ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/6637/23

Провадження № 11-кп/820/214/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання: ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому за відсутності обвинуваченого (in absentia) в порядку спеціального судового провадження, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000062 від 05 травня 2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.110 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 грудня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина російської федерації, уродженця м. Ленінград, СРСР, місце проживання невідоме, депутата державної думи федеральних зборів російської федерації, робоча адреса: російська федерація, м. москва, вул. Охотний ряд, 1, не має судимостей,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.110 КК України, та призначено йому покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві власності в дохід держави.

Початок строку відбування основного покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з дня затримання на виконання вироку.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 в порядку ч.6 ст.193 КПК України, залишено без змін до моменту його затримання на виконання вироку суду.

За вироком суду, ОСОБА_7 , будучи депутатом Державної Думи Федеральних Зборів рф восьмого скликання, який вступив у повноваження 19 вересня 2021 року, виступаючи представником влади рф, уповноваженим брати участь у засіданнях палати і голосувати за прийняття поставлених на голосування актів та інших питань, серед яких питання ратифікації міжнародних договорів російської федерації, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з іншими депутатами та представниками влади і ЗС російської федерації, усвідомлюючи явну злочинність власних дій та передбачаючи можливість настання тяжких наслідків, у тому числі загибелі людей, зокрема й цивільного населення, розуміючи, що він порушує встановлений ст.ст.1-3, 68 Конституції України державний устрій та порядок, посягає на суверенітет та територіальну цілісність України, з метою зміни меж її території та розширення впливу рф, з мотивів перешкоджання Євроінтеграційному курсу розвитку України, відновлення контролю російської федерації над політичними та економічними процесами в Україні, усвідомлюючи, що інші співучасники діють всупереч вимогам пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року, порушують принципи Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року та вимоги частини 4 статті 2 Статуту ООН та Декларації Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХIХ), ст. 1-3, 68 Конституції України, 15 лютого 2022 року, за адресою: російська федерація, м. Москва, вул. Охотний ряд, буд. 1, взяв участь у засіданні Державної Думи Федеральних Зборів рф, де підтримав постанову із зверненням до президента російської федерації з проханням розглянути питання про визнання російською федерацією самопроголошених донецької та луганської народних республік, як самостійних, суверенних і незалежних держав, а також 22 лютого 2022 року за тією ж адресою взяв участь у засіданні Державної Думи Федеральних Зборів рф, де підтримав ратифікацію Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між рф і так званою донецькою народною республікою та Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між рф і так званою луганською народною республікою, у такий спосіб ОСОБА_7 , будучи представником влади, за попередньою змовою групою осіб, вчинив умисні дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, які призвели до загибелі людей та інших тяжких наслідків.

Зазначені рішення Державної думи Федеральних Зборів рф були частиною злочинного плану, оскільки сам факт їх існування використовувався при створенні приводів для ескалації воєнного конфлікту і був спробою виправдання агресії перед громадянами російської федерації та світовою спільнотою.

Дії рф призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, зокрема, дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.

Таким чином, ОСОБА_7 своїми умисними протиправними діями, які виразились у посяганні на територіальну цілісність і недоторканість України, тобто, в умисних діях, вчинених представником влади, за попередньою змовою осіб, з метою змін меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, які призвели до загибелі людей та інших тяжких наслідків, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.110 КК України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 уважала вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 грудня 2024 року незаконним та необґрунтованим, тому просила його скасувати і закрити кримінальне провадження.

На думку сторони захисту, вирок ухвалено з істотним порушенням кримінального процесуального закону та неправильно застосовано норми матеріального права, внаслідок чого висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначала, що справу розглянуто за відсутності обвинуваченого, без належного його повідомлення, чим було порушено його право на захист.

Зауважувала, що стороною обвинувачення не надано жодного документу, який би підтверджував отримання ОСОБА_7 інформації про наявне кримінальне переслідування та пред`явлене обвинувачення. Наявні в справі засоби комунікації створюють лише підстави для використання презумпції повідомлення, але не є реальними доказами вручення повістки, повідомлення про підозру, обвинувального акту тощо. Посилання ж на те, що такі відомості були опубліковані в засобах інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, не є підставою вважати про їх обізнаність обвинуваченим, оскільки він є громадянином іншої держави, невідомо, де саме перебував на період досудового розслідування та судового розгляду.

