Справа № 344/2639/25
Провадження № 1-кс/344/1404/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2025 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого відділу СУ ГУНП в Івано-Франківській області підполковника поліції ОСОБА_3 про арешт майна, в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000406 від 19.07.2023, -

В С Т А Н О В И Л А:

13.02.2025 слідчий ОСОБА_3 , за погодженням прокурора ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді із клопотанням про арешт майна, в обґрунтування якого посилається на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що організована група осіб упродовж серпня 2023 - січня 2025 років на території Івано-Франківської області, здійснює незаконний збут наркотичних засобів та психотропних речовин.

Крім того встановлено, що причетним до вчинення кримінального правопорушення є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

11 лютого 2025 року відповідно до ухвали Івано-Франківського міського суду проведено обшук за адресою: АДРЕСА_2 , де фактично проживає ОСОБА_5 , в ході якого виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 20 000 (двадцять тисяч) гривень, поліетиленові пакети із застібками в кількості 130 штук, 10 (десять) поліетиленових пакетів з речовиною рослинного походження темно зеленого кольору із різким запахом, схожу на канабіс, три електронні ваги із залишками речовини рослинного походження, які направлено на експертизу наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів.

В подальшому, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

Цього ж дня, ОСОБА_6 Івано-Франківським міським судом мірою запобіжного заходу обрано тримання під вартою без права внесення застави.

Під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні встановлено, що підозрюваний ОСОБА_5 , згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності згідно свідоцтва про право власності, б/н, виданого 21.06.2010.

Слідчий просить накласти арешт з метою забезпечення можливої конфіскації майна підозрюваного.

Слідчий у судове засідання не з`явився, подав заяву в якій просив розглядати клопотання проводити без його участі, клопотання підтримує в повному обсязі, просить задоволити.

Власник майна не викликався з метою забезпечення збереження майна.

Таким чином, відповідно до ч. 4 ст.107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому засіданні, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснюється.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, дослідивши матеріали додані до клопотання, дійшов наступного висновку.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Пунктом 7 ч. 2 ст. 131 КПК України передбачено такий вид заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна (ч. 10 ст. 170 КПК України).

Згідно положень п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Частина 5 ст. 170 КПК України визначає, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 173 КПК України, у випадку арешту майна з підстав, передбачених пунктом 3 частини другої статті 170 цього Кодексу, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність;

3) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

4)наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб Таким чином, з огляду на вищенаведені положення закону, такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна не може бути застосовано, якщо слідчий серед іншого, не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування арешту майна, а у випадку, якщо клопотання про арешт майна подано на підставі п.3 ч. 2 ст. 170 КПК України, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, то слідчий має довести, в тому числі, і те, що існує обґрунтована підозра у вчиненні особою, щодо майна якої подано клопотання про арешт, інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе:

- необхідність такого арешту;

- наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, тобто наявність ризиків приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна, щодо якого вирішується питання про арешт.

Відділом розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000406 від 19.07.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України.

11.02.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, тобто у незаконному придбанні, зберіганні, пересиланні з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин.

11.02.2025 ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області до підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до 11.04.2025 включно.

Так, відповідно до довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 22.01.2025, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 30743554, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у власності у ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Слідчий просить накласти арешт на вказану квартиру з метою забезпечення можливої конфіскації майна підозрюваного.

Відповідно до ст. 59 КК України, покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу. Перелік майна, що не підлягає конфіскації, визначається законом України.

Дії інкриміновані підозрюваному за ч.1 ст. 309 КК України, як незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів - караються позбавленням волі на строк від чотирьох до восьми років.

Вказана норма не передбачає конфіскації як виду покарання, у зв`язку з чим накладення арешту на майно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст. 309 КК України, з метою забезпечення спеціальної конфіскації також неможливе на даному етапі неможливе.

З огляду на викладене, з урахуванням положень ч. 3 ст. 132 КПК України та ч. 1,5 ст. 173 КПК України слідчий суддя дійшов висновку, що у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна слід відмовити.

Керуючись статтями 2, 131-132, 170-173, 309, 369-372, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ :

У клопотанні слідчого відділу СУ ГУНП в Івано-Франківській області підполковника поліції ОСОБА_3 про арешт майна для забезпечення можливої конфіскації майна підозрюваного, в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000406 від 19.07.2023- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1