ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 697/3099/19

Номер рядка у звіті 239

19 березня 2025 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря с/з ОСОБА_2 , ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000620 від 22.10.2019 по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Філіповка, Марксівського району, Саратовської області, російська федерація, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого на момент вчинення правопорушень за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, особою з інвалідністю, депутатом , учасником бойових дій не являється, раніше судимого 17.05.2017 Миронівським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 297 КК України до 2 років позбавлення волі; постановою Придніпровського районного суду Черкаської області від 01.04.2019, на підставі ст. 81 КК України, звільненого 09.04.2019 умовно-достроково на невідбутий строк: 6 місяців 9 днів, маючого відповідно до ст. 89 КК України не зняту та не погашену судимість у встановленому законом порядку;

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Львове, Бериславського району, Херсонської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, непрацюючого, є особою з інвалідністю 3ї групи, депутатом, учасником бойових дій не являється, на момент вчинення кримінальних правопорушень не судимого, засудженого 22.11.2019 Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у вигляді штрафу розміром 30 (тридцять) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 297 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , будучи раніше судимим 17.05.2017 Миронівським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 297 КК України до 2 років позбавлення волі; 06.07.2017 апеляційним судом Київської області за ч. 3 ст. 297, ч. 1 ст. 69 КК України до 2 років позбавлення волі; постановою Придніпровського районного суду Черкаської області від 01.04.2019, на підставі ст. 81 КК України, звільненого 09.04.2019 умовно-достроково на невідбутий строк: 6 місяців 9 днів, маючого відповідно до ст. 89 КК України не зняту та не погашену судимість у встановленому законом порядку на шлях виправлення та перевиховання не став та повторно вчинив злочини проти громадського порядку та моральності.

Так, ОСОБА_5 , за попередньою змовою з ОСОБА_6 , діючи групою осіб, 19.10.2019, близько 14.00 години, перебуваючи на території сільського цвинтаря «Харківка» в с. Степанці, Канівського району, Черкаської області, посягаючи на моральні устої суспільства та принципи загальнолюдської моралі, розуміючи суспільну небезпечність та протиправність своїх дій, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, із могил, де поховані ОСОБА_9 (1915-1967) та ОСОБА_10 (1934-1947) демонтували і таємно викрали два металеві надгробки; із могили ОСОБА_11 (1953-1995) демонтували і таємно викрали один металевий надгробок вартістю 1000 грн., чим спричинили потерпілому ОСОБА_12 майнової шкоди на вказану суму; із могил, ОСОБА_13 (1898-1965) та ОСОБА_14 демонтували і таємно викрали два металеві надгробки вартістю 1000 грн. за один надгробок, чим спричинили потерпілій ОСОБА_15 майнової шкоди на загальну суму 2000 грн.; із могили ОСОБА_16 (1906-1995) демонтували і таємно викрали один металевий надгробок вартістю 1000 грн., чим спричинили потерпілому ОСОБА_17 майнової шкоди на вказану суму; із могили, ОСОБА_18 (1927-1927) демонтували і таємно викрали один металевий надгробок вартістю 1000 грн., чим спричинили потерпілому ОСОБА_19 майнової шкоди на вказану суму; із могил, ОСОБА_20 (1924-1975), ОСОБА_21 (1947-1947) та ОСОБА_22 (1949-1949) демонтували і таємно викрали три металеві надгробки вартістю 850 грн. за один надгробок, чим спричинили потерпілій ОСОБА_23 майнової шкоди на загальну суму 2550 грн.; із могил, ОСОБА_24 (1913-1999) та ОСОБА_25 (1939-1949), демонтували і таємно викрали два металеві надгробки вартістю 1000 грн. за один надгробок, чим спричинили потерпілій ОСОБА_26 майнової шкоди на загальну суму 2000 грн.; із могили ОСОБА_27 (1980-1980) демонтували і таємно викрали один металевий надгробок вартістю 1000 грн., чим спричинили потерпілій ОСОБА_28 майнової шкоди на вказану суму; із могили, де похована невідома особа, демонтували і таємно викрали один металевий надгробок, а всього викрали металевих надгробків на загальну суму 10550 грн., які в подальшому продали на пункт прийому металобрухту в м. Золотоноша, Черкаської області.

