УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2025 р. м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника третьої особи стосовно майна якої вирішується питання - адвоката ОСОБА_3 , прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , розглянувши клопотання представника ПрАТ АТП 13058 - адвоката АБ «ВОЛОДИМИРА АВДЄЄНКА» ОСОБА_3 про скасування арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

«20» листопада 2024 року до Солом`янського районного суду м. Києва від представника ПрАТ АТП 13058 - адвоката АБ «ВОЛОДИМИРА АВДЄЄНКА» ОСОБА_3 надійшло клопотання про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 12.10.2020 №750/21952/20.

«25» листопада 2024 року клопотання та додані до нього документи були передані слідчому судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 (на підставі протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 21 листопада 2024 року).

Клопотання обґрунтовано наступним. Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_6 від 12.10.2020 у справі №760/21952/20, постановленою в рамках проведення досудового розслідування кримінального провадження № 0009247, задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №9 ОСОБА_7 про арешт майна у даному кримінальному провадженні та накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :79:286:0004 та житловий комплекс, розташований на ній за адресою: АДРЕСА_1 , у тому числі на будівлі, підсобні і складські приміщення, виробничі і промислові приміщення, які використовуються для процесу будівництва та /або знаходяться на вказаній земельній ділянці.

Зазначене вище клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №9 ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні №0009247 від 12.08.2017 було розглянуто слідчим суддею без повідомлення ПрАТ «АТП 13058», яке являється законним (на момент накладення арешту) користувачем земельної ділянки з кадастровим номером :79:286:0004 на підставі укладеного з Київською міською радою договору оренди земельної ділянки від 17.12.2003 (зареєстрований за №79-6-00170) та замовником будівництва житлового комплексу «Голосіївська Долина» за адресою: м. Київ, вул.Кайсарова,7/9.

Обставини щодо неповідомлення ПрАТ «АТП 13058» про розгляд вказаного клопотання підтверджуються відсутністю відповідних відомостей в ухвалі суду від 12.10.2020 у справі №760/21952/20 про участь даної юридичної особи у розгляді цієї справи.

Станом на момент подачі вказаного клопотання право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :79:286:0004 припинено на підставі постанови Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2023 №910/10860/21, а ПрАТ «АТП 13058» є фактичним користувачем земельної ділянки відповідно до ст.120 Земельного кодексу України.

Частиною 1 ст.174 КПК України регламентовано, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна, відповідно до ч.2 ст.174 КПК України, також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Вважаємо, що арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :79:286:0004 та житловий комплекс, розташований на ній за адресою: м.Київ, вул.Кайсарова,7/9, у тому числі на будівлі, підсобні і складські приміщення, виробничі і промислові приміщення, які використовуються для процесу будівництва та /або знаходяться на вказаній земельній ділянці, накладено необґрунтовано, за відсутності умов та підстав застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, передбачених кримінально - процесуальним законодавством, та без врахування усталеної практики Європейського суду з прав людини, рішеннями якої неодноразово наголошувалось на непорушності права власності, дії принципу верховенства права та забезпечення справедливого балансу між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи під час втручання державного органу в мирне володіння майном, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Пунктом 7 ч. 2 ст.131 КПК України встановлено, що арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження встановлені ст.132 КПК України.

Так, відповідно до ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Правові підстави для накладення арешту на майно визначені ст.170 КПК України.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

При цьому, у відповідності до ч.2, ч.3 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, зокрема, за наявності достатніх підстав вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Так, відповідно до вимог ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

При цьому, абз. 1 ч.1 ст.173 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Із системного аналізу вказаних вище правових норм випливає, що для звернення з клопотанням про накладення арешту на майно фізичної чи юридичної особи, яка не має процесуального статусу підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, слідчий, прокурор повинні переконатися в одночасному існуванні таких підстав: 1.Існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження. 2. Достатніх, мотивованих та підтверджених доказами підстав вважати, що майно у вигляді речей, документів, грошей тощо відповідає критеріям ст.98 КПК України .3.Наявності ризиків приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження такого майна, що передбачені абз.2 ч.1 ст.179 КПК України.

При накладенні 12.10.2020 арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :79:286:0004 та житловий комплекс, розташований на ній за адресою: АДРЕСА_1 , у тому числі на будівлі, підсобні і складські приміщення, виробничі і промислові приміщення, які використовуються для процесу будівництва та /або знаходяться на вказаній земельній ділянці, слідчий суддя виходив з того, що постановою старшого слідчого СВ Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_8 від 29.09.2020 вказану земельну ділянку та житловий комплекс визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0009247 від 12.08.2017.

Разом з тим, посилаючись у клопотанні, що майно є речовим доказом у кримінальному провадженні, слідчий та прокурор повинні були зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку.

Поряд з тим, жодних доказів того, що земельна ділянка з кадастровим номером :79:286:0004 та житловий комплекс, розташований на ній за адресою: АДРЕСА_1 , у тому числі будівлі, підсобні і складські приміщення, виробничі і промислові приміщення, які використовуються для процесу будівництва та/або знаходяться на вказаній земельній ділянці, є предметом та доказом кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, в матеріалах справи не міститься. Не були наведені такі докази і в клопотанні прокурора, що свідчить про безпідставність вказаних тверджень органу досудового розслідування.

Водночас клопотання прокурора в контексті мотивації необхідності накладення арешту на дану земельну ділянку та житловий комплекс є безпідставним, оскільки за своїм змістом містить лише формальне посилання на норми закону без підтвердження такої необхідності відповідними доказами.