Наголошувала, що повідомлення про підозру від 10.03.2022 р було надіслано на сайт Приймальні Державної Думи рф українською мовою без офіційного перекладу, мовою, якою ведеться судочинство, проте мовою, якою не володіє ОСОБА_7 .

Крім того, докази достеменної обізнаності про те, що ОСОБА_7 мав можливість ознайомитись із такою надісланою українською мовою підозрою, в матеріалах справи відсутні.

Посилалася на те, що всі дискові носії та паперове їх оформлення є недопустимими доказами в силу ст.86 КПК України, бо взяті судом до уваги зазначені диски з процесом обговорення та голосуванням на засіданнях Державної думи Федеральних Зборів рф отримані не з оригіналу електронного документа, тобто, в неналежний КПК України спосіб.

Зазначала, що судом не взято до уваги, що ОСОБА_7 володіє імунітетом від кримінального переслідування в національній судовій системі.

За ст.5 кодифікації Комісії міжнародного права (КМП) ООН посадові особи держави, що діють в якості таких, користуються імунітетом ratione materiae від здійснення іноземної кримінальної юрисдикції.

Згідно зі ст.6 кодифікації КМП ООН посадові особи держави користуються імунітетом ratione materiae тільки щодо діянь, вчинених в офіційній якості. Імунітет ratione materiae щодо діянь, вчинених в офіційній якості, продовжує існувати після того, як такі особи перестають бути посадовими особами держави.

ОСОБА_7 є посадовою особою рф - депутатом Державної думи. Обвинувачення стосується дій, вчинених ним як представником влади, тобто в офіційній якості. Згода особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, на здійснення кримінального провадження щодо неї відсутня. Ст.110 КК України не входить до кола кримінальних правопорушень, що складають виключення із встановленого правила.

Отже, ОСОБА_7 має користуватися імунітетом ratione materiae у вітчизняній судовій системі, кримінальне переслідування може бути здійснене тільки відповідними органами міжнародної судової юрисдикції.

Тому суд безпідставно притягнув ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності в порядку вітчизняної судової процедури.

Зауважувала, що судом не взято до уваги відсутність доказів наявності суб`єктивної сторони кримінального правопорушення в цьому кримінальному провадженні, яка в даному випадку вимагає умисної форми вини; не з`ясовано, чи особисто ОСОБА_7 проголосував, чи може довірив це іншій особі; чи свідомо прийняте ним рішення по суті голосування; чи був він обізнаний із змістом рішення, за яке голосував; чи не було голосування наслідком дотримання партійної дисципліни тощо.

Також у ході судового розгляду прокурором не конкретизовано, з ким конкретно ОСОБА_7 вступив у злочинну змову й не надано доказів наявності змови з будь-якою іншою особою, не доведено часу, форми, способу формування спільного злочинного умислу.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з узагальненим викладом змісту судового рішення та доводів апеляційної скарги; пояснення захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів; заперечення прокурора ОСОБА_5 проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Наведених вимог закону суд дотримався повністю.

Як убачається з вироку, судом дотримані зазначені положення закону, а доводи апеляційної скарги захисника не спростовують висновків суду.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.110 КК України, а саме умисних дій, вчинених з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, особою, яка є представником влади, за попередньою змовою групою осіб, які призвели до загибелі людей або інших тяжких наслідків, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до вимог ст.94 КПК України.

Дане кримінальне провадження як на етапі досудового розслідування, так і під час судового розгляду здійснювалося за відсутності обвинуваченого (in absentia) в порядку спеціального досудового та судового провадження.

Посилання захисника про порушення права обвинуваченого на захист за відсутності доказів щодо обізнаності його про це кримінальне провадження та розгляд справи за його відсутності на увагу суду не заслуговують, з огляду на таке.

Судовий розгляд кримінального провадження як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції щодо ОСОБА_7 проведено у відсутності обвинуваченого, оскільки провадження за його обвинуваченням здійснено в порядку спеціального судового провадження (in absentia), з дотриманням вимог КПК України про належне повідомлення його про час та місце судового розгляду шляхом опублікування повідомлення про виклик ОСОБА_7 у газеті «Урядовий кур`єр», та повістки про виклик ОСОБА_7 до слідчого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 для його допиту як підозрюваного, однак обвинувачений ОСОБА_7 до слідчого не з`явився.

