КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 757/3535/25-к Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/1793/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 27 січня 2025 року, щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_9 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 27 січня 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_10 , погоджене прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні Департаменту захисту інтересів протидії домашньому насильству Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 02.03.2025 року, без визначення розміру застави.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 27 січня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого, визначити у кримінальному провадженні як альтернативний запобіжний захід - заставу, достатню для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_8 обов`язків, передбачених КПК України та/або обрати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, який може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Обгрунтовуючи скаргу, апелянт посилається на те, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, зокрема, але не виключно, з наступних підстав так-як: неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Апелянт зазначає, що слідчий суддя не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а за наявності суперечливих доказів, які мали істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Також, слідчим суддею було залишено поза увагою заперечення на клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в яких чітко зазначалося про відсутність обґрунтованої підозри, як підстави для продовження запобіжного заходу.

Стверджує, що у клопотанні слідчого відсутні конкретні докази, які б підтверджували причетність підозрюваного до інкримінованого діяння, а позиція сторони обвинувачення ґрунтується лише на припущеннях, протоколах допиту зацікавлених осіб, у тому числі які є працівниками поліції та загальних фразах, які не можуть бути належними доказами у розумінні ч. 1 ст. 84 КПК України.

Захисник вважає, що сторона обвинувачення не навела конкретних доказів існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Підозрюваний має офіційне місце навчання, постійно проживає за місцем реєстрації, має міцні соціальні зв`язки, що виключає ризик переховування чи невиконання процесуальних обов`язків.

Сторона обвинувачення не надала жодних підтверджень можливості здійснення впливу на свідків чи потерпілих. Відсутні й докази або підстави вважати, що підозрюваний має намір вчинити нові злочини.

Захисник вважає, що застосування тримання під вартою як запобіжного заходу є непропорційним у даній ситуації.

Крім цього, апелянт зазначає, що сторона обвинувачення не довела, чому застосування будь-якого із більш м`яких запобіжних заходів є недостатнім для забезпечення виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків.

Також не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 27 січня 2025 року про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та змінити запобіжний захід на домашній арешт або встановити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги, захисник ОСОБА_7 зазначає, що у клопотанні про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 прокурором не наведено жодного доказу в підтвердження наявності ризиків та неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, а в порушення ст. 184 КПК України до клопотання прокурором не було долучено жодних матеріалів, якими прокурор повинен обґрунтовувати своє клопотання.

Захисник стверджує, що жодний ризик, передбачений ст. 177 КПК України у клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурором недоведений, тому дії сторони обвинувачення та суду є неприйнятними і суперечать діючому КПК України.

Апелянт вказує, що ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснював, що жодним чином не намагатиметься переховуватися від суду. Винним себе не визнає та бажає якомога швидше встановити істину по даній справі. Тобто, особисто зацікавлений в швидкому та об`єктивному розгляді даної справи.

Зазначає, що перед судовим засіданням стороною захисту було подано до Печерського районного суду міста Києва заяву про долучення до матеріалів копій документів, які характеризують ОСОБА_8 та доводять факт необґрунтованості підозри.

Однак, слідчим суддею не було перевірено факт отримання судом даних документів, не було оглянуто їх в судовому засіданні та не долучено їх до справи.

Крім того, захисником перед судовим засіданням було подано до Печерського районного суду міста Києва заяву про відвід слідчого в дано кримінальному провадженні.

Однак, слідчим суддею також не було перевірено факт отримання судом даної заяви про відвід слідчого, не було посталено на обговорення заяву про відвід слідчого та не долучено її до справи.

Документи, що подавалися до суду, містили в собі численні позитивні характеристики підозрюваного ОСОБА_8 , що підтверджували міцність соціальних зв`язків підозрюваного.

Тому, апелянт вважає, що ухвала слідчого судді є незаконною, а продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 є занадто суворим.

На думку захисника, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілком забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_8 щодо виконання ним передбачених кримінально-процесуальним законодавством обов`язків.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні скарги і просили їх задовольнити, думку прокурора ОСОБА_9 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги захисників задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001459 від 01.12.2024 за ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135, ст. 287, ч. 1 ст. 396, ст. 166 КК України за фактами порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого, залишення в небезпеці, порушення правил експлуатації транспортного засобу, приховування злочину та злісного невиконання обов`язків по догляду за дитиною.

02.12.2024 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру в учиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.12.2024 року відносно підозрюваного ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 30.01.2025 року включно.

24.01.2025 року постановою заступника Генерального прокурора строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців, тобто до 02.03.2025 року.

27.01.2025 року старший слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_10 , за погодження з прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні Департаменту захисту інтересів протидії домашньому насильству Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах строку досудового розслідування, до 02.03.2025 року, без визначення розміру застави.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначав, що досудовим розслідуванням встановлено, що 01.12.2024 року о 19.40 водій ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем марки BMW-540i, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в темний час доби по неосвітленому сухому асфальтованому покриттю у третій смузі для руху проїзної частини дороги вул. Набережної Заводської в Новокодацькому районі м. Дніпра, зі сторони вул. Ю. Кондратюка у напрямку вул. П. Мирного, зі швидкістю 179 км/год, яка значно перевищувала максимально допустиму швидкість у населених пунктах.