Він же, ОСОБА_5 , за попередньою змовою із ОСОБА_6 , діючи групою осіб, 21.10.2019, близько 10.00 години, перебуваючи на території сільського цвинтаря «Рудка» в с. Степанці, Канівського району, Черкаської області, посягаючи на моральні устої суспільства та принципи загальнолюдської моралі, розуміючи суспільну небезпечність та протиправність своїх дій, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, із могил, де поховані ОСОБА_29 (1870-1936), ОСОБА_30 (1913-1989), ОСОБА_31 (1960-2001) та ОСОБА_32 (1919-2000) демонтували і таємно викрали чотири металеві надгробки вартістю 700 грн. за один надгробок, чим спричинили потерпілому ОСОБА_33 майнової шкоди на загальну суму 2800 грн.; із могил, ОСОБА_34 (1907-1995) та ОСОБА_35 (1906-1991) демонтували і таємно викрали два металеві надгробки вартістю 1000 грн. за один надгробок, чим спричинили потерпілій ОСОБА_36 майнової шкоди на загальну суму 2000 грн.; із могили, ОСОБА_37 (1894-1991), демонтували і таємно викрали один металевий надгробок; із могил, прадіда ОСОБА_38 та прабаби ОСОБА_39 потерпілої ОСОБА_40 , демонтували і таємно викрали два металеві надгробки вартістю 1000 грн. за один надгробок, чим спричинили останній майнової шкоди на загальну суму 2000 грн., а всього вирали металевих надгробків на загальну суму 6800 грн., які в подальшому мали намір продати на пункті прийому металобрухту в м. Золотоноша, Черкаської області для отримання матеріальної вигоди.

ОСОБА_6 , за попередньою змовою з ОСОБА_5 , діючи групою осіб, 19.10.2019, близько 14.00 години, перебуваючи на території сільського цвинтаря «Харківка» в с. Степанці, Канівського району, Черкаської області, посягаючи на моральні устої суспільства та принципи загальнолюдської моралі, розуміючи суспільну небезпечність та протиправність своїх дій, діючи умисно, з корисливих мотивів, із могил, де поховані ОСОБА_9 (1915-1967) та ОСОБА_10 (1934-1947) демонтували і таємно викрали два металеві надгробки; із могили ОСОБА_11 (1953-1995) демонтували і таємно викрали один металевий надгробок вартістю 1000 грн., чим спричинили потерпілому ОСОБА_12 майнової шкоди на вказану суму; із могил, ОСОБА_13 (1898-1965) та ОСОБА_14 демонтували і таємно викрали два металеві надгробки вартістю 1000 грн. за один надгробок, чим спричинили потерпілій ОСОБА_15 майнової шкоди на загальну суму 2000 грн.; із могили ОСОБА_16 (1906-1995) демонтували і таємно викрали один металевий надгробок вартістю 1000 грн., чим спричинили потерпілому ОСОБА_17 майнової шкоди на вказану суму; із могили, ОСОБА_18 (1927-1927) демонтували і таємно викрали один металевий надгробок вартістю 1000 грн., чим спричинили потерпілому ОСОБА_19 майнової шкоди на вказану суму; із могил, ОСОБА_20 (1924-1975), ОСОБА_21 (1947-1947) та ОСОБА_22 (1949-1949) демонтували і таємно викрали три металеві надгробки вартістю 850 грн. за один надгробок, чим спричинили потерпілій ОСОБА_23 майнової шкоди на загальну суму 2550 грн.; із могил, ОСОБА_24 (1913-1999) та ОСОБА_25 (1939-1949), демонтували і таємно викрали два металеві надгробки вартістю 1000 грн. за один надгробок, чим спричинили потерпілій ОСОБА_26 майнової шкоди на загальну суму 2000 грн.; із могили ОСОБА_27 (1980-1980) демонтували і таємно викрали один металевий надгробок вартістю 1000 грн., чим спричинили потерпілій ОСОБА_28 майнової шкоди на вказану суму; із могили, де похована невідома особа, демонтували і таємно викрали один металевий надгробок, а всього викрали металевих надгробків на загальну суму 10550 грн., які в подальшому продали на пункт прийому металобрухту в м. Золотоноша, Черкаської області.