Повідомлення про підозру ОСОБА_7 також було вручене захиснику останнього, про що свідчить розписка в матеріалах кримінального провадження.

Водночас, дане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисників, спочатку ОСОБА_9 , а потім ОСОБА_6 , які були забезпечені державою з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Хмельницькій області.

Інститут спеціального кримінального провадження повністю узгоджується з нормами міжнародного права та практикою Європейського суду з прав людини.

Резолюцією Комітету Міністрів Ради Європи №(75)11 від 19.01.1973 встановлено, що процедура заочного розгляду (trial in absentia) не порушує права обвинуваченого як на справедливий розгляд, так і на присутність i при розгляді його справи. У ній сформульовані умови та мінімальний перелік правил заочного розгляду, якими повинні користуватися держави-члени Ради Європи при розгляді справи за відсутності підсудного.

Сформована практика Європейського суду з прав людини з даного питання вказує: «Той факт, що судове засідання проводиться за відсутності підсудного не є саме по собі порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому відмова в доступі до правосуддя має місце, коли особа, засуджена заочно, не має можливості в подальшому досягти нового судового рішення стосовно обґрунтованості обвинувачення за фактичними та юридичними підставами після того, як воно було заслухано, якщо не встановлено, що вказана особа відмовилась від права на захист та на явку в суд, чи мав місце намір ухилитись від правосуддя». Відповідні позиції Суду викладені, зокрема, у справах «Да Лус Домінгеш Ферейра проти Бельгії» (№ 50049/99, п. 54), «Меденіца проти Швейцарії» (№ 20491/92, п. 54-55) «Кромбах проти Франції» (№ 29773/96), «Колоцца проти Італії» (№ 9024/80 п. 30).

При цьому інститут спеціального кримінального провадження, передбачений Кримінальним процесуальним кодексом України, передбачає можливість подання обвинуваченим, щодо якого судом ухвалено вирок за результатами спеціального судового провадження, апеляційної скарги поза межами загальних процесуальних строків, за умови надання обвинуваченим підтвердження поважності причин неприбуття на виклик, передбачених ст.138 цього Кодексу (ч.3 ст.400 КПК України).

Повідомлення обвинуваченого ОСОБА_7 про судовий розгляд здійснено з дотриманням вимог КПК України про належне повідомлення його про час та місце судового розгляду

Отже, зважаючи на специфіку судового провадження (in absentia), колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були вжиті прямо передбачені кримінальним процесуальним законом заходи щодо інформування обвинуваченої особи про здійснення кримінального провадження шляхом публікації відповідної інформації в ЗМІ та мережі Інтернет, однак забезпечити з`явлення обвинуваченого до суду вжитими заходами не вдалося. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження обвинувачений вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

Стосовно доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 в частині недоведення вини обвинуваченого ОСОБА_7 , суд апеляційної інстанції вважає їх безпідставними з огляду на таке.

Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджена сукупністю зібраних у справі доказів, які були всебічно досліджені місцевим судом, зокрема:

- відомостями протоколу огляду від 10.03.2022 року мережі Інтернет із додатком ДВД-диском, а саме публікації сайту «http://vote.duma.gov.ru/vote/117112»», який є офіційним сайтом вищого законодавчого органу влади російської федерації та в якому виявлено інформацію про аналіз результатів голосування депутатів Державної Думи Федеральних Зборів російської федерації 15.02.2022 року за звернення до президента російської федерації про визнання незалежності так званих «днр» і «лнр», серед тих, хто голосував «за», зазначено і ОСОБА_7 ;

- відомостями протоколу огляду від 10.03.2022 року мережі Інтернет із письмовим додатком та ДВД-диском, а саме інформаційного ресурсу «http://vote.duma.gov.ru/vote/117233», який є офіційним сайтом вищого законодавчого органу влади російської федерації та в якому виявлено інформацію про аналіз результатів голосування депутатів Державної Думи Федеральних Зборів російської федерації 22.02.2022 року за проєкт федерального закону №75578-8 «Про ратифікацію Договору про дружбу, співпрацю і взаємну допомогу між рф і днр», відповідно до якого за прийняття вказаного законопроєкту проголосувало «за» 400 депутатів з 400 присутніх та відповідно до поіменного списку, серед тих, хто голосував «за», зазначено і ОСОБА_7 ;