В цей же час, ОСОБА_11 , керуючи технічно справним автомобілем марки Ford Transit Connect, реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснював рух у зустрічному вказаному автомобілю напрямку, по своїй крайній лівій смузі руху та у салоні якого перебували пасажири ОСОБА_12 , малолітні ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

Під час руху водій ОСОБА_8 не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, проте легковажно розраховуючи на відвернення суспільно небезпечних наслідків, 01.12.2024 року о 19.40, здійснюючи рух зі швидкістю 179 км/год, що значно перевищує максимально дозволену швидкість у населених пунктах, чим позбавив себе технічної можливості своєчасно реагувати на зміну дорожньої обстановки, при виникненні небезпеки для руху у вигляді автомобіля Ford Transit Connect, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 , який виконував маневр у вигляді повороту ліворуч, рухаючись зліва направо відносно напрямку руху автомобіля BMW-540i, реєстраційний номер НОМЕР_1 , достатніх заходів для зменшення швидкості руху керованого ним автомобіля, аж до повної зупинки транспортного засобу не прийняв, в результаті чого на перехресті вул. Набережної Заводської та заїзду до буд. № 4 вул. Набережної Заводської в м. Дніпро, рухаючись на швидкості 133 км/год. скоїв зіткнення передньою частиною керованого ним автомобіля BMW-540i з правою боковою частиною автомобіля Ford Transit Connect.

Таким чином, своїми діями водій ОСОБА_8 порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 б), 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України.

Порушення п.п. 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_8 знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої:

- малолітньому пасажиру автомобіля Ford Transit Connect, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_15 спричинені тілесні ушкодження від яких вона загинула на місті події;

- водію автомобіля Ford Transit Connect, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_11 спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно мозкової травми, струсу головного мозку, вивиху лівого плечового суглобу;

- пасажиру автомобіля Ford Transit Connect, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_12 спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому крила здухвинної кістки справа зі зміщенням, закритого перелому середини третини правої ліктьової кістки без зміщення, закритого перелому основи п`ятої п`ясної кістки правої кисті без зміщення, забою грудної клітини;

- малолітньому пасажиру автомобіля Ford Transit Connect, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_13 спричинені тілесні ушкодження у вигляді множинної травми тіла;

- малолітньому пасажиру автомобіля Ford Transit Connect, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_14 спричинені тілесні ушкодження у вигляді множинної травми тіла.

Таким чином, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого, підозрюється ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Слідчий зазначив, що обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними у даному кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 01.12.2024 року, схемою та фототаблицею до нього; показаннями потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та показаннями свідків; протоколами оглядів відеозаписів; слідчим експериментом від 18.12.2024, схемою та фототаблицею до нього; висновком судово-медичної експертизи від 11.12.2024 № 5262м, відповідно до якого, смерть пасажирки ОСОБА_15 настала внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; висновками молекулярно-генетичних, транспортно-трасологічних, автотехнічних та інших судових експертиз; речовими доказами по справі; іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Також слідчий вказав, що метою продовження застосованого до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у відповідності до ст. 177 КПК України, є необхідність забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню ризиків, зазначених в пунктах 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились та продовжують мати місце, зокрема: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити нове кримінальне правопорушення.

Орган досудового розслідування зазначив, що у даному кримінальному провадженні зібрано докази, які дають достатні підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі; потреби досудового розслідування в забезпеченні належної процесуальної поведінки підозрюваного, а саме: недопущення вчинення підозрюваним дій, спрямованих на переховування та/або зникнення в подальшому від органів досудового розслідування; недопущення перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, недопущення вчинення інших кримінальних правопорушень - виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, як продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У результаті продовження строку дії підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, органом досудового розслідування будуть проведені всі необхідні слідчі та процесуальні дії, а кримінальне провадження спрямоване до суду в максимально короткі строки.

За вказаних обставин сторона обвинувачення вважає, що запобігти викладеним у клопотанні ризикам шляхом застосування до ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів не можливо.

Разом з тим, обставинами, які перешкоджали завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою підозрюваного, є необхідність в отриманні висновків призначених судових експертиз; здійсненні тимчасових доступів та вилучення медичної документації постраждалих; призначенні та проведенні судово-медичних експертиз щодо встановлення ступенів тяжкості отриманих тілесних ушкоджень пасажирами автомобіля марки Ford Transit Connect, оскільки останні тривалий час перебували на лікуванні в медичних закладах; призначенні та проведенні судових експертиз, в яких виникне необхідність під час проведення досудового розслідування; у випадку надання показань підозрюваним ОСОБА_8 , допитати останнього по обставинам скоєного та з інших питань; складенні в остаточній редакції повідомлення про підозру в учиненні кримінального правопорушення; виконанні інших слідчих дій, в яких виникне необхідність, для завершення досудового розслідування кримінального провадження; ознайомленні всіх потерпілих та їх представників з матеріалами кримінального провадження і в повному обсязі виконання вимог ст. 290 КПК України; складенні обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 27 січня 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_10 , погоджене прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні Департаменту захисту інтересів протидії домашньому насильству Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 02.03.2025 року, без визначення розміру застави.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати:

1) шести місяців - у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину;

2) дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання особи під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Тобто при вирішенні цього питання слідчий суддя керується загальними приписами, які регулюють застосування відповідного запобіжного заходу, однак з урахуванням додаткових відомостей і спливу строку досудового розслідування.