Він же, ОСОБА_6 , за попередньою змовою з ОСОБА_5 , групою осіб, 21.10.2019, близько 10.00 години, перебуваючи на території сільського цвинтаря «Рудка» в с. Степанці, Канівського району, Черкаської області, посягаючи на моральні устої суспільства та принципи загальнолюдської моралі, розуміючи суспільну небезпечність та протиправність своїх дій, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, із могил, де поховані ОСОБА_29 (1870-1936), ОСОБА_30 (1913-1989), ОСОБА_31 (1960-2001) та ОСОБА_32 (1919-2000) демонтували і таємно викрали чотири металеві надгробки вартістю 700 грн. за один надгробок, чим спричинили потерпілому ОСОБА_33 майнової шкоди на загальну суму 2800 грн.; із могил, ОСОБА_34 (1907-1995) та ОСОБА_35 (1906-1991) демонтували і таємно викрали два металеві надгробки вартістю 1000 грн. за один надгробок, чим спричинили потерпілій ОСОБА_36 майнової шкоди на загальну суму 2000 грн.; із могили, ОСОБА_37 (1894-1991), демонтували і таємно викрали один металевий надгробок; із могил, прадіда ОСОБА_38 та прабаби ОСОБА_39 потерпілої ОСОБА_40 , демонтували і таємно викрали два металеві надгробки вартістю 1000 грн. за один надгробок, чим спричинили останній майнової шкоди на загальну суму 2000 грн., а всього вирали металевих надгробків на загальну суму 6800 грн., які в подальшому мали намір продати на пункті прийому металобрухту в м. Золотоноша, Черкаської області для отримання матеріальної вигоди.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав частково та пояснив, що він узяв кредит, коли дружину поховав, але нічим було віддавати. Оскільки вони з ОСОБА_6 друзі і він знав, що ОСОБА_41 їздить міняє дрова на горіхи та насіння, то він кілька разів їздив разом із ним допомагати вантажити горіхи та насіння, як помічник, і керував автомобілем. Вони разом з ОСОБА_42 поїхали в Канівський район, щоб поміняти дрова на насіння, стали біля кафе. ОСОБА_41 почав пиляти дрова біля кафе, а він пішов у туалет і побачив цвинтар, на який потім і потрапив. Він зняв кілька надгробків (скільки саме не рахував), переніс за територію цвинтаря і сказав Вітринському, що вони там лежали і він їх знайшов. Також попросив їх перевезти на металобазу, за що пообіцяв дати Вітринському 500 грн., на що останній погодився. Він сам їздив за кермом із дозволу Вітринського та забирав надгробки, поки Вітринський пиляв дрова. Вони поїхали на металобазу, він їх здав і дав Вітринському 500 грн. та погасив кредит. Також обвинувачений ОСОБА_5 на запитання пояснив, що він викрадав надгробки лише з одного цвинтаря, а за інший цвинтар прокурор сказав взяти вину на себе. Зазначав, що Вітринський не знав, що він їх вкрав. Вказував, що іноді, коли їм траплявся метал, то вони брали довідку в голови сільської ради, вантажили метал та їхали здавати його в Золотоношу. У ОСОБА_43 вони з Вітринським їздили один чи два рази. У день, коли їх затримали, він узяв автомобіль і поїхав забирати метал із цвинтаря. Потім, коли вони їхали додому, то ОСОБА_44 зупинився ще дрова попиляти, тоді їх і зупинили працівники поліції. Після того, як вони приїхали в райвідділок, то його возили по цвинтарях, а потім він показав, де знімав надгробки після того, як ОСОБА_44 показав, де він грузив надгробки. Обвинувачений вказав, що кільком потерпілим сплатив кошти і має намір й далі віддавати кошти. Під час судових дебатів та останнього слова обвинувачений вину визнав повністю та просив його суворо не карати.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінальних правопорушень не визнав та пояснив, що він поїхав за межі ОСОБА_45 та різав там дрова на замовлення. Дрова він міняв на горіхи та насіння. Коли він пиляв дрова, то ОСОБА_46 десь пішов. Потім ОСОБА_46 прийшов і сказав, що знайшов викинуті гробниці. Він перепитав у ОСОБА_47 чи точно викинуті ті гробниці, на що той підтвердив це. Тоді ОСОБА_46 сів за кермо і поїхав, а він продовжив пиляти дрова. Коли ОСОБА_46 приїхав, то допоміг вантажити дрова, які він у той день не відвозив на замовлення. Вони взяли мало дрів, оскільки в причепі були надгробки. Після того, як їх зупинили на кільці, та привезли до райвідділу, то він залишався біля райвідділу, а працівники поліції півтори години десь їздили з ОСОБА_5 . Потім працівники поліції попросили, щоб він показав, де вони були. На запитання обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що раніше він на цвинтар не їздив із ОСОБА_48 збирати метал. Те, що надгробки були викрадені, він не знав. Також зазначав, що його поліцейський сфотографував, коли він просто вказував на могилу. Крім цього ні слідів взуття, нічого іншого працівники поліції в нього не відбирали. Під час судових дебатів та останнього слова обвинувачений вину визнав повністю та просив його суворо не карати.