- відомостями протоколу огляду від 10.03.2022 року мережі Інтернет з додатком ДВД-диском - інформаційного ресурсу «http://vote.duma.gov.ru/vote/117237», який є офіційним сайтом вищого законодавчого органу влади російської федерації, в якому виявлено інформацію про аналіз результатів голосування депутатів Державної Думи Федеральних Зборів російської федерації 22.02.2022 року за проєкт федерального закону №75577-7 «Про ратифікацію Договору про дружбу, співпрацю і взаємну допомогу між рф і лнр», відповідно до якої за прийняття цього законопроєкту проголосувало «за» 400 депутатів з 400 присутніх та відповідно до поіменного списку, серед тих, хто голосував «за», зазначено і ОСОБА_7 ;

- відомостями протоколу огляду електронних документів з додатками (у тому числі оптичним диском) від 07.04.2022 року, згідно якого здійснено огляд ресурсів мережі Інтернет щодо офіційного сайту державної думи федерального зібрання російської федерації, на яких відображено наявність та рух проєктів постанови щодо звернення даного органу до президента рф про визнання «днр» та лнр», федеральних законів рф «Про ратифікацію Договору про дружбу, співпрацю і взаємну допомогу між рф і днр» №75577-8 від 22.02.2022 та №75577-7 «Про ратифікацію Договору про дружбу, співпрацю і взаємну допомогу між рф і лнр», в якому оглянуто тексти проєктів федеральних законів, відеозаписи, стенограми та результати голосувань депутатів у засіданнях Державної Думи Федерального Зібрання рф із зазначених законопроектів, згідно з якими встановлено, що ОСОБА_10 проголосував «ЗА». У додатках до цього протоколу містяться паспортні дані проєкту постанови №58243-8 «Про звернення Державної Думи Федеральних Зборів рф до президента російської федерації ОСОБА_11 про необхідність визнання донецької народної республіки та луганської народної республіки», текст проєкту «Про звернення Державної Думи Федеральних Зборів рф до президента російської федерації ОСОБА_11 про необхідність визнання донецької народної республіки та луганської народної республіки», в якому наголошується на тому, що: «Депутати Держ. Думи вважають обґрунтованим і морально виправданим визнання днр і лнр», що вказує на пряму зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, окрім того, в тексті зазначається, що «таке визнання створить обґрунтування для забезпечення гарантій безпеки і захисту народів від зовнішніх загроз і забезпечить регулювання всіх аспектів співпраці і взаємодопомоги, включаючи питання безпеки».

Також у додатках містяться паспортні дані законопроєкту №75577-7 «Про ратифікацію Договору про дружбу, співпрацю і взаємну допомогу між рф і лнр», та законопроєкту №75578-8 «Про ратифікацію Договору про дружбу, співпрацю і взаємну допомогу між рф і днр», їх тексти, в яких прямо вказується (у статтях 3, 4, 5, 7) про надання з боку рф військової допомоги для «усунення загрози». Саме ці статті вказують на початок військових дій на території України;

- відомостями протоколу огляду від 01.04.2022 року мережі Інтернет із додатком ДВД-диском, а саме інформаційного ресурсу «http://duma.gov.ru», який є офіційним сайтом вищого законодавчого органу влади російської федерації та «http://uk.wikipedia.org/wiki/Державна_дума»;

- DVD-диском, який є додатком до протоколів оглядів від 10.03.22 - VIDEX EXCELLENTI DVD-R 16x, 4.7 GB, 120 MIN, на якому записано папки з назвами «Результати голосування депутатів Державної Думи рф від 15.02.2022 днр»; «Результати голосування депутатів Державної Думи рф від 22.02.2022 днр»; «Результати голосування депутатів Державної Думи рф від 22.02.2022 днр»;

- відомостями протоколу огляду з додатками до нього від 20.02.2023 року, яким здійснено огляд офіційної веб-сторінки «Організація Об`єднаних Націй Україна» та виявлено публікацію від ІНФОРМАЦІЯ_9 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_8»;

