незаконного впливу на свідків, який існує до їх допиту, ризик вчинення іншого кримінального правопорушення обґрунтував відсутністю законних джерел прибутку.

Захисники, обвинувачений заперечували проти задоволення клопотання прокурора, вважали, що ризики, заявлені прокурором, необґрунтовані, вина ОСОБА_6 матеріалами кримінального провадження не доведена, вказали на наявність у обвинуваченого опікуна, цивільної дружини, дитини, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначили, що ОСОБА_6 є фізичною особою підприємцем, має доходи. Також послались на те, що свідком в даному кримінальному провадженні є лише одна особа, яка була затримана разом з обвинуваченим, та яким чином може впливати на нього ОСОБА_6 в клопотанні прокурора не зазначено.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши наявні матеріали, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам, у тому числі: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість обвинуваченого переховуватись від суду існує, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна, тому у суду є достатні підстави вважати, що обвинувачений, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі визнання винуватим у інкримінованому злочині, може переховуватися від суду.

Також судом враховано, що обвинувачений не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, не працює, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, які б утримували його за місцем проживання, що значно підвищує ризик переховування від суду.

Доводи сторони захисту про те, що обвинувачений має опікуна, цивільну дружину, дитину, що є підставою для зміни запобіжного заходу, не приймаються до уваги, оскільки формальна наявність родини не може свідчити про особливу залежність обвинуваченого від членів родини та навпаки, їх взаємні відносини та колективне існування. Доказів протилежного суду не надано. Також суд зауважує, що такі обставини існували й на момент вчинення інкримінованого злочину, однак вони жодним чином не виступили стримуючим фактором в його поведінці.

При вирішенні питання про наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, враховано позицію Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» у якій зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

При наданні оцінки ступеню ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, суд враховує, що згідно п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Яжинський проти Польщі» ризик незаконного впливу обвинувачених особисто на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу.

У зв`язку з тим, що кримінальне провадження знаходиться на початковій стадії, враховуючи наявність відповідно до реєстру матеріалів кримінального провадження свідка, існує висока вірогідність, що перебуваючи на волі обвинувачений матиме змогу незаконно впливати на нього з метою уникнення кримінальної відповідальності, а тому ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, на теперішній час існує та може зберігатись до безпосереднього допиту останнього.

При вирішенні питання про наявність заявлених прокурором ризиків суд враховує введення в Україні воєнного стану, що полегшує обвинуваченому можливість переховуватись від суду в разі обрання більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, оскільки військова агресія проти України суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях, у зв`язку з чим погіршується криміногенна обстановка.

Щодо ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, суд вважає його недоведеним, оскільки доказів відсутності доходу у ОСОБА_6 прокурором не надано, в той час як в обвинувальному акті вказано, що обвинувачений є ФОП.

Доводи сторони захисту про те, що матеріали провадження не містять доказів на підтвердження його винуватості не можуть бути взяті до уваги, оскільки встановлення обставин суб`єктивної та об`єктивної сторони кримінального правопорушення є задачею судового розгляду, відповідно до якого, у випадку встановлення відсутності складу кримінального правопорушення постановлюється виправдувальний вирок.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Зважаючи на суспільний інтерес, який превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого, суд вважає, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення встановлених судом ризиків і застосування саме такого запобіжного заходу буде виправданим з точки зору наявності відповідного суспільного інтересу, а отже не суперечитиме вимогам ст. 5 Конвенції та практиці ЄСПЛ, тому необхідно продовжити ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів з можливістю внесення застави, визначеної ухвалою слідчого судді Мар`їнського районного суду Донецької області від 06.11.2024 року, в сумі 242240 гривень, що є мінімальним розміром застави, яка визначається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину.

Керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 199, 315, 369-372 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 23 лютого 2025 року включно.

Визначити ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень, в разі внесення якої звільнити ОСОБА_6 з-під варти.

З моменту звільнення з-під варти в зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, що до нього застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Обвинувачений або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися з населеного пункту, в якому проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця проживання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення, а обвинуваченим - з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1