Провадження №1-кп/512/14/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2024 року Савранський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

за участю

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченої - ОСОБА_4 , яка приймала участь в судовому засіданні дистанційно в режимі відеоконференціі з Любашівського районного суду Одеської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Саврань, Подільського району, Одеської області, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.11.2021р. за №0000293, по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с-ща Любашівка, Одеської області, громадянки України, з базовою загальною середньою освітою, неодруженої, маючої на утриманні трьох малолітніх дітей, працездатної, але непрацюючої, яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимої, останній раз - вироком Любашівського районного суду Одеської області від 03.06.2020р. за ч.2 ст.185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст.75 цього Кодексу звільненої від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, покарання відбула, судимість не знята і не погашена, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи раніше неодноразово судимою, останній раз - вироком Любашівського районного суду Одеської області від 03.06.2020р. за ч.2 ст.185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки (а.с.99), не зробила для себе відповідних висновків, на шлях виправлення не стала та повторно вчинила до відбуття строку покарання, маючи не зняту та не погашену судимість, кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, за наступних обставин:

05.11.2021р. приблизно о 10год. ОСОБА_4 , переслідуючи злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, прибула до домоволодіння, належного ОСОБА_6 , розташованого за адресою АДРЕСА_3 , де з корисливих мотивів, проникла до приміщення літньої кухні, в якій постійно проживає ОСОБА_6 , яке було незачинене, де умисно, діючи з урахуванням сприятливої для неї обстановки, яка на її переконання виключала можливість втручання власника чи сторонніх осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою власного збагачення, таємно викрала грошові кошти в сумі 550грн., після чого викраденими коштами розпорядилася на власний розсуд, чим завдала потерпілій ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 550грн..

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, а саме: у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаної з проникненням у житло, вчинене повторно.

Письмове повідомлення про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення вручено ОСОБА_4 26.11.2021р..

Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд кримінального провадження за її відсутності, обвинувачена ОСОБА_4 відшкодовувала їй шкоду в повному обсязі, цивільний позов подавати не буде та просить суд суворо її не карати, а надати шанс на виправлення (а.с.85).

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 повністю визнала свою винуватість в обсязі пред`явленого їй обвинувачення, підтвердила всі обставини вчинення нею вказаного кримінального правопорушення та дала пояснення, аналогічні до фабули обвинувачення. У вчиненому кримінальному правопорушенні обвинувачена щиро кається, запевнила суд, що в подальшому не вчинятиме правопорушень, а також попросила суд не досліджувати матеріали кримінального провадження, так як повністю визнає свою винуватість.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченою ОСОБА_4 своєї винуватості в обсязі пред`явленого їй обвинувачення, а також враховуючи те, що вона та інші учасники судового провадження вважають, що обставини даного кримінального провадження доведені наявними у ньому доказами і не потребують дослідження у ході судового розгляду, тому учасники судового провадження визнали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються; з`ясовано, що обвинувачена та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України провів скорочений судовий розгляд даного кримінального провадження.

З огляду на зазначене, суд вважає, що докази, які зібрані стороною обвинувачення у цьому кримінальному провадженні, є належними, допустимими і достовірними, а в сукупності вони є достатніми та взаємопов`язаними для постановлення обвинувального вироку.

Вирішуючи питання щодо кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_4 суд виходить з наступного.

Згідно зі сформульованим обвинуваченням ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло, вчинене повторно.

Водночас, вартість викраденого майна згідно обвинувального акту не оспорюється учасниками судового провадження та становить 550грн., а дата вчинення крадіжки - 05.11.2021р..

Суд зазначає, що 09.08.2024р. набрав чинності Закон України №3886-IX від 18.07.2024р. «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», згідно з яким були внесені зміни до ст.51 КУпАП України, якими посилена відповідальність за вчинення дрібного викрадення чужого майна.