Потерпілі ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_23 , ОСОБА_26 , ОСОБА_28 , в судове засідання не з`явились, але скерували до суду заяви, в яких просили проводити розгляд даного кримінального провадження без їхньої участі, просили призначити обвинуваченим сувору міру покарання.

Потерпілі ОСОБА_51 , ОСОБА_19 в судове засідання не з`явились, але скерували до суду заяви, в яких просили проводити розгляд даного кримінального провадження без їхньої участі, претензій до обвинувачених не мають, просили призначити обвинуваченим міру покарання на розсуд суду.

За згодою учасників кримінального провадження судом було ухвалено проводити судовий розгляд без участі потерпілих.

Окрім визнання вини зі сторони обвинувачених, їхня вина повністю підтверджується наступними доказами, дослідженими в судовому засіданні:

- показаннями свідка ОСОБА_52 , який суду пояснив, що він працював по вулиці Заводській, 2 в Золотоноші на першій металоприйомці. Обвинувачені часто їздили та здавали метал на приймальний пункт. Іноді привозили метал із довідкою. Десь у жовтні 2019-2020 року обвинувачені на автомобілі з причепом привозили рамки, оградки. Причіп був накритий брезентом і дрова зверху. Дрова вони поскидали, витягли метал, дрова поскладали та поїхали. Гриша отримував кошти. Вони привозили оградки, казали, що це з клумби. На запитання свідок зазначив, що протокол пред`явлення для впізнання він бачив і читав його. Поняті при цьому були присутні і ця дія відбувалась в нього на роботі, куди йому привозили фотокартки для впізнання;