Згідно вимог ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Тобто розглядаючи клопотання органу досудового розслідування про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення, в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

На переконання колегії суддів, при прийнятті рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , слідчий суддя дійшов правильного висновку про доведеність наявності обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри останнього у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, що підтверджується фактичними даними, наданими суду та наведеними у рішенні слідчого судді.

Зокрема, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами у їх сукупності.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що під час судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав продовження запобіжного заходу, передбачених статтею 177 КПК України.

У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_8 з вчиненим кримінальним правопорушенням підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами. Сукупність цих доказів дають підстави вважати, що причетність ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, є вірогідною, що дає підстави для продовження йому строку тримання під вартою з метою запобігання ризикам, встановленим та доведеним стороною обвинувачення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30 серпня 1990 року, «Мюррей Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

При цьому колегія суддів бере до уваги, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_8 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів апеляційного суду.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про продовження існування ризиків переховуватися від органу досудового розслідування та суду; незаконного впливу на свідків та потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні; вчинення іншого кримінального правопорушення.

Такого висновку слідчий суддя дійшов з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, а також з огляду на характер та наслідки кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється.

Слідчий суддя дослідив доводи клопотання слідчого щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 та встановив, що необхідно провести ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій, без проведення яких закінчення досудового розслідування є неможливим.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в сукупності із вищезазначеними обставинами, слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного, його вік та стан здоров`я, майновий та сімейний стан, репутацію, спосіб життя, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність продовження на даній стадії досудового розслідування підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів може виявитися недостатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_8 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, станом на день розгляду клопотання слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою, оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися з часу застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти таким ризикам.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 , ніж тримання під вартою, колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що ухвала суду відповідає вище вказаним вимогам, а слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження підозрюваному ОСОБА_8 строку тримання під вартою, без визначення розміру застави, обґрунтувавши це тим, що у відповідності до положень п.п. 2 п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

На переконання колегії суддів, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, є пропорційним тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, співрозмірним із тяжкістю інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, у повній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 та запобігти встановленим в ході апеляційного розгляду ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України. Підстав вважати його завідомо непомірним для підозрюваного колегія суддів не вбачає.

Викладені в апеляційних скаргах захисників доводи про недоведеність наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення, є безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані та долучені до нього матеріали свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 зазначеного кримінального правопорушення.

Такий висновок слідчого судді ґрунтується на доданих слідчим до клопотання матеріалах. Останні містять дані, які вказують на причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

При цьому, слід зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої, затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, оцінки належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

З наведених підстав, доводи апеляційних скарг захисників про відсутність доказів, які б підтверджували причетність підозрюваного до інкримінованого діяння, а позиція сторони обвинувачення ґрунтується лише на припущеннях і протоколах допиту зацікавлених осіб, у тому числі які є працівниками поліції та загальних фразах, які не можуть бути належними доказами у розумінні ч. 1 ст. 84 КПК України, є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Твердження апелянтів про недоведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Так, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено продовження існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Посилання апелянтів на те, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, має місце реєстрації та постійного проживання, не спростовують висновки суду про те, що ОСОБА_8 може вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України, та не є достатньою підставою для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Також, всупереч тверджень захисників в апеляційних скаргах, слідчий суддя, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою врахував обставини, визначені ст. 178 КПК України, при цьому, належних та допустимих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про те, що стан здоров`я підозрюваного не допускає тримання його під вартою, слідчому судді надано не було, а тому колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про відсутність перешкод для утримування ОСОБА_8 під вартою, який є винятковим запобіжним заходом.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до сталого висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Всі інші обставини, на які посилалась сторона захисту під час апеляційного розгляду, згідно вимог КПК України мають встановлюватись під час судового розгляду справи по суті та їм буде надана відповідна правова оцінка з огляду на те, що слідчому судді на момент розгляду клопотання органу досудового розслідування не надається весь обсяг доказів у кримінальному провадженні та досудове розслідування триває.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді місцевого суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що згідно з вимогами ст. 203 КПК України, ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом. Тобто, законодавцем встановлено певний процесуальний запобіжник, що унеможливлює обмеження прав особи поза межами кримінального провадження.

Станом на час розгляду апеляційних скарг захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 ,строк дії оскаржуваної ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 27 січня 2025 року закінчився 02 березня 2025 року.

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 20.05.2019 року у справі № 532/308/15-к (провадження № 13-23зво19), скасування такої ухвали про обрання запобіжного заходу, яка вже виконана, в жодному разі не може призвести до відновлення прав особи.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування та застосування до підозрюваного іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів не знаходить.

Враховуючи те, що рішення слідчого судді суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, в порядку та межах, передбачених на даній стадії провадження, апеляційні скарги захисників з викладеними в них доводами задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 193, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 27 січня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4