ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/5887/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/33/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч. 2 ст. 286 КК
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 липня 2024 року,

Даним вироком,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Воробіївка, Підволочиського району, Тернопільської області, із вищою освітою, одруженого, пенсіонера, проживаючого в АДРЕСА_1 , несудимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про відшкодування майнової та моральної шкоди задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 543836,75 грн. (п`ятсот сорок три тисячі вісімсот тридцять шість гривень сімдесят п`ять копійок) моральної шкоди.

Вирішено питання арешту майна та процесуальних витрат.

Згідно з вироком суду, 03 грудня 2022 року о 19 год. 15 хв. водій ОСОБА_8 керував технічно справним автомобілем марки «Volkswagen» моделі Passat р.н. НОМЕР_1 , рухався середньою смугою автомобільної дороги Доманове-Ковель-Чернівці-Тереблече з швидкістю 40 км/год, без вантажу з одним пасажиром, призначеною для руху в напрямку до м. Тернопіль та наближався до нерегульованого пішохідного переходу, який знаходиться в межах смт. Велика Березовиця Тернопільського району Тернопільської області вул.Миру та с. Острів Тернопільського району Тернопільської області.

В цей час проїзну частину дороги в межах розмітки 1.14.1 горизонтальна лінія дорожньої розмітки «зебра» Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями (далі - ПДР) вище вказаного нерегульованого пішохідного переходу, з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля марки Volkswagen моделі Passat р.н. НОМЕР_1 , в темпі спокійного кроку перетинали пішохідний перехід, четверо пішоходів: ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

В свою чергу водій обвинувачений ОСОБА_8 , грубо порушуючи вимоги п.п. 2.3«б», 18.4 ПДР України, проявив неуважність, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, перед яким зменшував у крайній правій смузі легковий транспортний засіб, та на якому перебували пішоходи, не зменшив швидкості та не зупинився, щоб дати дорогу пішоходам, внаслідок чого передньою частиною керованого ним автомобіля марки Volkswagen, моделі Passat, р.н. НОМЕР_1 , скоїв наїзд на потерпілого ОСОБА_7 , який рухався першим.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_7 спричинено травму лівої нижньої кінцівки у виді відкритого багатовідламкового перелому діафізів (тіл) великогомілкової і малогомілкової кісток у середніх третинах із ушкодженням м`яких тканин - раною по передньо-внутрішній поверхні гомілки; травму правої нижньої кінцівки у виді відкритого багатовідламкового перелому середньої третини діафізу (тіла) великогомілкової кістки з раною на шкірі по зовнішній поверхні гомілки; закриту травму грудної клітки із забиттям легень, яка супроводжувалась явищами часткового пневмотораксу (накопичення повітря в плевральній порожнині); закриту черепно-мозкову травму - струс головного мозку, а із зовнішніх ушкоджень в ділянці голови відмічені поверхневі дрібні порізи, садна на обличчі і волосистій частині (без уточнення анатомічної локалізації), рана потиличної ділянки. Із зовнішніх ушкоджень у потерпілого ОСОБА_7 також були відмічені поверхневі дрібні порізи, садна на кінцівках та тулубі (без уточнення анатомічної локалізації), садно правої сідниці. Відкриті переломи тіл трубчастих кісток супроводжувались розвитком жирової емболії. Відмічені вище тілесні ушкодження супроводжувались явищами гіповолемічного шоку.

Виявлені у потерпілого ОСОБА_7 тілесні ушкодження належать до тяжких за ознакою небезпеки для життя на момент заподіяння - п. п. 2.1.2, 2.1.3 (м,о) Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (МОЗ України, Київ, 1995), а порушення обвинуваченим ОСОБА_8 вимог п.п. 2.3 «б», 18.4 ПДР України, перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням потерпілому ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень.

Вказаними діями обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок Тернопільського міськрайонного суду від 25.07.2024 року скасувати та кримінальне провадження щодо нього закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати.

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції зробив висновки, які не підтверджуються дослідженими у справі доказами, не взяв до уваги доказів, які могли істотно вплинути на його висновки та за наявності суперечливих доказів, взяв до уваги одні і відкинув інші без належного обґрунтування.

Зазначає, що в обґрунтування його винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, суд першої інстанції поклав в основу показання потерпілого ОСОБА_7 ..

Вказує, що потерпілий за своїм процесуальним статусом є особою заінтересованою у певному кінцевому результаті кримінального провадження, тому його показання потребують перевірки шляхом їх співставлення з іншими доказами.

Зазначає, що показання свідка ОСОБА_12 викладені у вироку, не відповідають дійсності, оскільки свідок повідомив, що зустрічних автомобілів, окрім автомобіля водія, який спричинив наїзд на пішохода не було.

Посилається на те, що свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 будь-яких відомостей про наявність транспортних засобів, які пропускали їх для переходу через пішохідний перехід, не повідомляли, а свідок ОСОБА_14 , вказав, що наїзд відбувся за межами пішохідного переходу.

Посилається на те, що протокол огляду місця події від 03.12.2022 не містить фіксації в місці ДТП дорожніх знаків.

Зазначає, що висновок автотехнічної експертизи від 28.12.2022 №СЕ-19/120-22/11308-ІТ, не містить інформації щодо предмету доказування.

Посилається на те, що слідчий з порушенням ст. 104 КПК України, не маючи спеціальних знань, оглянув відеозапис із відеореєстратора, наданий свідком ОСОБА_12 , і його висновки, що ОСОБА_8 допустив наїзд на пішохода, є надуманими. Вважає, що об`єктивна можливість виявлення ОСОБА_8 попереду себе автомобіля, встановлена слідчим одноосібно в ході огляду відеозапису, інші докази відсутні.

