ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 591/2166/24 Номер провадження 11-кп/814/1176/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора захисника обвинуваченоїОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №000275 за апеляційною скаргою прокурора Окружної прокуратури м. Суми ОСОБА_6 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 19 грудня 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та мешканка АДРЕСА_1 , громадянка України, з вищою освітою, заміжня, маюча двох неповнолітніх дітей, непрацююча, на підставі ст.89 КК України така, що не має судимості,

визнана винуватою та засуджена за ч.2 ст.307 КК України із застосуванням ст.69 цього Кодексу на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки без конфіскації майна, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст.76 цього Кодексу.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави витрати за проведення судових експертиз в сумі 24990 грн.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

У не встановлений день, час та у невстановленому місці ОСОБА_8 умисно, з метою збуту придбала та почала зберігати невстановлену кількість наркотичного засобу «канабісу».

30 листопада 2023 року близько 12 години ОСОБА_8 умисно біля будинку №21 по вул. Холодноярської Бригади у м. Суми, збула під час проведення негласної слідчої дії - контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки ОСОБА_9 за 500 грн особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс масою 4,048 г.

Продовжуючи незаконну діяльність, ОСОБА_8 у невстановлений час та у невстановленому місці умисно, повторно, з метою збуту придбала невстановлену кількість наркотичного засобу «канабісу».

03 січня 2024 року об 11 годині 11 хвилин обвинувачена умисно, повторно, біля будинку №21 по вул. Холодноярської Бригади у м. Суми, збула під час проведення негласної слідчої дії - контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки ОСОБА_9 за 500 грн особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс масою 5, 44 г.

Продовжуючи незаконну діяльність, ОСОБА_8 у невстановлені під час досудового розслідування час та місці, умисно, повторно, з метою збуту придбала невстановлену кількість наркотичного засобу «канабісу».

17 січня 2024 року об 11 годині 20 хвилин ОСОБА_8 умисно, повторно, біля будинку №21 по вул. Холодноярської Бригади у м. Суми, збула під час проведення негласної слідчої дії - контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки ОСОБА_10 за 500 грн особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс масою 5,22 г.

Продовжуючи незаконну діяльність, ОСОБА_8 у невстановлені в ході досудового розслідування час та місці, умисно, повторно, з метою збуту придбала невстановлену кількість наркотичного засобу «канабісу».

17 січня 2024 року в період часу з 12 год 15 хв до 16 год 36 хв під час обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкає ОСОБА_8 , виявлено та вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб «канабіс» загальною масою 832,135 г, що є великим розміром, який обвинувачена незаконно, повторно, придбала та зберігала з метою збуту.

Кримінальне провадження розглянуто в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_8 за ч.1 та ч.2 ст.307, ч.1 ст.70 КК України на 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

При цьому не погоджується з висновком суду про можливість застосування до ОСОБА_8 положень ст.69 КК України.

Зазначає про відсутність даних, які б підтверджували щире каяття обвинуваченої та активне сприяння розкриттю злочину.

Стверджує, що під час судового розгляду до матеріалів кримінального провадження долучено висновок про результати медичного освідування ОСОБА_8 , відповідно до якого вона перебувала у стані алкогольного сп`яніння, що на підставі ст.67 КК України є обставиною, яка обтяжує покарання.

Ставить під сумнів перебування в обвинуваченої на утриманні матері похилого віку.

Наголошує, що рішення суду про можливість застосування ст.75 КК України не містить мотивів застосування іспитового строку при призначенні ОСОБА_8 покарання, а також даних про можливість її виправлення без ізоляції від суспільства.

Стверджує про необхідність виключення з мотивувальної частини вироку вказівки про наявність кваліфікуючої ознаки - особливо небезпечний наркотичний засіб, оскільки канабіс виключений із відповідного переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів.

Внаслідок цього вважає за необхідне кваліфікувати дій обвинуваченої за першим епізодом злочинної діяльності (30 листопада 2023 року) за ч.1 ст.307 КК України, а по інших епізодах за ч.2 ст.307 КК України та призначити остаточне покарання за ч.1 ст.70 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який погодився з вироком суду в частині кваліфікації дій обвинуваченої за ч.2 ст.307 КК України та підтримав доводи апеляційної скарги про необхідність призначення покарання за вчинення цього злочину без застосування ст.69 та ст.75 КК України, міркування обвинуваченої та її захисника про законність і обґрунтованість вироку суду, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за наведених у вироку обставин в апеляційній скарзі не спростовуються.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне уточнити, що епізод збуту ОСОБА_10 мав місце 17 січня 2024 року об 11 годині 20 хвилин, а не 03 січня 2024 року об 11 годині 11 хвилин, як помилково вказав суд в мотивувальній частині вироку.

