УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2025 Володимир- Волинський міський суд Волинської області під головуванням судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , сташого слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Володимирі за засобом відеофікації судове засідання за кримінальним провадженням відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Луцьк, Волинської області, громадянина України, судимого 27.05.2021 Ківерцівським районним судом Волинської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільненого 20.02.2024 по відбуттю строку покарання, 12.11.2024 Володимир-Волинським міським судом за ч. 1 ст. 162 КК України до 1 року обмеження волі з іспитовим строком 1 рік, не одруженого, не працюючого, який має початкову освіту, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.186 КК України,

У С Т А Н О В И В:

16.01.2025 до суду надійшло погоджене з прокурором клопотання старшого слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України за наступних обставин.

Так, 14 січня 2025 близько 18 годині ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів, керуючись метою на протиправне заволодіння чужим майном, в умовах воєнного стану, котрий введений в Україні з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затверджений Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», який у подальшому неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України, затвердженими Законами України і востаннє продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 10.11.2024 строком на 90 діб Указом Президента України №740/2024 від 28.10.2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України № 4024-IX від 29.10.2024 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», шляхом пошкодження віконної шиби, проник всередину будинок АДРЕСА_2 , де застосувавши насильство до ОСОБА_7 , що полягало у нанесенні ударів руками по обличчі і тулубі потерпілої, внаслідок чого заподіяв тілесні ушкодження у вигляді синців тулуба та правої руки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, та в подальшому повторно, відкрито заволодів продуктами харчування, а саме : однією пляшкою олії «Олейна» рафінована, ємкістю 1л. вартістю 50 грн., 5 кг. картоплі вартістю 150 грн., 0.5 кг моркви вартістю 10 грн., 0.5кг. цибулі вартістю 15 грн., 5 курячих яєць вартістю 35 грн. та один брусок мила вартістю 20 грн., які належать ОСОБА_7 , чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на суму 280 грн.

14 січня 2025, відомості про дане кримінальне правопорушення було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000024 з попередньою кваліфікацією за ч.4 ст.186 КК України.

14.01.2025 об 21 годині 30 хвилин в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_5 було затримано та 15.01.2025 за погодженням з прокурором повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, повністю підтверджується зібраними у кримінальному проваджені доказами, а саме: протоколами огляду місця події, допитом потерпілої, свідків, підозрюваного, протоколами огляду місця події, висновками судово-медичного експерта, а також іншими матеріалами кримінального провадження, в тому числі, що характеризують особу підозрюваного.

На підставі викладеного слідчий та прокурор в судовому засіданні підтримали клопотання та просили обрати стосовно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що ОСОБА_5 раніше судима особа за корисні злочини, з моменту звільнення з місць позбавлення волі, вчинив ряд кримінальних правопорушень, обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, та за яке передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, під впливом отримання якого в майбутньому, в останнього можуть з`явитись наміри переховуватись від органів досудового розслідування та суду, продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Враховуючи характеризуючи обставини, відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може здійснити дії, передбачені у п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_5 підтвердив свою причетність до інкримінованої підозри та не заперечував проти задоволення клопотання щодо застосування відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_6 також підтримала позицію свого підзахисного щодо застосування відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Слідчий суддя, заслухавши клопотання слідчого, думку учасників справи, дослідивши представлені до клопотання матеріали, приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10.02.2011 року, справу «Комарова проти України» від 16.05.2013 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме: тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі; у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

З огляду на викладене та зважаючи на положення частини другої статті 29 Конституції України, Конституційний Суд України вважає, що слід визначити такі обов`язкові вимоги до правомірного арешту або тримання під вартою: по-перше, арешт чи тримання під вартою має здійснюватися виключно на підставі належним чином вмотивованого рішення суду; по-друге, підстави та порядок застосування цих запобіжних заходів мають бути визначені в законі та повинні відповідати конституційним гарантіям справедливої судової процедури та принципу верховенства права.

Оскільки метою статті 29 Конституції України є недопущення свавільного обмеження (позбавлення) свободи чи особистої недоторканності особи, то дотримання зазначених вимог є обов`язковим.

Відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного чи обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися з кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Пунктом 5 ч.2 ст.183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків в цьому кримінальному провадженні.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві України, тому, виходячи з положень ч.5 ст.9 КПК України та позиції Європейського суду з прав людини, відображеної у п.175 рішення від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року), також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року).

На підтвердження підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого правопорушення органом досудового розслідування надані: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення, протокол допиту потерпілої, огляд місця події, протокол допиту свідків, протокол роз`яснення права на захист, повідомлення про підозру. Допит підозрюваного, висновки судово-медичного експерта та іншими матеріалами кримінального провадження.

Згідно зі ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; 3) вік та стан здоров`я; 4) міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію; 7) майновий стан; 8) наявність судимостей; 9) дотримання підозрюваним умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

ОСОБА_5 неодноразово судимий за корисні злочини, офіційно не працевлаштований, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, з моменту звільнення з місць позбавлення волі вчинив ряд кримінальних правопорушень, неодноразово порушив встановлений відносно нього адміністративний нагляд, за що притягався до адміністративної відповідальності, суспільно-корисною працею не займається, підозрюється у вчинення тяжкого злочину в період іспитового строку.

Окрім даних, що характеризують підозрюваного, слідчий суддя враховує ті обставини, що інкриміноване правопорушення, за яким останній підозрюється, передбачає покарання тільки у виді позбавлення волі строком до десяти років позбавлення волі, при цьому органом досудового слідства тільки розпочато слідство по справі, не зібрані докази у повному обсязі, що дає достатні підстави вважати, що залишаючись на свободі він може продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення, впливати на свідків та також потерпілу, відносно якої він вже вчиняв кримінальне правопорушення, знищити докази по справі, вчинити новий злочин та переховуватися від органів досудового розслідування.

Небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, яка в теперішній момент перебуває у стані війни та активних бойових дій, що в тій чи іншій мірі впливає й на суспільство. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, внаслідок чого слідчий суддя приходить до висновку обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

З огляду на це, менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам.

Керуючись ст.ст.176-178, 183, 194, 196, 197 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ Володимирського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 про застосування відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Обрати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.186 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Луцький слідчий ізолятор» на строк 60 днів, тобто до 14.03.2025 року включно.

Ухвала діє до 14.03.2025 року включно та підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено о 11-00 год 17.01.2025.

Слідчий суддя: ОСОБА_8