- показаннями свідка ОСОБА_53 , який суду пояснив, що приблизно в кінці жовтня 2019 року він знаходився на робочому місці, то до нього приїхали працівники поліції, разом із якими він поїхав на цвинтар в якості понятого, де побачив двох чоловіків. Вони почали робити відтворення події і показували, де вчиняли злочинні дії. Їх по черзі допитували і вони добровільно все розповідали, показували одне й те ж саме. Ніхто їм не підказував, що необхідно казати. Свідок зазначав, що вони переїжджали на два цвинтарі «Рудка» та «Харківка» і він весь час був під час слідчого експерименту. Вказував, що зі слів обвинувачених перший раз вони дрова клали на тент, і на другий раз їх зупинили;

- показаннями свідка ОСОБА_54 , який суду пояснив, що його взяли як понятого по слідчому експерименту, який проводився на двох цвинтарях (на цвинтарі по вулиці Лисюка біля кільця, а потім на цвинтарі в центрі села) наприкінці 2019 року. Один із обвинувачених (меншого зросту) водив працівників поліції і показував, на яких могилках вони знімали металеві надгробки. Вони добровільно розповідали, як це робили. Спочатку один показував, а потім другий. Все це знімалось на відео. Зазначив, що обвинувачені показували тільки на яких могилах знімали надгробки, але сам механізм не показували;

- даними протоколу огляду місця події від 21.10.2019 з фототаблицею, згідно з яким було проведено огляд цвинтаря в селі Степанці Канівського району, Черкаської області, Степанецької ОТГ та виявлено на деяких могилах відсутність надгробників, також виявлено слід низу взуття (т. 2 а.п. 79-88);

- даними протоколу огляду місця події від 21.10.2019 з фототаблицею, згідно з яким було проведено огляд автомобіля ВАЗ 2106, д.н.з. НОМЕР_1 з причепом д.н.з. НОМЕР_2 та виявлено металеві надгробки (т. 2 а.п. 89-95);

- копіями свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів НОМЕР_3 на автомобіль ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_1 та на причіп ЛЕВ, д.н.з. НОМЕР_2 (т. 2 а.п. 96-97);

- даними протоколу огляду місця події від 25.10.2019 з фототаблицями, згідно з яким було проведено огляд цвинтаря (народна назва «Харківка») в селі Степанці Канівського району, Черкаської області, та виявлено на деяких могилах відсутність надгробників, також виявлено слід низу взуття (т. 2 а.п. 107-118);

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотозніками від 11.11.2019 з довідкою, згідно якого свідок ОСОБА_55 впізнав ОСОБА_6 (т. 2 а.п. 119-121);

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.11.2019 з довідкою, згідно якого свідок ОСОБА_55 впізнав ОСОБА_5 (т. 2 а.п. 122-124);

- даними протоколу видачі предметів від 22.11.2019, згідно з яким слідчим від ОСОБА_5 було прийняте взуття (одна пара ботинок) чорного кольору (т. 2 а.п. 125);

- заявою ОСОБА_5 про видачу взуття (т. 2 а.п. 126);

- даними висновку експерта № 10/1238 від 26.11.2019 за результатами проведення судової трасологічної експертизи, згідно якого вирішити питання про придатність для ідентифікації одного сліду низу взуття розмірами 205х110 мм, зафіксованого за методом масштабної фотозйомки в ході огляду місця події 25.10.2019 можливо лише при порівняльному дослідженні з взуттям, яким він був залишений. Разом із тим даний слід придатний для встановлення групової належності. Слід низу взуття розмірами 205х110 мм міг бути залишений як черевиком на праву ногу, який добровільно видав ОСОБА_5 , наданим на експертизу, так і іншим взуттям на праву ногу з подібним малюнком низу підошви та розмірними характеристиками елементів (т. 2 а.п. 126);

- даними протоколу огляду предмету від 27.11.2019, а саме взуття пари черевиків (напівчеревиків) (т. 2 а.п. 126);

- даними протоколу слідчого експерименту від 29.11.2019 з додатками, згідно якого ОСОБА_5 розповів обставини скоєння правопорушень (т. 2 а.п. 173-177);

- даними протоколу слідчого експерименту від 29.11.2019 з додатками, згідно якого ОСОБА_6 розповів обставини скоєння правопорушень (т. 2 а.п. 178-182).