Вказаним законом внесені зміни у ст.51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якими підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, статті 185, 190, 191 КК України фактично містять відсилку до ст.51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

Отже, з часу набрання 09.08.2024р. чинності Законом України №3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК України може настати лише, якщо розмір викраденого майна перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст.51 КУпАП.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.10.2024р. (справа №278/1566/21, провадження №51-2555кмо24), суд касаційної інстанції зробив правовий висновок, відповідно до якого Закон №3886-IX, яким внесені зміни до ст.51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст.5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.51 КУпАП. Зміни, внесені Законом №3886-IX, мають зворотну дію в часі.

У ході з`ясування чи перевищує вартість викраденого майна розмір, визначений ст.51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п.5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України та п.п.169.1.1 п.169.1 ст.169 розділу IV цього Кодексу.

Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Закону №3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України встановлено, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_4 вчинила крадіжку на суму 550грн., яка мала місце 05.11.2021р..

Відповідно до Податкового кодексу України та Закону №3886-IX вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.185 КК України, у 2021 році становила - 2270грн..

За таких обставин, у даному кримінальному провадженні вартість викраденого обвинуваченою майна на час вчинення діяння не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 2270грн. - станом на 2021 рік, а отже до цього діяння мають застосуватись положення ст.5 КК України (Зворотна дія закону про кримінальну відповідальність у часі) і на теперішній час інкриміновані обвинуваченій дії не підпадають під ознаки злочину, передбаченого ч.3 ст.185 цього Кодексу.

Як встановлено пунктом 4-1) ч.1 ст.284 КПК України, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння кримінальне провадження закривається.

Отже, оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння ОСОБА_4 за ч.3 ст.185 КК України по кримінальному провадженню №0000293, та враховуючи надану обвинуваченою згоду на закриття кримінального провадження за цією статтею, вказане кримінальне провадження слід закрити на підставі п.4-1) ч.1 ст.284 КПК України.

Разом з тим, зважаючи на спосіб вчинення крадіжки, а саме вчинення її з проникненням у житло, суд вважає, що дії ОСОБА_4 підлягають кваліфікації за ч.1 ст.162 КК України, а саме незаконне проникнення до житла, у зв`язку з наступним.

Частиною 3 ст.337 КПК України встановлено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Як вбачається з санкції ч.1 ст.162 КК України, вона передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або обмеження волі на строк до трьох років, тобто, відповідно до положень ч.2 ст.12 цього Кодексу, вказане кримінальне правопорушення є кримінальним проступком, а відтак перекваліфікація кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України (злочину), на ч.1 ст.162 цього Кодексу (проступок) покращує становище обвинуваченої.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч.1 ст.162 КК України, суд виходить з фактичних обставин, установлених в судовому засіданні.

Об`єктивна сторона ст.162 КК України полягає, зокрема, в незаконному проникненні до житла чи іншого володіння особи.

Під незаконним проникненням до житла чи іншого володіння особи слід розуміти будь-яке вторгнення у житло (інше володіння), здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи в порушення встановленого законом порядку.

В судовому засіданні ОСОБА_4 визналала фактичні обставини інкримінованого їй кримінального правопорушення і підтвердила факт проникнення до житла з метою заволодіння майном, інакше кажучи, винна усвідомлювала, що порушує недоторканість житла, належного потерпілій ОСОБА_6 , до якого вона проникла.

За таких обставин, дії ОСОБА_4 підлягають кваліфікації за ч.1 ст.162 КК України, за ознакою незаконне проникнення до житла.

У ході вирішення питання про призначення виду і розміру покарання суд, зважаючи на положення статей 50, 65 КК України, бере до уваги, зокрема, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої, яка раніше неодноразово судима (а.с.89-91), має постійне місце проживання та реєстрації (а.с.103), на утриманні має трьох малолітніх дітей, працездатна, але офіційно не працевлаштована, на обліку в Центрі зайнятості як безробітна не перебуває, утримує себе та свою сім`ю за рахунок праці по найму, за місцем проживання характеризується задовільно (а.с.102), на обліках у лікарів психіатра і нарколога не перебуває (а.с.105), а також позицію потерпілої ОСОБА_6 , яка не має до обвинуваченої претензій майнового чи морального характеру, та просить суворо її не карати, оскільки вона повністю відшкодувала їй завдану кримінальним правопорушенням шкоду (а.с.85).

Поряд із тим, суд враховує пом`якшуючі та відсутність обтяжуючих обставин.

Так, відповідно до ст.66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , суд визнає: визнання нею своєї винуватості, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого нею збитку.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , що передбачені ст.67 КК України, судом не встановлено.

З огляду на зазначене, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд дійшов висновку, що обвинуваченій ОСОБА_4 слід обрати покарання у виді штрафу у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст.162 КК України, що буде необхідним й достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженою, так і іншими особами.

Між тим, частиною 5 ст.74 КК України встановлено, що особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст.49 цього Кодексу.

Так, відповідно до пункту 2) ч.1 цієї статті особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки.

Вчинене обвинуваченою ОСОБА_4 кримінальне правопорушення за ч.1 ст.162 КК України в силу ч.2 ст.12 цього Кодексу є кримінальним проступком, за вчинення якого передбачений найбільш суворий вид покарання у виді обмеження волі з числа передбачених за його вчинення.

Оскільки ОСОБА_4 вчинила вказаний кримінальний проступок 05.11.2021р., та з дня його вчинення і до теперішнього часу минуло більш, ніж три роки, вона не вчинила протягом цього строку нового злочину (а.с.90) та не ухилялася від суду, а тому суд дійшов висновку, що обвинувачену слід звільнити від призначеного покарання за ч.1 ст.162 цього Кодексу на підставі п.2) ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Ухвалою суду від 15.02.2022р. відносно обвинуваченої ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в період з 21год. 00хв. до 07год. 00хв. наступної доби строком на 2 місяці з 15.02.2022р. до 14.04.2022р. (а.с.41), по закінченню якої ухвала припинила свою дію і запобіжний захід було скасовано.

Речові докази та процесуальні витрати, що передбачені ст.118 КПК України, у кримінальному провадженні - відсутні.

На підставі викладеного, керуючись Законом України №3886-IX від 18.07.2024р. «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», п.2) ч.1 ст.49, п.п.1, 2 ч.1, ч.2 ст.66, ч.5 ст.74, ч.1 ст.162 КК України, п.4-1) ч.1 ст.284, ч.3 ст.337, ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.370, 371, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Закрити кримінальне провадження №0000293, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.11.2021р., відносно ОСОБА_4 за ч.3 ст.185 КК України на підставі п.4-1) ч.1 ст.284 КПК України, оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_4 за епізодом від 05.11.2021р. із ч.3 ст.185 КК України на ч.1 ст.162 цього Кодексу.

ОСОБА_7 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, призначивши їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 (пят`десяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 850,00грн. (вісімсот п`ятдесят грн.).

На підставі п.2) ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України ОСОБА_4 звільнити від призначеного покарання за ч.1 ст.162 КК України у виді штрафу в розмірі 50 (пят`десяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 850,00грн. (вісімсот п`ятдесят грн.), у зв`язку із закінченням строків давності.

Запобіжний захід відносно обвинуваченої ОСОБА_4 - не застосовувався.

Заходи забезпечення кримінального провадження - не застосовувались.

Цивільний позов потерпілою ОСОБА_6 не пред`явлений.

Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні - відсутні.

Вирок може бути оскаржений обвинуваченою або її захисником в частині, що стосується інтересів обвинуваченої, потерпілою або її представником - у частині, що стосується інтересів потерпілої, але в межах вимог, заявлених нею в суді першої інстанції, а також прокурором в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Савранський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення (п.п.1, 6, 7 ч.1 ст.393, п.1 ч.1, п.1 ч.2 ст.395 КПК України).

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України (ч.2 ст.394 цього Кодексу).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції (ч.ч.1, 2 ст.532 КПК України).

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору (ч.6 ст.376 КПК України).

СУДДЯ (підпис)

Суддя Савранського районного

суду Одеської області ОСОБА_1