Апелянт вважає, що висновок судово-автотехнічної експертизи від 21.02.2023 №СЕ-19/120-23/1965-ІТ є недопустимим доказом, вказуючи, що у розділі вихідні дані висновку зазначено про дорожній знак 5.35.2 ПДР України, проте у протоколі огляду місця події інформації про дорожні знаки не має.

Зазначає, що долучення стороною обвинувачення інформації Служби автомобільних доріг у Тернопільській області від 10.03.2023 про встановлення ряду дорожніх знаків на ділянці дороги, де мала місце ДТП, не свідчить, що такі мали місце на 03.12.2022 року.

Посилаючись на висновок комплексної судової експертизи відео-, звукозапису та автотехнічну експертизу Львівського НДІСЕ МЮ № 1531- Е від 10.10.2023 року, яка проведена за ініціативи сторони захисту, апелянт вважає, що доказів недотримання ОСОБА_8 вимог п.18.4 ПДР в матеріалах кримінального провадження немає.

Апелянт посилається на те, що стороною захисту під час досудового розслідування заявлялось клопотання про проведення слідчих дій з участю водія ОСОБА_8 з метою спростування чи підтвердження факту порушень п.12.3 Правил дорожнього руху України, однак слідчим дана версія розвитку ДТП перевірна не була.

Зазначає, що цивільний позов пред`явлено до ОСОБА_8 з порушенням вимог Закону України «Про судовий збір».

Вважає, що суд порушуючи об`єктивність, діючи упереджено при наявності підстав для відмови в задоволенні цивільного позову повністю, самостійно визначив розмір шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого, в той час коли автомобіль - учасник ДТП та водій належать до ПП «Гарт Плюс».

Звертає увагу на те, що судом вирішено про права та обов`язки сторони, яка до розгляду справи не залучалась, зокрема, судом прийнято рішення про обов`язок страховика відшкодувати потерпілому 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю 6163,25 гривень.

Апелянт посилається на те, що судом при вирішенні цивільного позову в частині моральної шкоди порушено принципи розумності, виваженості та співмірності, не враховано те, що кримінальне правопорушення, незважаючи на тяжкість, належить до злочинів вчинених з необережності, поведінку водія, часткове відшкодування шкоди, вік та стан здоров`я обвинуваченого.

Стверджує, що при визначенні розміру шкоди у сумі 543836,75 гривень суд не врахував його матеріальний стан та реальну можливість виконати зобов`язання.

Вказує, що при призначенні покарання суд не навів мотивів неможливості застосування статті 75 КК України, не врахував висновок органу пробації.

Звертає увагу на те, що в порушення загальних засад призначення покарання судом враховано відомості з системи органів поліції про факти притягнення його до адміністративної відповідальності, однак судом не встановлювались обставини, за яких дані порушення вчинені, вину особи, щодо якої складено протокол та рішення уповноважених органів за результатами розгляду цих справ.

Вважає, що суд послався на докази, надані стороною обвинувачення, не надавши кожному з них належної оцінки з точку зору їхньої належності та достатності, а надалі не надавши такої оцінки усім доказам в сукупності, тобто не виконав вимоги стандарту доведення винуватості поза розумним сумнівом.

У запереченнях на апеляційну скаргу прокурор у кримінальному провадженні вказує, що доводи викладені в апеляційній скарзі є безпідставними та необґрунтованими, тому просить апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок суду від 25.07.2024 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Обвинувачений ОСОБА_8 повторно в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи.

З матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений впродовж тривалого часу не з`являється в судові засідання на розгляд апеляційної скарги, яку подав, посилаючись, що він перебуває на лікуванні з приводу хронічних захворювань.

27.03.2025 року від обвинуваченого ОСОБА_8 повторно надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з його перебуванням на лікуванні. Разом з тим, жодних підтверджень, що хворіє на тяжкі хвороби чи застережень лікарів, що він не може брати участь у судовому засіданні, обвинувачений не надав.

Беручи до уваги, що поважність причини неявки повинна бути доведена до відома суду і засвідчена відповідними документами, які обвинувачений суду не надав, враховуючи, що участь обвинуваченого у розгляді є не обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе апеляційний розгляд проводити у відсутності обвинуваченого, який повторно не з`явився в судове засідання та доказів, які б підтверджували поважність такої неявки суду не надав.

Також, 14.02.2025 обвинувачений ОСОБА_8 надіслав суду заяву, відповідно до якої повідомив, що договір з адвокатом ОСОБА_15 розірвано. Клопотань про призначення іншого захисника обвинувачений не подавав.

Представник потерпілого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_16 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи, що не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах потерпілого ОСОБА_7 та прокурора, які заперечили апеляційну скаргу, вважають вирок суду законним та обґрунтованим, просять його залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам справи, визнаних судом доведеними, ґрунтуються на сукупності зібраних і належно оцінених доказах та є правильними.

Зазначені в апеляційній скарзі обвинуваченого доводи перевірялися судом першої інстанції, вони не містять у собі необхідних та достатніх підстав для скасування вироку і спростовуються наступною сукупністю доказів.

