КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 12 лютого 2025 року клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 18 липня 2024 року,

за участі:

в режимі відеоконференцзв`язку прокурора ОСОБА_7

представника

власника майна адвоката ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 , та накладено арешт на майно, яке виявлено та вилучено 20 червня 2024 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- мобільний телефон марки «Iphone» 13 Pro Мах, імей: НОМЕР_1 ;

- банківську карту банку Російської Федерації - «Сбербанк», на ім`я ОСОБА_9 № НОМЕР_2 ;

- тримач для сім-картки мобільного оператору Російської Федерації - «Билайн» № НОМЕР_3 ;

- паливну картку, що має приналежність до російської компанії «Роснефть» № НОМЕР_4;

- дві товарно-транспортні накладні російського підприємства «ООО ПЭК», адреса реєстрації: м. Белгород, вул. Кирпичний тупик, 2а;

- лист з чорновими записами, серед яких наявний рукописний текст - « ОСОБА_10 ».

Не погоджуючись з таким рішенням, представник власника майна ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді та скасувати арешт майна, яке виявлено та вилучено 20 червня 2024 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 .

Щодо строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що копію оскаржуваного рішення власнику майна не надіслано, натомість направлено захиснику 15 листопада 2024 року, що підтверджується відомостями з офіційного сайту «АТ Укрпошта». Копію ухвали отримано стороною захисту 26 листопада 2024 року, апеляційну скаргу подано 02 грудня 2024 року. З цих підстав, просив поновити строк на оскарження.

Вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необгрунтованною.

Захисник зазначає, що арештоване майно вилучено всупереч ухвалі слідчого судді та не відповідає ознакам, передбачених ст. 98 КПК України.

Звертає увагу на те, що слідчим суддею не враховано подані стороною захисту заперечення на клопотання та розглянуто його всупереч вимогам, передбачених ч. 6 ст. 173 КПК України.

Посилається на те, що ОСОБА_5 під час обшуку надано паролі для подолання логічного захисту телефона, при цьому, в протоколі обшуку та клопотанні, відсутні відомості про перешкоджання власником майна співробітникам органу досудового розслідування.

Крім того, обшук проведено співробітниками СБ України: ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , однак вказані співробітники не є учасниками кримінального провадження, а слідчим суддею не надано їм дозвіл для проведення обшуку

На думку апелянта, органом досудового розслідування не доведено причетність ОСОБА_5 до інкримінованих йому дій.

Заслухавши доповідь судді, доводипредставника власника майна, який просив задовольнити апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Порядок і строки апеляційного оскарження чітко визначено та регламентовано ст. 395 КПК України. Так, згідно з п. 3 ч. 2 вказаної статті апеляційна скарга може бути подана на ухвалу слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення, а відповідно до ч. 3 цієї ж статті, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначив, що копію оскаржуваного рішення власнику майна не надіслано, натомість направлено захиснику 15 листопада 2024 року, що підтверджується відомостями з офіційного сайту «АТ Укрпошта». Копію ухвали отримано стороною захисту 26 листопада 2024 року, апеляційну скаргу подано 02 грудня 2024 року. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Як убачається з матеріалів судового провадження, СУ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області, здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 16 серпня 2023 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000264, за підозрою ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України, за підозрою ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України.

У клопотанні прокурора зазначено,що громадянин України ОСОБА_13 , за змовою з ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 та іншими громадянами України вчинюють дії спрямовані на допомогу державі-агресору, збройним формуванням, з метою завдання шкоди шляхом передачі матеріальних ресурсів представникам держави-агресора.

Досудовим розслідуванням встановлено, що до своєї протиправної діяльності ОСОБА_13 залучив громадянина України ОСОБА_5 , який є приватним підприємцем та здійснював зовнішньоекономічні операції з Російською Федерацією щодо реалізації товарів. Після розпочатої війни РФ проти України, продовжив ведення бізнесу з державою-агресором, використовуючи протиправний механізм ОСОБА_13 , а саме, виробляє товари народного споживання, після чого, надає фіктивні документи прикриття (підтвердження походження товару) ОСОБА_13 для транспортування їх на територію РФ через територію Республіки Казахстан та подальшої реалізації.