Доводи прокурора про необхідність виключення з мотивувальної частини вироку вказівки про наявність кваліфікуючої ознаки - особливо небезпечний наркотичний засіб та перекваліфікації у зв`язку з цим першого епізоду злочинної діяльності (30 листопада 2023 року) з ч.2 на ч.1 ст.307 КК України є непереконливими.

Як видно з мотивувальної частини вироку, за цим епізодом (30 листопада 2023 року) суд кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч.2 ст.307 КК України, оскільки предметом її дій був особливо небезпечний наркотичний засіб «канабіс».

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо державного регулювання обігу рослин роду коноплі (Cannabis) для використання у навчальних цілях, освітній, науковій та науково-технічній діяльності, виробництва наркотичних засобів, психотропних речовин та лікарських засобів з метою розширення доступу пацієнтів до необхідного лікування» від 21 грудня 2023 року рекомендовано Кабінету Міністрів України внести зміни до переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770.

На виконання зазначених вимог закону постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» від 24 травня 2024 року №653, яка набрала чинності 16 серпня 2024 року, внесено зміни до переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року №770, та у таблиці І у списку №1 виключено таку позицію: «Канабіс, смола канабісу, екстракти і настойки канабісу», а у таблиці ІІ у списку №1 назву викладено в такій редакції: «Список №1 Наркотичні засоби та рослини, обіг яких обмежено» та доповнено позицією: «Канабіс, смола канабісу, екстракти і настойки канабісу».

Проте, такі зміни підзаконного нормативно-правового акту, а саме переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року №770, посилання на який містять бланкетні диспозиції КК України, із врахуванням рішення Конституційного Суду України №6-рп/2000 від 19 квітня 2000 року, не змінюють словесно-документну форму кримінального закону і кримінально-правова норма залишається незмінною.

При цьому постанова Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» від 24 травня 2024 року № 653 є підзаконним нормативно-правовим актом, а не законом про внесення змін до цього Кодексу, та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення, а тому відповідно до вимог ч.6 ст.3 КК України цією постановою не вносились зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність.

З огляду на ці обставини, Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 24 лютого 2025 року у справі №552/4770/19 зробила правовий висновок, що зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 24 травня 2024 року №653 до Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року №770, не є змінами до закону України про кримінальну відповідальність і відповідно до ст.5 КК України та ст.58 Конституції України не мають зворотної дії у часі.

Кримінальне правопорушення ОСОБА_8 вчинила до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» від 24 травня 2024 року №653, а тому, з урахуванням наведеної правової позиції Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду відсутні визначені законом підстави для виключення з мотивувальної частини вироку вказівки про наявність кваліфікуючої ознаки - особливо небезпечний наркотичний засіб та перекваліфікації у зв`язку з цим першого епізоду злочинної діяльності (30 листопада 2023 року) з ч.2 на ч.1 ст.307 КК України.

Згідно з приписами ст.409 КПК України підставою для скасування вироку суду першої інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до ч.1 ст.420 цього Кодексу, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання та неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про винувату особу.

Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Суворо індивідуальний підхід при призначенні покарання з урахуванням характеру і ступеню суспільної небезпеки вчиненого злочину, особи винного і обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, забезпечує застосування оптимальної моделі кримінального покарання як щодо осіб, які раніше притягувались до кримінальної відповідальності, не стають на шлях виправлення, вчинили нові умисні злочини, так й щодо осіб, які вперше вчинили злочини.

Тобто залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі визначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.

Доводи прокурора про безпідставне застосування судом вимог ст.69 КК України при призначенні ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.307 цього Кодексу є слушними.

Призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин (ст.69 КК України) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Так, судом першої інстанції встановлено обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, наявність на утриманні обвинуваченої двох неповнолітніх дітей та матері похилого віку.

Посилаючись на щире каяття обвинуваченої, місцевий суд не взяв до уваги, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте визнання провини, осуд своєї поведінки, намагання виправити наслідки вчиненого.

Таких обставин колегія суддів не вбачає та погоджується з доводами прокурора, що саме по собі визнання ОСОБА_8 винуватості, у зв`язку з чим провадження розглянуте в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, не вказує, що її зізнання стало результатом тривалого роздуму й затятої внутрішньої боротьби та свідчить про рішучість стати на шлях виправлення, самоосуд свого вчинку.

Щире каяття є відвертою негативною оцінкою винуватою особою своєї злочинної поведінки, визнанням тих обставин, які їй ставляться в провину, має характеризувати її поведінку після вчинення злочину, але з позицій психологічної переорієнтації суб`єкта, який дійсно засуджує свій вчинок, визнає його антигромадський характер і готовий нести відповідальність.