Обвинувачений ОСОБА_8 , не оспорюючи факту ДТП, вважає себе не винуватим, пояснив що 03 грудня 2022 року близько 19 год. рухався автомобілем марки «Фольцваген Пасат» В07131ВА у темну пору доби, в напрямку м.Тернопіль в смт.Велика Березовиця Тернопільського району Тернопільської області у лівій смузі руху зі швидкістю близько 40 км/год з пасажиром, а саме сином. Зазначив, що вуличне освітлення не працювало, дорожнє покриття було мокре.

Обвинувачений вказав, що по напрямку його руху у правій смузі руху транспортних засобів не було, він рухався за автомобілем, який був попереду у транспортному потоці. Проїхавши нерегульований пішохідний перехід, він побачив червону тінь, зокрема пішохода у червоній куртці, і в цей момент він змінив напрям керованого ним автомобіля вліво, але уникнути зіткнення з пішоходом не вдалось, в результаті чого допустив наїзд на потерпілого передньою частиною транспортного засобу. Після цього він зупинив транспортний засіб та залишився до прибуття працівників поліції, а пасажир, який є його сином, вийшов з автомобіля та побіг до потерпілого.

Як ствердив потерпілий ОСОБА_7 - 03.12.2022 близько 19.00 год.- 19.30 год. підійшов до нерегульованого пішохідного переходу, який знаходиться в межах смт. Велика Березовиця Тернопільського району та розпочав перехід, здійснюючи рух з права на ліво в напрямку м. Тернопіль та по середині переходу він побачив світло фар і автомобіль під керуванням водія ОСОБА_8 зачепив та збив його передньою частиною транспортного засобу.

Потерпілий вказав, що перед пішохідним переходом він переконався в безпеці: зупинилися машини, які пропускали пішоходів, після чого він розпочав рух та пройшов смугу для руху, де зупинилися автомобілі, а через 1 м відбувся на нього наїзд - автомобіль ОСОБА_8 наїхав з другої смуги для руху і він втратив свідомість.

Зазначив, що вуличні ліхтарі на той момент не працювали, на проїзній частині було по дві смуги для руху в кожному напрямку.

Свідок ОСОБА_12 вказав, що у грудні 2022 року, повертаючись додому, їхав мокрою дорогою і за 10-15 м до світлофора побачив, що йому на зустріч їде автомобіль, тоді він вивернув свій автомобіль та зупинився. Далі побачив, що на дорозі лежить потерпілий. Зазначив, що скинув відео зі свого реєстратора собі на мобільний телефон та, в подальшому, дане відео він надав працівникам поліції.

Свідок вказав, що за автомобілем ОСОБА_8 їхала машина з військовими, інших машин, які б їхали назустріч, не пригадує. Зауважив, що освітлення на той час не було, світлофори не працювали.

Свідок ОСОБА_13 підтвердила, що 03.12.2022 ввечері вона, потерпілий ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_11 переходили проїзну частину дороги через пішохідний перехід, однак ОСОБА_19 збила машина. Вказала, що наїзд відбувся посередині дороги (за серединою). Потерпілий ОСОБА_17 перебував попереду неї, було темно, освітлення не працювало. Транспортний засіб ОСОБА_8 рухався в напрямку м.Тернопіль.

Як вказали свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , 03.12.2022 ввечері вони у смт. В.Березовиця Тернопільського району переходили проїзну частину дороги. ОСОБА_20 йшов попереду них. Позаду йшов він, ОСОБА_13 та ОСОБА_11 .

Свідки підтвердили, що потерпілого збив транспортний засіб посередині дороги. Наїзд відбувся в межах пішохідного переходу. Після настання ДТП прибули поліцейські та медики. Зауважили, що світлофор та вуличне освітлення не працювали. Один із очевидців надав відео з відео реєстратора, який передали слідчому.

З показів свідка ОСОБА_21 вбачається, що 03.12.2022 він з батьком ввечері близько 19.00 год. з смт. Микулинці їхали в м.Тернопіль у лівій крайній смузі. На перехресті смт. В.Березовиця Тернопільського району раптово відбулося зіткнення. Було темно, оскільки вуличне освітлення не працювало. Відчув удар, після чого батько зупинився. Після настання ДТП вони з батьком вибігли з авто і підійшли до потерпілого, якого по прибуттю швидкої медичної допомоги, було госпіталізовано. Зазначив, що інших транспортних засобів не було, а наїзд на пішохода було здійснено за межами пішохідного переходу.

Суд дослідив та правомірно взяв до уваги показання потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , а також свідка ОСОБА_21 в частині наїзду на потерпілого, які є послідовними, логічними, належними та допустимими, вони об`єктивно підтверджуються іншими доказами. Щодо показів свідка ОСОБА_21 в частині його тверджень, що наїзд відбувся за межами пішохідного переходу, і що інших транспортних засобів не було, суд підставно визнав недостовірними, такими, що спрямовані на уникнення батьком обвинуваченим ОСОБА_8 , відповідальності, вказавши, що такі спростовуються іншими дослідженими в суді доказами.

Так, відповідно до даних протоколу огляду місця події від 03.12.2022, в присутності понятих проведено огляд ділянки проїзної частини дороги в межах перехрестя, що в смт. В.Березовиця Тернопільського району місця, де відбулась ДТП.

Огляд проводився в темну пору доби, без опадів, освітлення вимкнене. Проїзна частина дороги у напрямку м.Тернопіль має три смуги для руху та у напрямку м. Теребовля - дві смуги. Смуги в кожному напрямку розділені між собою переривчатою лінією дорожньої розмітки. Дозволена швидкість руху 50 км/год, наявний світлофор, який на момент огляду не працював, оскільки було вимкнене світло.

На проїзній частині дороги нанесена розмітка зебра. З правої сторони в місці знаходження пішохідного переходу знаходиться огорожа, яка дозволяє пішоходам виходити на дорогу на пішохідному переході тільки в місці його знаходження.

Оглядом виявлено: три краплі у вигляді плями на проїзній частині дороги, буро-коричневого кольору (ймовірно кров) на відстані 4 м від базової лінії; загальний осип уламків т/з та продуктів. Загальна довжина осипу 18 м, ширина 6 м; слід буро-коричневого кольору у вигляді великої плями із згустками на відстані 19,40 м від базової лінії та 9.6 м від базової лінії 2; автомобіль «Volkswagen» моделі Passat р.н. НОМЕР_1 , який знаходиться у правій смузі для руху у напрямку м.Тернопіль за перехрестям, дещо під кутом до узбіччя передньою частиною до м. Тернопіль. Відстань від середини осі заднього лівого колеса до базової лінії 54,30 м, заднього правового колеса 54,20 м, переднього правого колеса до базової лінії 23.10 м; пакет із продуктами харчування на відстані 59 м від базової лінії та знаходиться перед автомобілем «Volkswagen» Passat р.н. НОМЕР_1 . Оглядом вилучено вказаний автомобіль, який поміщено на спецмайданчик в м.Тернопіль вул Бережанська, 44Б. До протоколу додана план- схема на 1 аркуші та таблиця ілюстрацій із зображеннями з місця ДТП фото №№ 1-45.

Суд правомірно взяв до уваги відомості, що містяться на диску із відео зображенням моменту ДТП наданого свідком ОСОБА_12 , з якого вбачається автодорогу "Доманове-Ковель-Чернівці-Тереблече" в межах смт. Велика Березовиця Тернопільського району Тернопільської області у напрямку м.Теребовля, зустрічні автомобілі рухаються у напрямку м.Тернопіль. Автомобіль, в якому наявний відеореєстратор рухається до перехрестя, що в смт. Велика Березовиця Тернопільського району Тернопільської області нерегульованого перехрестя на момент ДТП, нерівнозначних доріг.

На вулиці темна пора доби, дощу чи інших опадів немає.

На даному відео зображено рух транспортних засобів. Автомобілі рухаються на ближньому світлі фар.

У зустрічному напрямку, тобто у напрямку м.Тернопіль наявний пішохідний перехід, а також на проїзній частині дороги нанесена розмітка 1.14.1 горизонтальна лінія дорожньої розмітки «зебра» Правил дорожнього руху.

На відео видно два автомобілі, які рухаються у напрямку м. Тернопіль, оин, з яких у крайній правій смузі, а інший у середній.

В цей час, автомобіль який рухається першим у крайній правій смузі у напрямку Тернопіль зупиняється, оскільки пропускає пішоходів, які розпочинають рух пішохідним переходом.

На відео видно, як пішоходи рухаються з права на ліво відносно даних автомобілів, в цей момент автомобіль, який рухався позаду автомобіля, який був зупинений у крайній правій смузі, допускає наїзд на пішохода.

Від наїзду автомобіль частково змінює напрямок руху вліво відносно його руху та продовжує рух. Місце зупинки на відео не видно. Після наїзду на пішохода видно автомобіль, який був зупинений у крайній правій смузі перед пішохідним переходом, повз якого пробігають пішоходи, які також рухалися до моменту наїзду з права на ліво відносно руху даних транспортних засобів.

Крім цього, видно пішохода, на якого відбувся наїзд. Даний пішохід перебуває на проїзній частині дороги, одягнений в червоній куртці. До нього підбігли очевидці ДТП. Відео продовжується ще декілька хвилин після чого автомобіль, в якому знаходиться відео реєстратор, продовжує рух та повертає наліво.

Суд правильно взяв до уваги інформацію Служби автомобільних доріг у Тернопільській області від 10.03.2023 № 08-02/409 та витягу із схеми організації дорожнього руху, відповідно до якого на ділянці автодороги вказаної у запиті у напрямку м.Тернопіль до м.Теребовля встановлені ряд дорожніх знаків, зокрема 5.32.2 «Пішохідний перехід», а також у напрямку м.Теребовля до м.Тернопіль встановлені ряд дорожніх знаків, зокрема також 5.38.2 «Пішохідний перехід». Дозволена швидкість руху в обох напрямках на вказаній ділянці дороги становить не більше 50 км/год.

У даному кримінальному провадженні проведено ряд експертиз, висновки, за результатами проведення яких, судом обґрунтовано взято до уваги як належні та допустимі докази у справі.

Так, відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи від 28.12.2022 №СЕ-19/120-22/11308-ІТ, на момент експертного дослідження технічних несправностей (невідповідностей вимогам п.31.4.2. (Рульове керування) Правил дорожнього руху, системи рульового керування, наданого на дослідження автомобіля «Volkswagen Passat 2.0», р.н. НОМЕР_1 , не виявлено - система перебуває у працездатному стані; на момент експертного дослідження технічних несправностей (невідповідностей вимогам п. 31.4.1. (Гальмові системи) Правил дорожнього руху) робочої гальмової системи, наданого на дослідження автомобіля «Volkswagen Passat 2.0», р.н. НОМЕР_1 , не виявлено - система перебуває у працездатному стані.

На момент експертного дослідження технічних невідповідностей вимогам п. 31.4.5. (Колеса і шини) Правил дорожнього руху коліс і шин, наданого на дослідження автомобіля «Volkswagen Passat 2.0», р.н. НОМЕР_1 , не виявлено. Експертним дослідженням систем та їх елементів, що впливають на безпеку руху, в процесі керування транспортним засобом, на стадії пошуку несправностей за зовнішніми ознаками та проявами (діагностичними параметрами і симптомами) - технічних несправностей (невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху) досліджуваних систем, а саме системи рульового керування, робочої гальмової системи та коліс і шин наданого на дослідження автомобіля «Volkswagen Passat 2.0» р.н. НОМЕР_1 , не виявлено.

Як стверджує висновок експерта судової транспортно-трасологічної експертизи від 13.12.2022 №СЕ-19/120-22/11367-ІТ- 1 -первинний контакт при наїзді на пішохода відбувся передньою правою частиною автомобіля Volkswagen Passat, р.н. НОМЕР_2 на відстані наближено 9-67 см від повздовжньої осі автомобіля (переднім бампером, облицювальною решіткою радіатора, правою блок-фарою головного світла, капотом моторного відсіку та, в подальшому, переднім вітровим склом).

Наїзд автомобіля Volkswagen Passat, р.н. НОМЕР_2 , на пішохода відбувся у поперечному напрямку по відношенню до елементів дороги - на лівій смузі руху транспортного потоку до м.Тернопіль, у повздовжньому напрямку - дещо передує початку ділянки осипу уламків транспортного засобу та продуктів харчування, зафіксованої у протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди під умовним позначенням №2, якщо переміщатись в напрямку руху даного автомобіля.

Встановити в абсолютних величинах місце наїзду автомобілем на пішохода не надається можливим в зв`язку з відсутністю уточнюючої слідової інформації, зафіксованої під час огляду місця пригоди.

Як стверджує висновок експерта судової автотехнічної експертизи від 21.02.2023 №СЕ-19/120-23/1965-ІТ, при заданому слідством комплексі вихідних даних, в умовах цієї дорожньо-транспортної ситуації, яка склалася, водій автомобіля Volkswagen Раssat повинен був діяти відповідно до вимог п. 18.4 Правил дорожнього руху.

При заданому слідством комплексі вихідних даних, водій автомобіля Volkswagen Passat, діючи відповідно до вимог п. 18.4 Правил дорожнього руху, з моменту об`єктивної можливості виявлення попереду себе у попутному напрямку транспортного засобу, водій якого при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу виявив пішоходів та надавав їм перевагу в русі, мав технічну можливість уникнути наїзд на пішохода і завад технічного характеру для цього у його водія не було.

У висновку вказано, що при заданому слідством комплексі вихідних даних, на момент проведення експертизи невідомі причини технічного характеру, які б завадили водію автомобіля Volkswagen Passat діяти відповідно до вимог п. 18.4 Правил дорожнього руху, отже його дії в умовах виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, не відповідали вказаним вимогам пункту Правил дорожнього руху. При встановлених слідством обставинах дорожньо-транспортної пригоди та заданому комплексі вихідних даних, з технічної точки зору, невідповідність дій водія автомобіля Volkswagen Passat вимог п. 18.4 Правил дорожнього руху призвела до виникнення дорожньо-транспортної пригоди, тобто були обставини, які пов`язані з невідповідністю дій водія автомобіля Volkswagen Passat вказаним вимогам пункту Правил та невідповідність яким знаходилася у причинному зв`язку з виникненням події даної ДТП.

З висновку експерта № 1097 від 13.12.2022 судово медичної експертизи, на підставі даних судово-медичної експертизи взірця крові ОСОБА_7 , 2004 року народження, при газохроматографічному дослідженні взірця крові ОСОБА_7 , відібраного медичними працівниками КНП Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги 03 грудня 2022 року о 20.00 год - метилового, етилового, пропілового, бутилового, амілового спиртів та їх ізомерів, не виявлено.

Відповідно до висновку експерта № 1081 від 12.12.2022 судово медичної експертизи, взірця крові ОСОБА_8 , 1957 року народження, при газохроматографічному дослідженні, відібраного в КУТОР ТОНД 03 грудня 2022 року о 21.15 год - метилового, етилового, пропілового, бутилового, амілового спиртів та їх ізомерів, не виявлено;

Як стверджує висновок експерта № 64 від 22.02.2023 судово медичної експертизи, згідно з вивченими медичними документами, у ОСОБА_7 за період лікування з 3 по 8 грудня 2022 року в умовах стаціонару КНП "Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги", за даними клінічного обстеження, спостереження результатів апаратіно-інструментальних досліджень та оперативних втручань, були встановлені: травма лівої нижньої кінцівки у виді відкритого багатовідламкового перелому діафізів (тіл) великогомілкової і малогомілкової кісток у середніх третинах із ушкодженням м`які тканин - раною по передньо-внутрішній поверхні гомілки; травма правої нижньої кінцівки, у виді відкритого багатовідламкового перелому середньої третини діафізу (тіла) великогомілкової кістки з раною на шкірі по зовнішній поверхні гомілки; закрита травма грудної клітки із забиттям легень, яка супроводжувалась явищами часткового пневмотораксу (накопичення повітря в плевральній порожнині); закрита черепно-мозкова травма - струс головного мозку, а із зовнішніх ушкоджень в ділянці голови відмічені "поверхневі дрібні порізи, садна" на обличчі і волосистій частині (без уточнення анатомічної локалізації), рана потиличної ділянки. Із зовнішніх ушкоджень у ОСОБА_7 також були відмічені "поверхневі дрібні порізи, садна" на кінцівках та тулубі (без уточнення анатомічної локалізації), садно правої сідниці. Відкриті переломи тіл трубчастих кісток супроводжувались розвитком жирової емболії. Відмічені вище тілесні ушкодження супроводжувались явищами гіповолемічного шоку.

У висновку зазначено, що виявлені у ОСОБА_7 тілесні ушкодження, зважаючи на їх вид, відсутність ознак консолідації (зрощення) переломів, відомості про проведення оперативних втручань тощо, утворились від дії тупих предметів незадовго до його госпіталізації у лікувальний заклад, не виключено у вказаний в постанові термін.

Виявлені у ОСОБА_7 тілесні ушкодження належать до тяжких за ознакою небезпеки для життя на момент заподіяння.

Утворення виявлених у ОСОБА_7 травматичних змін за наведених у постанові обставин дорожньо-транспортної пригоди (наїзд на пішохода), не виключається.

Зазначені висновки експертів з наукової точки належно вмотивовані, відповідають фактичним обставинам справи та зібраним у справі доказам, зроблені на підставі вихідних даних, які здобуті слідством в установленому кримінально-процесуальним законом порядку, тому колегія суддів вважає, що суд правомірно поклав їх в основу вироку, як такі, що не викликають сумнівів в їх достовірності.

Дослідивши та проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дійшов правильного висновку, що дії водія автомобіля Volkswagen Passat ОСОБА_8 не відповідали вимогам пункту 18.4 Правил дорожнього руху, тому правомірно не взяв до уваги висновок експерта № 1531-Е від 10.10.2023 за результатами експертизи, проведеної за ініціативою сторони захисту, вмотивувавши своє рішення.

Так, за ініціативи сторони захисту у Львівському НДІСЕ МЮ України було проведено комплексну судову експертизу відео -, звукозапису та авто технічну експертизу. Відповідно до наданого висновку № 1531-Е від 10.10.2023 встановлено, зокрема: 8. В дорожній ситуації, що склалась, з моменту виникнення небезпеки, а саме (оскільки був темний час доби) з моменту появи в полі зору водія виходу пішохода на проїжджу частину, водій автомобіля Volkswagen моделі Passat р.н. НОМЕР_1 повинен був діяти відповідно до п.п. 12.3 ПДР. А в разі виходу пішохода на проїжджу частину в місці, де дозволений пішохідний перехід, то водій додатково повинен був діяти відповідно до вимог п. 18.1 ПДР.

У дослідницькій частині вказаного висновку та п.2 висновків не заперечується факт наявності транспортного засобу, який, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, зменшував швидкість руху у крайній правій смузі в напрямку м. Тернопіль.

Суд врахував, що потерпілий ОСОБА_7 зазначив, що перед початком руху через пішохідний перехід зупинився та переконався, що транспортний засіб зупинився та надає йому перевагу у русі як пішоходу, однак здійснюючи рух, на середині переходу він побачив світло фар та транспортний засіб під керуванням водія ОСОБА_8 , який зачепив та збив його.

Суд правильно вказав, що факт перебування транспортного засобу, який наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, зменшував швидкість руху у крайній правій смузі для руху в напрямку м. Тернопіль та перебування автомобіля Volkswagen Passat р.н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_8 у середній смузі для руху (як і зазначено у фабулі обвинувачення) за наявності трьох смуг для руху у напрямку м. Тернопіль, як і факт наїзду на пішохода потерпілого саме на пішохідному переході підтверджується відомостями, що містяться на диску із відео зображенням моменту ДТП наданого свідком ОСОБА_12 та відомостями, що містяться у висновку експерта судової автотехнічної експертизи від 21.02.2023 №СЕ-19/120-23/1965-ІТ, відповідно до якого при заданому слідством комплексі вихідних даних, в умовах цієї дорожньо-транспортної ситуації, яка склалася, водій автомобіля Volkswagen Рssat повинен був діяти відповідно до вимог п. 18.4 Правил дорожнього руху.

Обґрунтовуючи свої висновки суд правильно звернув увагу, що п.18.1 Правил дорожнього руху передбачено, що водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

А вимогами п. 18.4 ПДР встановлено, що якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

За вказаних обставин, суд правильно встановив, що дії водія автомобіля Volkswagen Passat ОСОБА_8 не відповідали вимогам пункту 18.4 Правил дорожнього руху.

Безпідставними є твердження апелянта, що винуватість ОСОБА_8 суд обґрунтовував показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який є заінтересованою особою, оскільки у вироці зазначено, що винуватість обвинуваченого доводиться сукупністю доказів, зокрема допитаних в судовому засіданні свідків, висновками експертиз, протоколів слідчих дій та іншими письмовими доказами, яким суд надав правильну правову оцінку.

Не заслуговують на увагу твердження апелянта, що суд неправильно виклав покази свідка ОСОБА_12 , оскільки під час апеляційного перегляду, таких обставин не встановлено. Свідок ОСОБА_12 серед іншого вказав, за автомобілем обвинуваченого їхала машина з військовими, інших машин, які б їхали назустріч, не пригадує, що і відображено у вироку.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта, що свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 не повідомляли, що були інші транспортні засоби, які пропускали їх через пішохідний перехід, оскільки про наявність іншого автомобіля підтверджує відеозапис, на якому видно два автомобілі, які рухаються у напрямку м.Тернопіль. Один з яких у крайній правій смузі, а інший у середній. Автомобіль, який рухався першим у крайній правій смузі у напрямку м. Тернопіль зупиняється та пропускає пішоходів, які розпочали рух пішохідним переходом. З відео вбачається, як пішоходи рухаються з права на ліво відносно даних автомобілів. В цей момент, автомобіль, який рухався позаду автомобіля, який зупинився в крайній правій смузі, допускає наїзд на пішохода.