Також, встановлено, що ОСОБА_5 зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

20 червня 2024 року на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 11 червня 2024 року, проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_5 , в ході якого виявлено та вилучено майно

Постановою слідчого в ОВС СУ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_18 від 20 червня 2024 року вилучене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000264.

21 червня 2024 року прокурор відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 , звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на вилучене під час обшуку майно, з метою збереження речових доказів.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 18 липня 2024 року клопотання прокурора задоволено.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою, зокрема, забезпечення збереження речових доказів.

У такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Приймаючи рішення, слідчим суддею зазначених вимог закону дотримано.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000264 про накладення арешту на майно, яке вилучене під час проведення обшуку, слідчий суддя дослідив матеріали додані до клопотання та прийшов до правильного висновку, що з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні необхідно накласти арешт на зазначене у клопотанні майно, оскільки незастосування таких заходів може призвести до їх відчуження або знищення.

Зокрема, слідчим суддею враховано, що вилучені в ході обшуку речі містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставини, що встановлюються під час кримінального провадження, а саме: інформацію щодо протиправного механізму здійснюваного фігурантами провадження та іншу інформацію, яка у своїй сукупності може стати доказом у вказаному кримінальному провадженні, а незастосування арешту може призвести до приховування, зникнення, втрати, перетворення, передачі та відчуження речових доказів.

Крім того, під час досудового розслідування постановою слідчого в ОВС ГУ СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_18 від 21 червня 2024 року призначено комп`ютерно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам ІСТЕ СБ України (а.с.25-31).

Слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірив співрозмірність втручання у права ОСОБА_5 , з потребами кримінального провадження.

З огляду на положення ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Тому, посилання автора апеляційної скарги на те, що слідчим суддею безпідставно накладено арешт на вказане майно, не приймаються до уваги, оскільки арешт на майно накладено з правових підстав, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про необхідність накладення арешту на вказане майно, з метою збереження речових доказів, оскільки прокурором доведено обставини, які підтверджують, що незастосування такого обмеження може призвести до наслідків, які можуть перешкодити досудовому розслідуванню.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Доводи апелянта, що арештований мобільний телефон вилучено всупереч ухвалі слідчого судді, не заслуговують на увагу. З долученої до матеріалів клопотання ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 18 липня 2024 року (а.с. 18) вбачається, що слідчим суддею надано дозвіл на огляд та копіювання інформації, в тому числі з мобільних телефонів. Однак, з протоколу обшуку від 20 червня 2024 року вбачається, що виявлений мобільний телефон обладнаний системою логічного захисту, що унеможливило його огляд (а.с. 22), що спростовує доводи апелянта, про надання ОСОБА_5 паролів для подолання логічного захисту телефону.

Інші доводи на які посилається апелянт також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки були відомі слідчому судді та враховані ним при прийнятті рішення.

При цьому арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Зважаючи на зазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене у клопотанні прокурора, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, застосував захід забезпечення кримінального провадження на засадах розумності та співмірності.

Крім того, прокурором у судовому засіданні апеляційної інстанції повідомлено, що 22 січня 2025 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні, в тому числі відносно ОСОБА_5 скеровано до Голосіївського районного суду м. Києва для розгляду його по суті (а.с 133).

З урахуванням наведеного, із закінченням стадії досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000264 припиняється і судовий контроль, що здійснюється на стадії досудового розслідування слідчим суддею.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити представнику власника майна ОСОБА_5 - адвокату ОСОБА_6 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 18 липня 2024 року.

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 18 липня 2024 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_19 ОСОБА_20 ОСОБА_21

Єдиний унікальний № 760/14542/24 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_22

Справа № 11сс/82/656/2025 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК