ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/572/25 Справа № 207/711/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 , - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 жовтня 2023 року, про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0000208 від 15.11.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

в режимі відеоконференції:

адвоката ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

За ухвалою слідчого судді Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 жовтня 2023 року накладено арешт на транспортний засіб, легковий автомобіль AUDI, модель - TT , номер кузова - VIN НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , шляхом обмеження права володіння, користування та розпорядження транспортним засобом.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив про наявність достатніх підстав вважати, що вказаний транспортний відповідає критерію речового доказу, відповідно до вимог ст. 98 КПК України та має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні та без його арешту та вилучення існує реальна загроза знищення та пошкодження, а також з метою можливої конфіскації чи забезпечення цивільного позову арешт майна є необхідним заходом.

В апеляції:

- представник власник майна просить поновити строк на апеляційне оскарження та скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що оскаржувана ухвала винесена з суттєвим порушення норм процесуального закону. Зазначає, що клопотання про арешт майна не місить належний доказів на підтвердження того, що вказаний транспортний засіб відповідає критерію речового доказу чи містить на собі сліди чи інші будь-які ознаки злочину. Звертає увагу, що досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні здійснюється за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, а тому безпосереднім об`єктом правопорушення, є саме підроблений документ- довідка про зняття з обліку транспортного засобу від 20.09.2021 року, а тому автомобіль не є знаряддям чи об`єктом за таких обставин.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку зазначає, що судовий розгляд було проведено без участі власника майна, при цьому останньому у відповідності до вимог ч. 7 ст. 173 КПК України не було направлено копію ухвали суду, а про наявність оскаржуваного судового рішення власник дізнався лише 28.02.2025 року, коли звернувся до сервісного центру МВС України у м. Тернопілі з метою зняття автомобіля з обліку.

Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, приймається до уваги, що оскаржувана ухвала була постановлена без участі сторін та повідомлення власника майна.

Про наявність оскаржуваної ухвали, як стверджує власник майна, останній дізнався лише 28 лютого 2025 року під час звернення до сервісного центру МВС України у м. Тернопілі, що не спростовується наданими матеріалами справи, а тому з метою доступу до правосуддя, колегія суддів вважає, що пропущений строк з поважних причин та підлягає поновленню.

Заслухавши сторони кримінального провадження: представника власника майна- адвоката ОСОБА_6 , який підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні з викладених в ній підстав; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає їх слушними з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Висновки слідчого судді в оскаржуваній ухвалі щодо відповідності майна, яке підлягало арешту, критеріям ст. 98 КПК України, є хибними і такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, зі змісту ч. 1 ст. 170 КПК України вбачається, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до статей 7 та 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Аналізуючи положення ст. 98, 170 КПК України, колегія суддів зауважує, що на майно третіх осіб арешт може бути накладений лише у разі, якщо воно відповідає критеріям речового доказу і його збереження є доцільним і необхідним за наявності ризиків знищення, пошкодження чи відчуження майна.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Так, зі змісту клопотання слідчого і доданих до нього матеріалів слідує, що у провадженні ВП №2 Кам`янського РУП ГУНП у Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження за №0000208 від 15.11.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України.

11.11.2022 року Дніпровською митницею на ім`я начальника Кам`янського РУП направлено повідомлення про протиправне діяння, що містить ознаки злочину. У повідомленні було зазначено, що 12.09.2019 року на митну територію України було ввезено автомобіль AUDI, модель - TT , номер кузова - VIN НОМЕР_1 ,який 08.10.2021 року випущено у вільний обіг, однак згідно відповіді митних органів Грузії, вказаний транспортний засіб має статус активний та не знятий з обліку, що суперечить довідці про зняття з обліку від 20.09.2021 року, крім того на автомобілі зареєстроване обмеження.

27.10.2023 року слідчий СВ ВП №2 Кам`янського РУП ГУНП у Дніпропетровській області звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладання арешт на вказаний транспортний засіб, оскільки вказане майно є речовим доказом та має доказове значення у даному кримінальному провадженні, тому з метою його збереження вважав за необхідне накласти арешт.

