ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1325/25 Справа № 205/2517/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , та обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2025 року продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 20 квітня 2025 року.

В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції послався на те, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 8 років, крім того, ОСОБА_7 є раніше судимою особою, і вчинив нове кримінальне правопорушення у період іспитового строку, немає постійного місця проживання, стійких соціальних зв`язків, зокрема, не має постійного джерела доходу.

Зазначає, що на даній стадії судового провадження матеріали справи ще не досліджені та свідки не допитані. Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 усвідомлюючи можливість отримання покарання у виді позбавлення волі на тривалий термін, може переховуватись від суду, може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Вказує, що інші, більш м`які запобіжні заходи, є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст.177 КПК України.

Також зазначає, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України вчинено із застосуванням насильства, що свідчить про неможливість встановлення застави відносно ОСОБА_7 як альтернативний запобіжний захід.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити в продовженні запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що є згода військової частини НОМЕР_1 , № 940 від 11.02.2025 року на продовження військової служби у ЗСУ солдата ОСОБА_7 .

Зазначає, що обвинувачений має постійне місце проживання, неповнолітню дитину, бажає надалі проходити військову службу. Жодний ризик, передбачений ст. 177 КПК України не доведений.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить застосувати більш мякий запобіжний захід.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що в судовому засіданні йому не надано можливість підтримати свої права. Він має клопотання від військової частини та бажання щодо відновлення у лавах ЗСУ.

Позиції учасників судового провадження.

Учасники провадження в судове засідання не з`явились про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином про причини неявки суду не повідомили.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши надані матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України, передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 в достатній мірі досліджені обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу та зроблений обґрунтований висновок про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

Врахована наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого під вартою, а також існування ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, існують підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, колегія суддів вважає, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою. Крім того, враховується, що обвинувачений офіційно зареєстрований на території м. Донецьк, яка на даний час є окупованою, є тимчасово переміщеною особою, без постійного місця реєстрації та проживання на території Дніпропетровської області, що в свою чергу ускладнить виклик та належний контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також, враховується, що обвинувачений перебуваючи на свободі може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки останній раніше судимий та вчинив новий злочин у період іспитового строку.

Матеріали провадження ще не досліджені та свідки не допитані, а тому обвинувачений може вдатися до спроб знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та незаконно впливати на інших учасників провадження.

Що стосується доводів захисника, про те, що обвинувачений має постійне місце проживання, неповнолітню дитину, то ця обставина не може бути важелем для зменшення встановлених ризиків, оскільки не нівелює останні.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_7 бажає продовжувати службу у лавах ЗСУ та наявність згоди командира ВЧ НОМЕР_1 на проходження останнім служби були предметом розгляду судом першої інстанції та на них надано ґрунтовну відповідь з якою погоджується й апеляційний суд.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічного з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, а встановлені судом ризики не відпали та продовжують існувати.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Тому, на переконання апеляційного суду подальше продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 не порушує його права на свободу та особисту недоторканність, гарантованого статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також права, передбачені Конституцією України.

Обговорюючи питання про можливість усунення встановлених ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_7 під вартою, колегія суддів, вважає, що встановлені щодо цього обвинуваченого ризики, є виключно вагомими та на даному етапі судового провадження не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж застосування такого виду запобіжного заходу.

На підставі викладеного апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, КПК, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4