Справа № 131/1796/24
Провадження №11-кп/801/287/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_6 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Іллінецького районного суду Вінницької області від 03.01.2025 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 в кримінальному провадженні №0000153 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 03.01.2025 продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, ОСОБА_7 на шістдесят днів до 02.03.2025 включно.

Вважаючи ухвалу незаконною та необґрунтованою з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам кримінального провадження та істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подав на неї апеляційну скаргу, в якій порушує питання про скасування ухвали Іллінецького районного суду Вінницької області від 03.01.2025 та застосуванні відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Апеляційні вимоги мотивує тим, що суд автоматично продовжив обвинуваченому строк тримання під вартою, не дослідивши обґрунтованості висунутої ОСОБА_7 підозри та обвинувачення у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, крім того, не взято до уваги того, що у клопотанні прокурора не зроблено посилання на матеріали, що дають підстави обвинувачувати особу, не викладено обґрунтувань щодо неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Крім того, прокурором у клопотанні безпідставно зроблено посилання на те, що ОСОБА_7 не має постійного місця роботи, негативно характеризується, немає стійких соціальних зв`язків, хоча стороною захисту надавались документи про те, що ОСОБА_7 має постійне місце роботи, сім`ю, на його утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей, позитивно характеризується за місцем проживання, однак суд не взяв ці обставини до уваги.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив розглянути апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 без його участі, ухвалу Іллінецького районного суду Вінницької області від 03.01.2025 просив залишити без змін.

Відсутність прокурора не перешкоджає апеляційному перегляду судового рішення відповідно до ст. 422-1 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, виступ обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, перевіривши матеріали контрольного провадження та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення по суті, оскільки, окрім, як дослідивши клопотання про продовження запобіжного заходу, оскаржену ухвалу суду першої інстанції щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів.

Крім того, відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_7 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, яке мало місце коли останній перебував у процесуальному статусі підозрюваного. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні.

За таких обставин апеляційний суд не переглядає обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_7 за ч.1 ст. 115 КК України.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема, обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , дотримався вимог кримінального процесуального закону.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , суд першої інстанції достатньо обґрунтував своє рішення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, а тому реальними залишаються ризики, зазначені в оскаржуваній ухвалі.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що ризики, які існували на час обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати, що виправдовує його тримання під вартою та унеможливлює застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, домашнього арешту, оскільки він не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою не були в повній мірі враховані дані про особу обвинуваченого, зокрема, те, що ОСОБА_7 має постійне місце роботи, сім`ю, на його утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей, він позитивно характеризується за місцем проживання, то вони не можуть слугувати підставами для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки не спростовують обґрунтованості висновку суду про те, що менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, може негативно відобразитися на здійсненні судового провадження, в тому числі щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування не встановлено, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422-1 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Іллінецького районного суду Вінницької області від 03.01.2025 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4