Саме по собі посилання, що транспортний засіб є речовим доказом без будь-якого обгрунтування відповідності його вимогами ст. 98 КПК України, та за відсутності даних, що автомобіль був предметом інкримінованого кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди або як матеріальний об`єкт може бути доказом конкретних фактів чи обставин, що встановлюються у межах кримінального провадження, свідчить про необгрунтованість вимог слідчого.

Колегія суддів звертає увагу на те, що органом досудового розслідування протягом тривалого часу, як до звернення з клопотанням про застосування заходу забезпечення так і після об`єктивно не вживались будь-які заходи з метою виконання оскаржуваної ухвали, а також не проводились слідчі розшукові дії чи експертні дослідження з метою встановлення істини справі, а також виявлення будь-яких слідів злочину, у зв`язку з чим твердження прокурора про відповідність автомобіля критеріям визначеним ст. 98 КПК України ґрунтуються лише на припущеннях.

Так, слідчим суддею лише формально зазначено, що транспортний засіб відповідає критеріям ст. 98 КПК України, оскільки в наданих матеріалах відсутні будь - які об`єктивні дані на підтвердження факту, що вказаний транспортний засіб був знаряддям, предметом інкримінованого злочину, а також на підтвердження визнання його речовим доказом у кримінальному провадження не долучено відповідну постанову слідчого.

Також матеріалами справи не спростовуються доводи апелянта про те, що ОСОБА_5 є власником транспортного засобу, крім того матеріали не містять будь-яких відомостей, щодо підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення.

Зважається на те, що клопотання про арешт майна, яке було предметом розгляду слідчого судді, не містить обґрунтування можливості використання транспортного засобу, як доказу у кримінальному провадженні або підстав застосування щодо нього конфіскації, в тому числі й спеціальної, відомостей повідомлення власника майна про підозру та обгрунтування розумності та співрозмірності обмеження права власності ОСОБА_5 завданням кримінального провадження.

Також слідчим та прокурором в суді апеляційної інстанції не наведено переконливих доводів про необхідность проведення будь-яких слідчих дій з вказаним транспортним засобом з метою отримання інших доказів, що мають значення для кримінального провадження.

Колегія зважає на те, що в матеріалах справи відсутні належні докази щодо необхідності утримання автомобіля з метою забезпечення потреби досудового розслідування, а також дані, що ОСОБА_5 , як власник майна, об`єктивно причетнаий до вчинення інкримінованого злочину, чи за результами проведених слідчих, розшукових дій можно припустими його вирогідну причетність до скоєного.

За наведеного, при вирішенні питання про арешт майна, слідчим суддею не були з`ясовані усі обставини, що мають значення для вирішення питання та не наведено переконливих доводів щодо відповідності транспортного засобу, саме критеріям речового доказу, визначеного ст. 98 КПК України та не враховано співрозмірність обмеження права власності третьої особи, завданням кримінального провадження, що передбачено ч. 2 ст. 173 КПК України.

З огляду на вищезазначене таке рішення суду підлягає скасуванню з постановлянням своєї ухвали, якою у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна слід відмовити.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

За наведених вище обставин, враховуючи вимоги процесуального закону та правові позиції ЄСПЛ, арешт майна, яке належить ОСОБА_5 , не має належного обгрунтування та порушує право останнього на вільне володіння цим майном, а тому апеляційні доводи про безпідставність накладеного арешту на автомобіль, є слушними.

З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню.

Керуючись ст. ст. 170, 172, 173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Поновити представнику власника майна ОСОБА_5 , - адвокату ОСОБА_6 строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 жовтня 2023 року.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 жовтня 2023 року, про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0000208 від 15.11.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого СВ ВП №2 Кам`янського РУП ГУНП у Дніпропетровській області ОСОБА_9 про накладання арешту на транспортний засіб, - легковий автомобіль AUDI, модель - TT , номер кузова - VIN НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4