- відомостями протоколу огляду з додатками до нього від 02.03.2023 року, яким здійснено огляд веб-сторінки за пошуком «війна в Україні», було виявлено низку гіперпосилань, з яких: «ІНФОРМАЦІЯ_3»; «ІНФОРМАЦІЯ_4»; «ІНФОРМАЦІЯ_5»; «ІНФОРМАЦІЯ_6»; «ІНФОРМАЦІЯ_7»;

- відомостями протоколу огляду з додатками до нього від 02.03.2023 року, яким здійснено огляд веб-сторінки за пошуком «руйнування у Бучі, Гостомелі, Маріуполі», було виявлено низку гіперпосилань, з яких: «ІНФОРМАЦІЯ_10»; «ІНФОРМАЦІЯ_11»; «ІНФОРМАЦІЯ_12 ».

- відомостями протоколу огляду з додатками до нього від 02.03.2023 року, яким здійснено огляд веб-сторінки за пошуком «ракетні удари рф по території України», було виявлено низку гіперпосилань, з яких: «ІНФОРМАЦІЯ_13.

При цьому місцевий суд аргументовано зауважив, що голосування за проєкти вказаних федеральних законів про ратифікацію договорів та ратифікацію самих договорів проведено одноголосно, жоден з депутатів Держдуми не проголосував проти, що є неможливим у демократичному суспільстві та безумовно свідчить про попередню змову групою осіб на здійснення саме такого голосування.

Про попередню змову групою осіб також свідчать виступи окремих депутатів Державної Думи російської федерації, безпосередньо перед самим голосуванням 22.02.2022 року, зокрема ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , а також офіційного представника президента російської федерації ОСОБА_16 , які позитивно оцінили «прийняте рішення», як доконаний факт.

Зазначені обставини, зокрема, чітке узгодження дій, свідчать про безумовну попередню змову депутатів Державної Думи Федеральних Зборів російської федерації між собою та з представниками влади та збройних сил російської федерації на посягання на територіальну цілісність і недоторканість України, з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Унаслідок же ратифікації 22.02.2022 договорів про дружбу, співпрацю і взаємну допомогу, рф під приводом допомоги так званим «донецькій народній республіці» і «луганській народній республіці» здійснила 24.02.2022 повномасштабне військове вторгнення на територію України, розпочала бойові дії на території України з метою зміни меж території та державного кордону України, що мало наслідком загибель значної кількості людей, значні руйнування та інші тяжкі наслідки.

У зв`язку з військовою агресією рф проти України, Указом Президента України «Про введення воєнного стану» на всій території України введено воєнний стан з 05:00 год 24.02.2022, дія якого неодноразово продовжувалась.

Особливою кваліфікуючою ознакою діяння, передбаченого ч.3 ст.110 КК України, є настання в результаті його вчинення таких суспільно небезпечних наслідків, як загибель людей (під загибеллю людей необхідно розуміти загибель хоча б однієї людини), або інших тяжких наслідків (настання великої матеріальної шкоди, зруйнування або пошкодження прикордонних інженерних споруд чи інших важливих об`єктів, виникнення масових безпорядків, заподіяння потерпілим тяжких тілесних ушкоджень тощо).

Відтак, дії обвинувачуваного, які призвели до тяжких наслідків, розцінені судом як загальновідомий факт, що випливає з численних свідчень про загибель людей, спричинену незаконним вторгненням збройних сил рф в Україну, а факт настання тяжких наслідків, які настали в результаті такого вторгнення, а також окупація значної частини території України додатково доведені дослідженими в судовому засіданні вироками судів України, якими встановлено факти воєнних злочинів, вчинених військовослужбовцями ЗС рф на території України, наслідком яких є загибель людей, у тому числі цивільних осіб.

Факт же військового вторгнення рф на територію України 24 лютого 2022 року встановлено рішеннями міжнародних організацій (резолюцією Генеральної Асамблеї ООН ЕБ-П/І від 02.03.2022 «Про агресію проти України», п.п.1, 3 Висновку 300 (2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії російської федерації проти України», п.п.17, 18 Наказу від 16.03.2022 за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього» (Україна проти РФ).