Згідно з ч.ч.1, 2 та 6 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Таким чином, оцінюючи зібрані, перевірені та досліджені докази в їх сукупності, суд визнає доведеним пред`явлене ОСОБА_5 органами слідства обвинувачення, тому кваліфікує його дії за ч. 3 ст. 297 КК України, як наруга над могилою, а також незаконне заволодіння предметами, що знаходяться на могилі, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Також оцінюючи зібрані, перевірені та досліджені докази в їх сукупності, суд визнає доведеним пред`явлене ОСОБА_6 органами слідства обвинувачення, тому кваліфікує його дії за ч. 3 ст. 297 КК України наруга над могилою, а також незаконне заволодіння предметами, що знаходяться на могилі, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, та за ч. 3 ст. 297 КК України наруга над могилою, а також незаконне заволодіння предметами, що знаходяться на могилі, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Судом було досліджено дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

При призначенні покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Призначаючи покарання ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчинених правопорушень, які відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, має задовільну характеристику з місця проживання, вину в скоєному визнав повністю, частково відшкодував завдану шкоду, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає, що подальше виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових злочинів можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.

Судом було досліджено дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

При призначенні покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , судом не встановлено.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 суд ураховує ступінь тяжкості вчинених правопорушень, які відносяться до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який на час вчинення кримінальних правопорушень був несудимий, має задовільну характеристику з місця проживання, являється особою з інвалідністю третьої групи, вину в скоєному визнав повністю, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає, що подальше виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.

Судом установлено, що ОСОБА_6 вчинив вказані вище кримінальні правопорушення до постановлення щодо нього вироку від 22.11.2019 Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області, за яким він був засуджений за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у вигляді штрафу розміром 30 (тридцять) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень.

Протягом розгляду даного кримінального провадження суду не було надано доказів того, що обвинувачений ОСОБА_6 відбув покарання за вказаним вище вироком шляхом сплати штрафу.

Остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_6 має бути призначене на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів та на підставі ч.3 ст.72 КК України виконувати покарання, призначені за даним вироком та вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22.11.2019 року, самостійно, оскільки штраф складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно.

Потерпілою ОСОБА_50 було подано цивільний позов до обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в якому вона просила стягнути на її користь з обвинувачених майнову шкоду в розмірі 2000 грн. та моральну шкоду в розмірі 2000 грн.

Потерпілою ОСОБА_15 було подано цивільний позов до обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в якому вона просила стягнути на її користь з обвинувачених майнову шкоду в розмірі 2000 грн. та моральну шкоду в розмірі 2000 грн.

Потерпілою ОСОБА_28 було подано цивільний позов до обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в якому вона просила стягнути на її користь з обвинувачених майнову шкоду в розмірі 1000 грн. та моральну шкоду в розмірі 2000 грн.

Потерпілою ОСОБА_26 було подано цивільний позов до обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в якому вона просила стягнути на її користь з обвинувачених майнову шкоду в розмірі 2000 грн. та моральну шкоду в розмірі 2000 грн.

Потерпілим ОСОБА_17 було подано цивільний позов до обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в якому він просив стягнути на його користь з обвинувачених майнову шкоду в розмірі 1000 грн. та моральну шкоду в розмірі 2000 грн.

Потерпілі ОСОБА_50 , ОСОБА_15 , ОСОБА_26 , ОСОБА_28 , ОСОБА_17 в судове засідання не з`явились, але скерували до суду заяви, в яких просили проводити розгляд даного кримінального провадження без їхньої участі, цивільні позови підтримали в повному обсязі.

Прокурор також просив задовольнити подані позови.