Про наявність іншого автомобіля також вказав потерпілий ОСОБА_7 , який зазначив, що перед пішохідним переходом він переконався у безпеці, зупинилися машини, які пропускали пішоходів, після чого він розпочав рух та, пройшовши смугу для руху, де зупинилися автомобілі, через один метр ОСОБА_8 на нього здійснив наїзд з другої смуги для руху.

Вказані обставини спростовують показання свідка ОСОБА_14 , який вказав, що наїзд відбувся за межами пішохідного переходу.

Посилання апелянта, що слідчий, в порушення ст.104 КПК України оглянув відеозапис, встановив рух двох автомобілів, які рухалися в напрямку міста Тернопіль та призначив судово-автотехнічну експертизу, за результатами якої отримано висновок № СЕ-19/120-23/1965-ІТ від 21.02.2023, які вважає отримані з порушенням вимог КПК, то такі є необґрунтовані, оскільки статтею 104 КПК регламентується порядок, підстави складення, зміст протоколу, за результатами проведення слідчої дії, тому дії слідчого відповідають вказаній нормі закону, зокрема проведено огляд відеозапису та складено за його результатами протокол огляду.

Безпідставними є твердження апелянта про визнання висновку судово-автотехнічної експертизи від 21.02.2023 №СЕ-19/120-23/1965-ІТ недопустимим доказом, вказуючи, що у розділі вихідні дані висновку зазначено про дорожній знак 5.35.2 ПДР України, а у протоколі огляду місця події про дорожні знаки не зазначено, оскільки відповідно до інформації Служби автомобільних доріг у Тернопільській області від 10.03.2023 №08-02/409 та витягу із схеми організації дорожнього руху, наданої на запит слідчого під час досудового розслідування, на ділянці автодороги сполученням Доманове-Ковель-Чернівці-Тереблече в межах перехрестя, що в смт. Велика Березовиця Тернопільського району Тернопільської області, у напрямку м.Тернопіль до м.Теребовля та у напрямку м.Теребовля до м.Тернопіль встановлені ряд дорожніх знаків, зокрема 5.35.1 (5.35.2) Пішохідний перехід, тому слідчий, долучивши їх до матеріалів кримінального провадження, вправі був використовувати інформацію при призначенні експертизи. Такі знаки були наявні станом на 02.06.2021, що підтверджує витяг із схеми організації дорожнього руху автодороги, тому посилання апелянта на те, що на час вчинення ДТП -03.12.2022, вони могли бути відсутні, є необґрунтованим.

Безпідставними є твердження апелянта, що за клопотанням сторони захисту під час досудового розслідування не перевірено факту порушень п.12.3 ПДР (виникнення перешкоди), оскільки подані клопотання слідчим були розглянуті та постановами вмотивовано відмовлено.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів дійшла висновку, що усім доказам в кримінальному провадженні, зібраним відповідно до кримінального процесуального закону, в їх сукупності, суд першої інстанції дав належну правову оцінку, дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дій за ч.2 ст. 286 КК України.

Колегія суддів вважає, що висновки, яких дійшов суд, були зроблені на підставі ретельного, повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх фактичних обставин справи. Матеріали справи не містять обставин, що можуть викликати сумніви в правильності рішення суду, чи суперечливих доказів, які б суд невмотивовано відкинув, а тому доводи апелянта про відсутність в діях ОСОБА_8 складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, є необґрунтованими.

Призначене ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України, воно є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Зокрема, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є тяжким, його наслідки, зокрема спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок яких потерпілий отримав втрату працездатності та другу групу інвалідності, врахував особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинив необережний злочин, є пенсіонером, позитивно характеризується за місцем проживання.

Також, суд взяв до уваги, що обвинувачений вини не визнав, думку потерпілого, який вказав, що витрати на лікування понесли його батьки, а обвинувачений відшкодував тільки 10000 грн. та за відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, правильно призначив ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, у розмірі наближеному до мінімального санкції статті обвинувачення.

Окрім того, суд взяв до уваги, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення проти безпеки руху та експлуатації транспорту, що становить підвищену суспільну небезпеку, у зв`язку з порушенням правил дорожнього руху, правильно врахував, що ОСОБА_8 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Посилання апелянта на те, що суд врахував відомості з системи органів поліції про факти притягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності, вказуючи, що суд не встановлював обставини, за яких дані порушення вчинені, вину особи, щодо якої складено протоколи, такі колегія вважає безпідставними, оскільки вина ОСОБА_8 у вчиненні ним адміністративних порушень встановлена органом (посадовою особою), рішення яких набрали законної сили, та негативно характеризує ОСОБА_8 як водія.

За таких обставин, суд при призначенні покарання врахував, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, наслідком якого є спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок яких потерпілий отримав втрату працездатності та другу групу інвалідності, думку потерпілого, який вказав, що витрати на лікування понесли його батьки, а обвинуваченим відшкодовано тільки десять тисяч гривень, взяв до уваги, що обвинувачений вчинив злочин проти безпеки руху та експлуатації транспорту, що становить підвищену суспільну небезпеку, у зв`язку з порушенням правил дорожнього руху, врахував, що ОСОБА_8 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, вини своєї обвинувачений не визнав, зазначив про відсутність пом`якшуючих обставин, тому вказав, що не вбачав підстав для застосування ст. 69, 75 КК України.