Твердження ОСОБА_8 в засіданні апеляційного суду про невелику її провину, неповідомлення органу досудового розслідування про джерела придбання наркотичних засобів свідчить про відсутність у неї щирого жалю та осуду своїх протиправних дій, тобто про відсутність ознак щирого каяття.

Не знайшов факт щирого каяття обвинуваченої у вчиненні злочину свого відображення і в матеріалах кримінального провадження.

Також суд, посилаючись у своєму рішенні на активне сприяння ОСОБА_8 розкриттю злочину, не зазначив, у чому саме полягала її активність та ініціативність у сприянні правоохоронним органам.

Активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу органу досудового розслідування будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, наданні допомоги в їх затриманні, видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Тому, беззаперечно, воно має бути активним, тобто певним чином ініціативним.

Як встановлено в засіданні апеляційного суду і ніким не заперечується та обставина, що під час досудового розслідування обвинувачена не давала показань, скориставшись положеннями ст.63 Конституції України, жодних активних дій з метою допомоги у розкриттю злочину не вчиняла, про джерела походження нарктотичних засобів не повідомила.

Отже, визнання своєї вини та надання правдивих показань під час розгляду провадження місцевим судом ще не підтверджує наявності такої обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину.

Помилковими є і висновки суду про наявність на утриманні обвинуваченої матері похилого віку.

Адже, як видно з матеріалів провадження і підтверджено стороною захисту в засіданні апеляційного суду, обвинувачена хоча проживає разом з дітьми, зі своє матір`ю та бабусею, проте сім`я живе за рахунок доходів, які отримує матір, а сама обвинувачена не працює, законних джерел доходу не має.

Враховуючи наведені обставини, відсутні визначені законом підстави для застосування приписів ст.69 КК України при призначенні покарання.

Тому, з огляду на особу ОСОБА_8 , яка визнала вину, має двох неповнолітніх дітей, колегія суддів приходить до висновку про можливість призначення обвинуваченій за ч.2 ст.307 КК України мінімального покарання, передбаченого санкцією цього злочину, у виді позбавлення волі з конфіскацією половини належного їй майна, без застосування приписів ст.69 цього Кодексу.

Таке покарання відповідатиме вимогам статей 50, 65 КК України, буде пропорційним характеру вчинених дій, їх небезпечності, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових злочинів.

Переконливими є і доводи прокурора про безпідставне звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Згідно з ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Приписами п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Звільняючи ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, суд не врахував належним чином, як того вимагають положення ст.75 КК України, тяжкість вчиненого злочину, конкретні обставини справи, а лише послався на наявність обставин, які пом`якшують покарання, що не знайшло свого підтвердження.

Також місцевий суд залишив поза увагою, що питання звільнення від відбування покарання повинне вирішуватися з урахуванням можливості досягти мети покарання як такої, що включає не тільки кару, а і виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Натомість в аспекті дотримання приписів статей 50, 65 КК України місцевий суд не навів обґрунтування того, яким чином звільнення від відбування покарання з випробуванням за ст.75 КК України забезпечує досягнення мети загальної превенції злочинів, передбачених ст.307 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, з огляду на необхідність призначення обвинуваченій покарання, яке перевищує п`ять років позбавлення волі, колегія суддів не вбачає підстав для застосування приписів ст.75 КК України.

Що стосується доводів прокурора про необхідність визнання обставини, що обтяжує покарання - вчинення правопорушення особою у стані алкогольного сп`яніння, то колегія суддів уважає за необхідне зазначити про таке.

Відповідно до ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім як у випадках зміни судом правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання, зокрема, чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що орган досудового розслідування у формулюванні пред`явленого обвинувачення не інкримінував ОСОБА_8 вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Цієї обставини також не було відображено в обвинувальному акті як такої, що обтяжує покарання відповідно до п.6 ч.2 ст.291 КПК України.

На думку колегії суддів, визнання цієї обставини відповідно до пункту 13 ч.1 ст.67 КК України такою, що обтяжує покарання, не узгоджується з положеннями ст.337 КПК України.

Отже, вирок суду в частині призначення покарання підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченої внаслідок м`якості та неправильним звільненням її від відбування покарання з випробуванням з ухваленням в цій частині нового вироку, а апеляційна скарга прокурора, - частковому задоволенню.

Керуючись ст.404, ст.405, ст.407, ст.409 та ст.420 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Окружної прокуратури м. Суми ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 19 грудня 2024 року щодо ОСОБА_8 в частині призначення покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_8 за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років з конфіскацією частини майна, яке є її власністю.

Початок строку покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_8 .

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_8 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 17 січня 2024 року по 13 березня 2024 року з розрахунку день за день.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4