ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/926/25 Справа № 202/6065/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

в режимі відеоконференції:

захисника ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2024 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №000576 щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с.Немерчи, Мурованокуриловецького району, Вінницької області, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, одруженого, на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, головного сержанта 1 кулеметного відділення кулеметного взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , старшого сержанта, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

За ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 22 лютого 2025 року включно, без визначення застави.

Судом першої інстанції встановлено, що продовжують існувати ризики, які були встановлені раніше, зокрема переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення та незаконного впливу на свідків, крім того зазначено, що наведені ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни запобіжного заходу. З огляду на положення ч. 8 ст. 176 КПК України, враховуючи, що ОСОБА_6 є військовослужбовцем та вчинив злочин під час несення служби судом не визначено альтернативну заставу.

В апеляції:

- захисник просить скасувати ухвалу та постановити нову, про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги зазначає про недоведеність заявлених ризиків та безпідставне застосування виняткового запобіжного заходу. Вказує про те, що прокурором не надано належних доказів на підтвердження заявлених ризиків. Зазначає, що пред`явлене обвинувачення є необґрунтованим, оскільки ОСОБА_6 не міг виконати відповідний наказ командира за станом здоров`я.

Зауважує на тому, що стан здоров`я обвинуваченого на даний час незадовільний та останній потребує проходження реабілітаційного лікування у лікаря-нейрохірурга та потребує хірургічного втручання.

Вважає, що судом не враховано дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, одружений, виховує неповнолітню дитину, за місцем проживання позитивно характеризується, є військовослужбовцем, учасником бойових дій.

Вислухавши обвинуваченого та його захисника, які кожен окремо підтримали доводи апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні з викладених в ній підстав, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України, передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , в достатній мірі досліджені обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та зроблений обґрунтований висновок про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

Врахована наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання ОСОБА_6 під вартою, а також існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу та свідків у даному провадженні, а також вчинення іншого кримінального правопорушення.

Враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, існують підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.

Крім того встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти встановленого порядку несення військової служби, за яке передбачено покарання у виді довготривалого позбавлення волі, судовий розгляд кримінального провадження триває, усі свідки по справі не допитані, що може спонукати обвинуваченого до спроби уникнути покарання шляхом переховування від суду або незаконного впливу з метою надання тих чи інших показань на його користь.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, колегія суддів вважає, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, може вдатися до відповідних дій.

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема,тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також, враховується, що обвинувачений перебуваючи на свободі може здійснювати незаконний вплив на свідків, які надають викривальні покази, при цьому останні є його знайомими-військовослужбовцями, а тому враховуючи, що обвинуваченому відомі їх анкетні дані, місце проходження військової служби, приймаючи до уваги, що усі свідки у суді не допитані, ризик незаконного впливу існує.

З огляду на характер скоєного злочину та його тяжкість, ризик вчинення іншого кримінального правопорушення також існує, оскільки ОСОБА_6 будучи військовослужбовцем в умовах воєнного стану відкрито відмовився виконувати наказ начальника, чим підірвав бойову готовність та боєздатність підрозділу, що не виключає в подальшому вчинення ним аналогічного злочину проти встановленого порядку несення військової служби.

Твердження захисника щодо необґрунтованості пред`явленого обвинувачення і підозри фактично зводяться до з`ясування обставин щодо доведеності чи недоведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованому йому злочині, які з`ясовуються під час вирішення справи по суті.

Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень.

Доводи захисника щодо незадовільного стану здоров`я та необхідності оперативного втручання не є переконливими, оскільки не підтверджені належними доказами, так як наданий адвокатом медичний документ- огляд лікаря нейрохірурга датований 16 березня 2024 року, в якому зазначено, що ОСОБА_6 показано пройти курс реабілітаційного лікування, а вже за його неефективністю хірургічне втручання.

Також приймається до уваги, що в матеріалах справи відсутні дані про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватись під вартою, а також того, що в умовах установи покарань йому не було надано належної медичної допомоги, чи він ургентно за нею звертався.

Разом з цим, що стосується доводів захисника щодо не визначення альтернативного запобіжного, то останні є слушними, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п.п. 61, 62 рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України»), існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, але Суд неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою, та у практиці ЄСПЛ існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

Отже, з практики Європейського суду з прав людини випливає, що суд повинен уважно ставиться до того, що зі спливом часу продовження тримання особи під вартою потребує більшого обґрунтування і що сторона обвинувачення повинна надавати додаткові підстави щодо цього питання.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Колегія суддів приймає до уваги, що вказані вище ризики хоча і продовжують існувати, однак зі сплином часі вірогідність їх реалізації зменшилась.

Звертається увага, що ОСОБА_6 тривалий час утримується під вартою, крім того він є особою раніше не судимою, має соціальні зв`язки, утримує неповнолітню дитину, має ряд хронічних захворювань, що у своїй сукупності може слугувати стримуючим фактором у запобіганні заявленим ризикам.

З огляду на наведені вище норми закону та дані про особу ОСОБА_6 , враховуючи, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, усі докази по справі знаходяться у розпорядженні суду, а також беручи до уваги, що зі сплином часу вірогідність реалізації ризиків зменшились, колегія суддів вважає, що необхідно визначити альтернативну заставу у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, в достатній мірі забезпечить виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків.

Цей розмір застави не порушує принцип пропорційності та, з урахуванням майнового стану обвинуваченого, не є явно непомірним для нього. Проте вона є значною та цілком здатною забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

У рішенні від 13 січня 2022 року у справі «Істоміна проти України» (Istomina V. Ukraine, заява № 23312/15) ЄСПЛ зазначив, що застава має на меті не забезпечення відшкодування шкоди, завданої у справі, а передусім забезпечення явки особи на судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватись залежно від особи, про яку йде мова, із урахуванням його/її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що саме визначений розмір застави, з урахуванням характеру та обставин інкримінованого злочину, майнового стану обвинуваченого, у даному випадку буде цілком достатнім для виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, а перспектива втрати такого грошового забезпечення у випадку порушення ним встановлених обов`язків послужить достатнім стримуючим фактором, що виключає з його сторони будь-яке бажання переховуватися від суду або вчиняти інші дії, спрямовані на перешкоджання здійсненню судового розгляду.

Обговорюючи питання про можливість усунення встановлених ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_6 під вартою з заставою у вищезазначеному розмірі, колегія суддів, вважає, що встановлені щодо цього обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими та на даному етапі кримінального провадження не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж застосування такого альтернативного запобіжного заходу.

Пунктом 2 та 4 ч. 1 ст. 409 КПК України встановлено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

На підставі викладеного апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду скасуванню, з постановленням нової ухвали, якою клопотання прокурора належить задовольнити частково, продовжити до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, з альтернативною заставою у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2024 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №000576 щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора ОСОБА_10 від 24 грудня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 ,- задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 22 лютого 2025 року включно.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 302 800 (триста дві тисячі вісімсот) гривень, яку обвинувачений або інша фізична чи юридична особа може сплатити на депозитний рахунок Дніпровського апеляційного суду (отримувач коштів), , МФО 820172, банк отримувача: Державна казначейська служба України м. Київ, поточний рахунок отримувача: UA1086699, та надати документи, що підтверджують сплату застави слідчому та прокурору.

У разі сплати суми застави, звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 з-під варти та покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, до 22 лютого 2025 року, а саме:

- прибувати за кожним викликом суду, прокурора;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти прокурора, суд про зміну свого місця перебування;

- не спілкуватися зі свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, а також інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_6 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4