Стороною захисту 03.01.2023 було надано суду копію розписки потерпілого ОСОБА_17 , в якій він підтвердив, що 02.03.2020 отримав кошти в сумі 1500 грн. від ОСОБА_5 як компенсацію за завдані збитки (за крадіжку надмогильної плити його померлої родички ОСОБА_56 , яка похована на центральному цвинтарі села Степанці, Канівського району). Претензій до ОСОБА_5 він не має.

Обвинувачений ОСОБА_5 визнав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_6 заявлені позовні вимоги не визнав.

Стосовно заявлених позовних вимог потерпілих про стягнення майнової шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України: майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Суд вважає, що заявлені потерпілими ОСОБА_50 , ОСОБА_15 , ОСОБА_26 , ОСОБА_28 вимоги про відшкодування майнової шкоди підлягають до задоволення.

Водночас позовні вимоги потерпілого ОСОБА_17 про відшкодування майнової шкоди задоволенню не підлягають з тих підстав, що він отримав компенсацію за вказану шкоду від ОСОБА_5 , про що свідчить копія розписки, наявної в матеріалах кримінального провадження, в які він ОСОБА_17 також ствердив, що претензій до ОСОБА_5 не має.

Щодо заявленої моральної шкоди суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною 2 цієї статті Кодексу встановлено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У відповідності до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи обставини справи, зважаючи, що потерпілим діями обвинувачених було завдано моральної шкоди, то заявлені вимоги потерпілих ОСОБА_50 , ОСОБА_15 , ОСОБА_26 , ОСОБА_28 про відшкодування моральної шкоди підлягають до задоволення.

Разом із тим суд зазначає, що заявлені вимоги потерпілого ОСОБА_17 про відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення в частині стягнення суми такої шкоди в розмірі 1500 грн. з ОСОБА_6 , оскільки частина моральної шкоди (500 грн. згідно розписки) була відшкодована ОСОБА_5 , до якого потерпілий ОСОБА_17 претензій не має.

Підтверджені документально процесуальні витрати, пов`язані з залученням експертів для проведення експертиз, що становлять 1256,08 грн. підлягають стягненню, у відповідності до ч.2 ст.124 КПК України, з обвинувачених на користь держави.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Запобіжний захід під час судового розгляду не обирався/не продовжувався.

Прокурором було зазначено про необхідність вирішити питання про спеціальну конфіскацію автомобіля та причепа.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само у разі вчинення інших злочинів, перелік яких наведено у цій нормі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Під майном слід розуміти речі матеріального світу, яким притаманні специфічні ознаки фізичного, економічного та юридичного характеру.

Системно-структурний аналіз положень КК України свідчить про те, що за своєю правовою природою спеціальна конфіскація не є покаранням, а належить до інших заходів кримінально-правового характеру, які полягають у передбачених законом обмеженнях прав і свобод особи, що не мають карального навантаження, а спрямовані на забезпечення безпеки суспільства шляхом реалізації превентивної мети утримання винних від скоєння нових протиправних діянь та усунення умов, які сприяють їх вчиненню.

Отже, спеціальна конфіскація є заходом процесуального примусу, який обтяжує становище особи. Тому при застосуванні інституту спеціальної конфіскації слід дотримуватися принципу справедливого балансу між інтересами суспільства та необхідністю дотримання прав потерпілого.

Тягар доведення необхідності застосування спеціальної конфіскації покладається на сторону обвинувачення, яка має обґрунтувати свої доводи і вказати, що саме підлягає спеціальній конфіскації гроші, цінності тощо, та чи вирішувалось питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження щодо майна з метою забезпечення спеціальної конфіскації.

Вказана правова позиція висвітлена в постанові Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01.10.2019 по справі №№ 760/5853/18.

Так, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України з метою забезпечення спеціальної конфіскації у кримінальному провадженні допускається арешт майна.

Згідно з ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 2 ч. 4 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України.

З клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням із прокурором (ч. 1 ст. 171 КПК України).

Із тексту наданої стороною обвинувачення копії ухвали слідчого судді від 24.10.2019 (т. 2 а.п. 102-104) вбачається, що арешт, зокрема на автомобіль марки ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_1 , 1988 року випуску, та на причіп ЛЕВ, д.н.з. НОМЕР_2 , було накладено з метою забезпечення збереження речових доказів.

Отже прокурором не було обгрунтовано необхідність застосування спеціальної конфіскації автомобіля та причепу та не доведено, чи вирішувалось питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження щодо майна саме з метою забезпечення спеціальної конфіскації.

Також суд зазначає, що спеціальній конфіскації не підлягає майно, що належить особі на праві спільної сумісної власності, якщо інший співвласник (співвласники) не знали та не могли знати про незаконне використання такого майна. Ця позиція неодноразово сформована Верховним Судом, зокрема, у постановах від 09.04.2020 у справі № 676/2199/19 та від 01.12.2020 у справі № 520/16693/15-к.

Як убачається з довідки-характеристики №275, обвинувачений ОСОБА_6 проживає в АДРЕСА_4 разом із дружиною ОСОБА_57 , 1969 р.н. Стороною обвинувачення не доведено, що автомобіль ВАЗ 21063 та причіп ЛЕВ, які використовувались обвинуваченими для вчинення злочинів, на час їх придбання не належали обвинуваченому ОСОБА_6 та його дружині на праві спільної сумісної власності, і що інший співвласник майна знав або міг знати про незаконне використання вказаного вище майна.

Враховуючи викладене вище, суд не вбачає підстав для застосування спеціальної конфіскації до автомобіля марки ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_1 , та причепу ЛЕВ, д.н.з. НОМЕР_2 .

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді, підлягає скасуванню.

На підставі зазначеного та керуючись ст.ст. 368-374, 376, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, надавши іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.

На підставі п.п. 1,2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України та призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, надавши іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.

На підставі п.п. 1,2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначити на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів та на підставі ч.3 ст.72 КК України покарання, призначені за даним вироком та вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22.11.2019 року, за яким ОСОБА_6 був засуджений за ч.1 ст.190 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 30 (тридцять) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн., виконувати самостійно.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 24.10.2019 р., на автомобіль «ВАЗ 21063», д.н.з. НОМЕР_1 , причіп ЛЕВ, д.н.з. НОМЕР_2 , 9 металевих надгробків із 9 могил - скасувати.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_58 задовольнити повністю.

Стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_58 майнову шкоду в сумі 2000 грн. 00 коп., моральну шкоду в сумі 2000 грн. 00 коп., а всього: 4000 грн. 00 коп.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_15 задовольнити повністю.

Стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_15 майнову шкоду в сумі 2000 грн. 00 коп., моральну шкоду в сумі 2000 грн. 00 коп., а всього: 4000 грн. 00 коп.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_28 задовольнити повністю.

Стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_28 майнову шкоду в сумі 1000 грн. 00 коп., моральну шкоду в сумі 2000 грн. 00 коп., а всього: 3000 грн. 00 коп.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_26 задовольнити повністю.

Стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_26 майнову шкоду в сумі 2000 грн. 00 коп., моральну шкоду в сумі 2000 грн. 00 коп., а всього: 4000 грн. 00 коп.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_17 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_17 моральну шкоду в сумі 1500 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь держави 1256,08 грн. процесуальних витрат у рівних частинах.

Речові докази по справі:

- автомобіль ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_1 , причеп марки ЛЕВ, д.н.з. НОМЕР_2 та 9 металевих надгробників, що зберігаються на території Канівського відділення поліції Золотоніського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області повернути за належністю;

- один слід низу взуття та взуття (одна пара ботинок), передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Канівського відділення поліції Золотоніського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області - знищити.

Вирок суду може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду через Золотоніський міськрайонний суд.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1