Суд визнав загальновідомими, тобто, такими, що не потребують окремого судового доказування, факти того, що тимчасова окупація з боку рф частини території України розпочалася із збройного конфлікту, викликаного російською військовою агресією, починаючи з 20.02.2014 та повномасштабного вторгнення рф на територію України 24.02.2022, а також анексія з боку рф частини території України за хронологією подій:

а) констатовані нормативними, хоча і засудженими з точки зору міжнародного права, актами рф, а також «нормативними актами» самопроголошених суб`єктів на території України, законність яких не визнається державою Україна, проте прийнятих судом у цьому випадку до уваги, оскільки вирішується питання про відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, внаслідок якого були прийняті такі акти;

б) встановлені національними нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для застосування на території України;

в) засуджені міжнародними актами колективного реагування.

При цьому суд узяв до уваги надані стороною обвинувачення та не спростовані стороною захисту докази зазначених обставин, а саме: протоколи оглядів від 29.04.2022 року з додатками, об`єктами яких є матеріали кримінальних проваджень, повний перелік яких наведено у вироку суду, за фактами вчинення військовослужбовцями Збройних Сил російської федерації (далі ЗСрф) кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.438 КК України.

Місцевим судом також детально проаналізовано міжнародні акти, зокрема, Декларації та Резолюції ООН, міжнародні договори між Україною та рф, національне законодавство України.

Сукупністю вказаних актів беззаперечно підтверджено, що Україна є суверенною державою з міжнародновизнаними кордонами. Суверенітет України визнаний всіма країнами світу, в тому числі і рф. Міжнародні кордони України визначені та визнані всіма країнами світу. Демаркація кордонів України та рф здійснена.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та рф про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований РФ 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької і Луганської областей відноситься до території України.

Наведені вище і досліджені судом першої інстанції докази отримані в порядку, встановленому КПК України, підтверджують існування обставин, які відповідно до статті 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, наслідки вчинення злочину) та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а відтак в силу положень статей 84, 85, 86 КПК України є належними, допустимими, достовірними.

Доводи ж апеляційної скарги про те, що стороною обвинувачення не доведено вину ОСОБА_7 , є безпідставними.

Основним безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ч.3 ст.110 КК України, є національна безпека у політичній сфері, яка полягає у відсутності загрози порушення встановлених Конституцією, законами України і міжнародними правовими актами територіальної цілісності України та порядку визначення її території. Його додатковим факультативним об`єктом може бути встановлений порядок виконання представниками влади своїх службових повноважень, особисті права та свободи людини і громадянина, життя та здоров`я особи, власність тощо.

Об`єктивна сторона злочину характеризується активними діями, які можуть проявитися у таких формах: 1) дії, вчинені з метою зміни меж території або з метою зміни державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України; 2) публічні заклики до вчинення дій, метою яких є зміна меж території (державного кордону) України; 3) розповсюдження матеріалів із закликами до вчинення дій, метою яких є зміна меж території (державного кордону) України.

Суб`єкт вказаного злочину є загальним. Якщо ж цей злочин вчиняється представником влади за попередньою змовою групою осіб, що призвело до загибелі людей або інших тяжких наслідків, це є кваліфікуючою ознакою і потребує кваліфікації дій винної особи за ч.3 статті 110 КК України.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується виною у виді прямого умислу.

Під час судового розгляду беззаперечно встановлено, що ОСОБА_7 спільно з іншими депутатами Державної Думи взяв участь у голосуванні за постанову із зверненням до президента рф з проханням розглянути питання про визнання рф самопроголошених Донецької та Луганської народних республік, як самостійних, суверенних і незалежних держав та проголосував «за». Крім того, ОСОБА_7 підтримав ратифікацію Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між рф і так званою «днр» та Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між рф і так званою «лнр».

Також докази в справі, а саме: витяги та протоколи огляду сайту Державної Думи рф, достовірно свідчать, що ОСОБА_7 є депутатом Державної Думи рф, яка є вищим законодавчим органом рф.

Унаслідок займаної ним посади упродовж значного періоду часу, тобто, будучи представником вищого законодавчого органу своєї країни, ОСОБА_7 не міг не знати про базові принципи міжнародного права, які були встановлені після закінчення Другої світової війни, а саме: добросовісного виконання міжнародних зобов`язань, непорушності державних кордонів, поваги до правосуб`єктності інших держав, територіальної рівності та цілісності держав тощо.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 , маючи певний політичний досвід, не міг не знати того, що Україна є суверенною державою з міжнародновизнаними кордонами, які були визнані, у тому числі рф.