З урахуванням наведеного, твердження апелянта, що суд не навів мотивів неможливості застосування статті 75 КК України, є необґрунтованими, а висновок органу пробації не впливає на відповідність призначеного покарання.

Вирішуючи питання цивільного позову, суд першої інстанції діяв згідно з вимогами ч.1 ст. 129 КПК України, відповідно до якої, ухвалюючи обвинувальний вирок суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

При цьому, судом встановлено, що внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_7 отримав тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, які перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із діями обвинуваченого ОСОБА_8 .

Суд встановив, що відповідно до Поліса №211949217 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 09.11.2022 року цивільно-правова відповідальність ОСОБА_8 застрахована в ПАТ Страхова Компанія «Перша».

Взявши до уваги вимоги п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи та правову позицію Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176 цс 18) суд вказав, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди на обвинуваченого ОСОБА_8 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована, буде суперечити інституту страхування відповідальності, тому в цій частині позову відмовив.

Поряд з цим, судом встановлено, що внаслідок отриманих травм потерпілий ОСОБА_7 зазнав значних моральних страждань через тривале лікування, не мав можливості вести звичний спосіб життя, навчатись, працювати, забезпечувати власні потреби та інше.

Суд правильно вказав, що спричинивши ДТП, ОСОБА_8 завдав шкоди здоров`ю потерпілому ОСОБА_7 , який був госпіталізований, проходив тривале лікування, оперативні втручання та реабілітацію, що підтверджують виписки з медичної карти стаціонарного хворого №15919, результати медичних досліджень та висновків.

За наслідками отриманих травм ОСОБА_7 отримав втрату працездатності та другу групу інвалідності, що підтверджується копією відповідного посвідчення. У ході лікування було затрачено кошти на пристосування для лікування переломів - рахунки 195/12 від 22.12.2022 на суму 28 000 грн., № 179/12 від 15.12.2022 на суму 22 000 грн., квитанції банку від 23.01.2023 на суму 28 000 грн. та представлених квитанцій, товарних чеків, касових чеків, замовлень про придбання медичних препаратів необхідних для лікування, проведення оглядів та перевірок на загальну суму 133 264,98 грн. та врахував часткове відшкодування, а саме: 133 264,98 грн. 10 000 грн = 123 264, 98 грн.

Протиправними діями обвинуваченого потерпілому спричинено моральну шкоду, яка полягає у сильних душевних переживаннях, фізичних болях, наявності загрози його життю. Суд правильно взяв до уваги порушення звичного способу та ритму життя, необхідності тривалого лікування, стороннього догляду, емоційної напруги, тривоги, стресу, відчуття болю та безпорадності, пересування в інвалідному візку, страху за можливість рухатися. ОСОБА_22 був позбавлений фізичної можливості сприяти вирішенню повсякденних питань, продовжити активне соціальне життя, неможливості продовжити навчання, прикладати зусилля для відновлення попереднього стану, отримав інвалідність другої групи, тому суд дійшов правильного висновку про задоволення позову в цій частині повністю на суму 550 000 грн. в межах їх доведеності та обґрунтованості, що відповідатиме засадам розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд підставно врахував ст. 26-1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", відповідно до якої, страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю та обґрунтовано вказав, що стягненню з ОСОБА_8 підлягає 543 836,75 грн. (з розрахунку 123 264, 98 (шкода заподіяна здоров`ю ) х 5% = 6 163,25 грн.) за мінусом 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю (550 000 грн. (завдана моральна шкода) 6163,25 грн (5%) = 543 836,75 грн).

Посилання апелянта на те, що суд при вирішенні цивільного позову в частині моральної шкоди, не врахував, що кримінальне правопорушення, незважаючи на тяжкість, належить до злочинів вчинених з необережності, поведінку водія, часткове відшкодування шкоди, вік та стан здоров`я, майновий стан обвинуваченого, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд обґрунтовано прийшов до переконання, що позовні вимоги потерпілого в цій частині підлягають повному задоволенню. Цивільний позов потерпілого вирішено відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, з врахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, оскільки спричинення численних тяжких тілесних ушкоджень потерпілому джерелом підвищеної небезпеки, така шкода безсумнівно спричинена.

Посилання апелянта, що цивільний позов пред`явлено до ОСОБА_8 з порушенням вимог Закону України «Про судовий збір», то такі є необґрунтовані, оскільки цивільний позов поданий потерпілим за формою та змістом відповідає вимогам ч.4 ст. 128 КПК і розглядався судом за правилами, встановленими цим Кодексом.

Безпідставними є твердження апелянта, що самостійно визначивши розмір шкоди, стягнув з обвинуваченого, вказуючи, що автомобіль - учасник ДТП та водій належать до ПП «Гарт Плюс», оскільки суд зазначив, що покладення обов`язку з відшкодування майнової шкоди на обвинуваченого ОСОБА_8 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована, буде суперечити інституту страхування відповідальності, тому в цій частині позову відмовив. Задовольняючи позов потерпілого повністю у стягненні моральної шкоди, суд правомірно діяв відповідно до ст. 1167 ЦК України, згідно з якою моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Посилання апелянта, що судом прийнято рішення про обов`язок страховика відшкодувати потерпілому 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю у сумі 6163,25 гривень, то такі не відповідають дійсності, оскільки такого рішення суд не приймав.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги і матеріали кримінального провадження не містять вказівок на порушення вимог кримінального закону, які були би підставами для скасування вироку та закриття кримінального провадження. Вирок суду є обґрунтованим і законним, підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого немає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

Ухвалила:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 липня 2024 року щодо нього - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців.

Судді