УХВАЛА

09 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 1-26/11

провадження № 13-18зво25

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ,

розглянула заяву захисника ОСОБА_20 в інтересах засудженого ОСОБА_21 про перегляд вироку Апеляційного суду Харківської області від 16 серпня 2011 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 квітня 2012 року за виключними обставинами та

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Апеляційного суду Харківської області від 16 серпня 2011 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 квітня 2012 року, ОСОБА_21 засуджено за пунктами 4, 12 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді довічного позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК шляхом поглинання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2009 року остаточно за сукупністю вироків йому призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) 23 січня 2025 року ухвалив остаточне рішення у справі «Тєпляков та інші проти України» (заява № 53982/22 та 15 інших заяв, у тому числі заява ОСОБА_21 № 1347/24), констатувавши порушення статей 3 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) через неналежні умови тримання під вартою та відсутність в національному законодавстві ефективного засобу юридичного захисту у зв`язку із цим. На підставі цього ЄСПЛ присудив ОСОБА_21 7 500 євро на відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Захисник ОСОБА_20 , посилаючись на констатовані ЄСПЛ порушення, звернувся до Великої Палати Верховного Суду (далі - Велика Палата) із заявою про перегляд за виключними обставинами постановлених щодо засудженого ОСОБА_21 судових рішень.

На обґрунтування доводів своєї заяви вказує, що у зв`язку із неналежними умовами тримання під вартою ОСОБА_21 був позбавлений належної правової допомоги під час досудового слідства, що в подальшому, на думку захисника, вплинуло на постановлення незаконних судових рішень у кримінальному провадженні щодо засудженого.

З огляду на наведене захисник ОСОБА_20 просить скасувати вирок Апеляційного суду Харківської області від 16 серпня 2011 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 квітня 2012 року щодо ОСОБА_21 , а справу передати на новий розгляд до суду першої або апеляційної інстанції.

Велика Палата, перевіривши подану заяву, дійшла висновку, що у відкритті провадження слід відмовити з огляду на таке.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 459, ч. 3 ст. 463 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом є виключною обставиною і заяви про перегляд судового рішення за такою обставиною розглядаються Великою Палатою.

23 січня 2025 року ЄСПЛ ухвалив остаточне рішення у справі «Тєпляков та інші проти України» (заява № 53982/22 та 15 інших заяв, у тому числі заява ОСОБА_21 № 1347/24), констатувавши порушення статей 3 та 13 Конвенції у зв`язку з неналежними умовами тримання під вартою у Новгород-Сіверській установі виконання покарань № 31 з 26 березня 2016 року до 18 квітня 2024 року та відсутністю у національному законодавстві ефективного засобу юридичного захисту щодо цього.

Крім того, ЄСПЛ присудив відшкодувати ОСОБА_21 матеріальну та моральну шкоду у розмірі 7 500 євро як справедливу сатисфакцію за порушення Україною міжнародних зобов'язань за статтями 3 та 13 Конвенції.

При цьому констатовані ЄСПЛ порушення Конвенції щодо ОСОБА_21 не свідчать про невідповідність рішень національних судів Конвенції або що в основі констатованих порушень є суттєві процедурні помилки, які ставлять під сумнів результат оскарженого провадження на національному рівні, або що такі порушення були спричинені рішеннями, ухваленими в межах кримінального провадження, які й надалі зумовлюють шкідливі наслідки і не можуть бути усунуті в інший спосіб, ніж під час повторного розгляду справи.

Крім того, з урахуванням Рекомендації № R (2000) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо повторного розгляду або поновлення провадження у певних справах на національному рівні після прийняття рішень Європейським судом з прав людини від 19 січня 2000 року встановлене ЄСПЛ порушення Україною міжнародних зобов`язань може бути підставою для перегляду судових рішень лише в тому випадку, коли можна досягти на національному рівні restitutio in integrum (повного відновлення), тобто відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який особа мала до порушення Конвенції.

Велика Палата вважає, що скасування вироку Апеляційного суду Харківської області від 16 серпня 2011 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 квітня 2012 року не відновить становище до попереднього стану, оскільки ЄСПЛ вказаним рішенням встановив факт порушення Конвенції щодо неналежних умов тримання під вартою ОСОБА_21 саме під час відбування покарання у Новгород-Сіверській установі виконання покарань № 31 у період з 26 березня 2016 року до 18 квітня 2024 року, тобто через значний проміжок часу після постановлення оскаржених судових рішень національними судами.

Таким чином, Велика Палата вважає, що ЄСПЛ у своєму рішенні не оцінював судові рішення за результатами кримінального провадження щодо ОСОБА_21 на національну рівні та не робив висновку про порушення права на справедливий судовий розгляд під час розгляду та вирішення справи по суті.

У той же час заява захисника ОСОБА_20 не містить аргументів щодо того, яким чином встановлені ЄСПЛ порушення, які пов`язані з неналежним триманням під вартою вже після постановлення оскаржених рішень національними судами, вплинули на законність, обґрунтованість та вмотивованість цих рішень або на загальну справедливість провадження в цілому.

З огляду на наведене підстави для відкриття провадження за заявою ОСОБА_20 про перегляд судових рішень щодо ОСОБА_21 за виключними обставинами у зв`язку зі встановленням міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом, відсутні. Тому у відкритті провадження за заявою слід відмовити, а заяву з усіма доданими матеріалами - повернути заявнику.

Керуючись статтями 459, 463, 464 КПК, Велика Палата

УХВАЛИЛА:

Відмовити у відкритті провадження за заявою захисника ОСОБА_20 в інтересах засудженого ОСОБА_21 про перегляд вироку Апеляційного суду Харківської області від 16 серпня 2011 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 квітня 2012 року за виключними обставинами.

Заяву з усіма доданими матеріалами повернути захиснику ОСОБА_20 .

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_11

ОСОБА_3 ОСОБА_12

ОСОБА_4 ОСОБА_13

ОСОБА_5 ОСОБА_14

ОСОБА_6 ОСОБА_15

ОСОБА_7 ОСОБА_16

ОСОБА_8 ОСОБА_17

ОСОБА_9 ОСОБА_18

ОСОБА_10 ОСОБА_19