Факт того, що всі представники влади рф усвідомлюють та розуміють, що Україна є суверенною державою з міжнародновизнаними кордонами, крім вищевказаного, підтверджений і фактом ратифікації рф 22 квітня 2004 року Договору між Україною та рф про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року, яким визнано та демарковано кордон між Україною та рф.

Тобто, ОСОБА_7 , будучи депутатом Державної Думи Федеральних Зборів рф повинен був знати і достовірно знав про укладення такого договору державою, представником влади якої він і є, тобто рф.

Отже, ОСОБА_7 , будучи депутатом Державної Думи рф та представником влади, достовірно знав про незаконність, протиправність зміни меж території та державного кордону України.

Водночас, обвинувачений ОСОБА_7 , будучи депутатом Держдуми Федеральних Зборів рф, спільно з іншими депутатами Державної Думи Федеральних Зборів рф взяв участь 15.02.2022 у голосуванні за постанову із зверненням до президента рф з проханням розглянути питання про визнання рф самопроголошених донецької та луганської народних республік, як самостійних, суверенних і незалежних держав та проголосував «за».

Крім того, 22.02.2022 обвинувачений ОСОБА_7 підтримав ратифікацію Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між рф і так званою «днр» та Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між рф і так званою «лнр».

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 , а також інших депутатів Державної Думи рф призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.

Оскільки зазначені рішення були частиною злочинного плану військово-політичного керівництва рф, спрямованого на відокремлення від України частини її території і населення, їх існування використовувалося при створенні приводів для ескалації воєнного конфлікту і були спробою виправдання агресії перед громадянами російської федерації та світовою спільнотою, тому суд першої інстанції, оцінивши докази у справі окремо та в їх сукупності, дійшов переконливого висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ч.3 ст.110 КК України, а саме: за ознаками умисних дій, вчинених з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, кваліфікуючими ознаками якого є вчинення кримінального правопорушення особою, яка є представником влади, за попередньою змовою групою осіб, які призвели до загибелі людей або інших тяжких наслідків.

Указане також узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 30.05.2024 справа №127/26784/22, стосовно кваліфікації дій депутата Держдуми рф за ч.3 ст.110 КК України, який 15.02.2022 та 22.02.2022 голосував за звернення до президента рф з проханням розглянути питання про визнання рф самопроголошених донецької та луганської народних республік, як самостійних, суверенних і незалежних держав та підтримав ратифікацію Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між рф і так званою «днр» та Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між рф і так званою «лнр».

Ураховуючи наведене, твердження сторони захисту про недоведеність вини ОСОБА_7 в інкримінованому кримінальному правопорушенні є безпідставним.

Посилання сторони захисту на те, що всі дискові носії та паперове їх оформлення є недопустимими доказами, не знайшли свого підтвердження.

Із відомостей протоколу огляду публікацій на офіційному сайті Державної Думи рф слідує, що ОСОБА_7 учинив умисні дії з метою зміни меж території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України, які призвели до загибелі людей та інших тяжких наслідків, що охоплюється складом кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.110 КК України.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що інформація, зазначена у вищевказаних протоколах оглядів сайту Державної Думи російської федерації є офіційною, що підтверджується інформацією, яка розміщена на порталі государственная дума федерального собрания российской федерации («http:// vote.duma.gov.ru/vote/…», який є офіційним сайтом вищого законодавчого органу влади російської федерації) у вкладці «о сайте» - «все материалы официального сайта госдумы федерального собрания российской федерации могут бить воспроизведены в любых средствах массовой информации, на серверах сети Интернет или на любых иных носителях без каких - либо ограничений по обьему и срокам публикации. Это разрешение в равной степени распространяется на газеты, телеканалы, сайты и страницы Интернет. Единственным условием перепечатки и ретрансляции есть ссылка на первоисточник. Никакого предварительного согласия на перепечатку со стороны апарата государственной думы не требуется».

Отже, протоколи огляду інтернет-ресурсу та DVD диски, які є додатками до протоколів оглядів і на яких записано публікації з офіційного сайту Державної Думи рф, є належними та допустимими доказами, і були обґрунтовано покладені судом в основу доведеності вини обвинуваченого.

Безпідставними є доводи сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_7 підпадає під дію користування імунітетом ratione materiae від кримінального переслідування в національній судовій системі.

При цьому апеляційним судом проаналізовано кримінальне законодавство на предмет наявності у ОСОБА_7 імунітету, який би унеможливлював розгляд вказаного кримінального провадження національним судом, однак, такого не встановлено.

Функціональний імунітет ratione materiae не застосовується до посадових осіб іноземної держави щодо несення кримінальної відповідальності у третій державі у випадках вчинення міжнародних злочинів, порушень норм jus cogens. Тобто, депутати Державної думи російської федерації не мають функціонального імунітету ratione materiae від кримінальної юрисдикції України у випадках вчинення міжнародних злочинів, порушень норм jus cogens, зокрема злочину агресії, воєнних злочинів, геноциду, та інших злочинів, що порушують суверенітет та територіальну цілісність України, та пов`язані з порушенням норм jus cogens.

Україна може поширювати свою кримінальну юрисдикцію на громадян рф, зокрема, депутатів Державної думи російської федерації, серед іншого, в частині притягнення до кримінальної відповідальності за злочини, передбачені Розділом І «Злочини проти основ національної безпеки України» та Розділом XX «Кримінальні правопорушення проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку» КК України.

Реалізація вказаних прав та обов`язків знайшла відображення у ст.8 КК України, відповідно до якої іноземці або особи без громадянства, що не проживають постійно в Україні, які вчинили кримінальні правопорушення за її межами, підлягають в Україні відповідальності за КК України у випадках, передбачених міжнародними договорами або якщо вони вчинили передбачені КК України тяжкі або особливо тяжкі злочини проти прав і свобод громадян України або інтересів України.

Докази, на які послався суд у вироку, є допустимими та такими, що у своїй сукупності безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим діяння, інкримінованого йому стороною обвинувачення.

На переконання апеляційного суду, встановлені під час судового розгляду фактичні об`єктивні обставини та наведені у вироку висновки місцевого суду підтверджують умисел обвинуваченого та спростовують твердження сторони захисту про недоведеність вини ОСОБА_7 .

Як свідчать матеріали кримінального провадження, суд першої інстанції, дослідивши всі обставини даного провадження, оцінивши кожен доказ з точки зору допустимості, а сукупність зібраних доказів з точки зору їх належності та взаємозв`язку, дійшов правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Воднораз судом апеляційної інстанції порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами кримінального провадження не встановлено.

Доводи апеляційної скарги захисника про неналежність та недопустимість доказів, які суд поклав в основу вироку, колегія суддів визнає безпідставними, а отже відсутні визначені ст.284 КПК підстави про скасування вироку суду.

При цьому, всі фактичні дані у цьому провадженні, що досліджені судом, отримані стороною обвинувачення в цілому із застосуванням належної правової процедури, оскільки виходять із належних процесуальних джерел, зібрані уповноваженими суб`єктами і в належному процесуальному порядку за наявності на те правових підстав.

Усі досліджені в цьому провадженні докази, як кожен окремо, так і їх сукупність, підтверджують обставини, що регламентовані ст.91 КПК України щодо події кримінального правопорушення (його часу, місця, способу, обставин його вчинення), причетності обвинуваченого до вчинення інкримінованих йому діянь, його винуватості, форми вини, та водночас дають повне уявлення щодо усіх елементів і ознак інкримінованого ОСОБА_7 в даному провадженні кримінального правопорушення.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.110 КК України, на думку колегії суддів апеляційного суду, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини. Підстави для задоволення апеляційної скарги захисника за обставин, викладених у ній, відсутні.

Призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у виді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст.110 КК України з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна в дохід держави України належним чином умотивоване та обґрунтоване, відповідає принципу співрозмірності конкретного злочинного діяння обраному покаранню.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Хмельницького міськрайонного суду суду Хмельницької області від 02 грудня 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного Кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом.

Копію ухвали, яка підлягає врученню ОСОБА_7 , вручити захиснику, а інформацію про ухвалу опублікувати у засобах масової інформації державної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр», на офіційних веб-сайтах Офісу Генерального прокурора та Хмельницького апеляційного суду.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3