Відповідна постанова старшого слідчого СВ Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_8 від 29.09.2020 про визнання земельної ділянки з кадастровим номером :79:286:0004 та житлового комплексу, розташованого на ній за адресою: АДРЕСА_1 , речовими доказами, є формальною, оскільки не мітить будь-якого обґрунтування, якому чи яким із критеріїв, визначених ч.1 ст.98 КПК України, відповідає дане майно.

Жодних об`єктивних даних, які б підтверджували, що вказані вище земельна ділянка та майно були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, клопотання прокурора не містить.

В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження (в даному випадку - арешт майна), має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Однак прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Так, хоча в клопотанні прокурор вказує на необхідність накласти арешт на майно, як на речові докази у кримінальному провадженні, але при цьому не обґрунтовує причетність ПрАТ «АТП 13058», як законного користувача нерухомого майна (земельної ділянки), на яке він просить накласти арешт, до вказаного кримінального правопорушення та в цілому до даного кримінального провадження. При цьому прокурор мав ретельно перевірити, чи зібрали органи досудового розслідування вагомі докази, які дають право на втручання у права ПрАТ «АТП 13058» мирно володіти майном, а саме арештовувати майно, що перебуває на законних підставах у власності та в користуванні останнього (на правах оренди) з метою забезпечення кримінального провадження.

Зазначені вище доводи щодо відсутності в органу досудового розслідування достатніх доказів, які б підтверджували існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, підтверджується також тим, що у вказаному кримінальному провадженні до цього часу жодній особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення не повідомлено, хоча з початку досудового розслідування минуло більше 7 (семи) років.

Особливу увагу необхідно звернути на ту обставину, що в ухвалі суду від 12.10.2020 про накладення арешту на майно не міститься жодного посилання на правову підставу для застосування такого арешту, вичерпний перелік яких наведений в ч.2 ст.170 КПК України.

Так, відповідно до даної правової норми, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4)відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Однак в мотивувальній ухвалі суду зазначено, що «…прокурором наведено наявність достатніх підстав, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна, а саме, що вищезазначене майно є речовим доказом у кримінальному провадженні №0009247 від 12.08.2017 та може бути використане, як доказ факту та обставин, що встановлюються у кримінальному провадженні».

Проте, вказане формулювання не дає можливості встановити правову підставу застосування такого арешту, а саме чи був він накладений з метою забезпечення збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна чи відшкодування шкоди.

Крім того, клопотання прокурора не містить доводів та відповідних доказів на їх обґрунтування наявності ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст.170 КПК України, можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження даного майна.

Відсутність відповідних доказів наявності таких ризиків, в силу положень абз.1 ч.1 ст.173 КПК України, є безумовною підставою для відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Необґрунтованість арешту, накладеного ухвалою слідчого судді від 12.10.2020 у справі №760/21952/20, підтверджується також наступним.

Так, відповідно до вказаної ухвали, арешт накладено на житловий комплекс, розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :79:286:0004, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, у тому числі на будівлі, підсобні і складські приміщення, виробничі і промислові приміщення, які використовуються для процесу будівництва та/або знаходяться на вказаній земельній ділянці.

Визначення поняття «житловий комплекс» було наведено в Законі України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».

Так, відповідно до даного визначення, під житловим комплексом розуміється єдиний комплекс нерухомого майна, що утворений земельною ділянкою в установлених межах, розміщеним на ній жилим багатоквартирним будинком або його частиною разом із спорудами та інженерними мережами, які утворюють цілісний майновий комплекс.

Поряд з цим, на земельній ділянці з кадастровим номером :79:286:0004, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на момент накладення арешту лише проводились будівельні роботи щодо спорудження житлового комплексу, житлові будинки якого не були введені в експлуатацію.

Одночасно необхідно зауважити, що об`єктом незавершеного будівництва є об`єкт будівництва, на який видано дозвіл на будівництво, понесені витрати на його спорудження та не прийнятий в експлуатацію відповідно до законодавства.

Частиною 3 ст.331 ЦК України передбачено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна) (абзац перший). У разі необхідності особа може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону.

Таким чином, об`єкт незавершеного будівництва за визначенням ч. 3 ст. 331 ЦК України за своєю правовою природою є сукупністю будівельних матеріалів, які є майном, що належить замовнику будівництва (особі, яка на законних підставах здійснює відповідне будівництво).

З урахуванням наведеного, майно, що знаходилось на земельній ділянці з кадастровим номером :79:286:0004 за адресою: АДРЕСА_1 на момент накладення арешту, мало правовий статус об`єкту незавершеного будівництва.

На сьогоднішній день, секції № 1, 2, 3 будинку № 1, 1 пусковий комплекс, 1 черга будівництва по вул. Кайсарова 7/9 у м. Києві введені в експлуатацію. Проте, через накладений арешт інвестори позбавлені можливості зареєструвати право власності на квартири, майнові права на які вони придбали.

Отже, за наявності відповідних підстав, прокурор мав би звернутися до суду з клопотанням про арешт саме об`єкту незавершеного будівництва, а не житлового комплексу.

При цьому, при постановленні відповідної ухвали, суд не міг накласти арешт на житловий комплекс, якого ще фізично не існує.

Право власності на об`єкт незавершеного будівництва, будівельні роботи щодо зведення якого ведуться на вказаній вище ділянці, не зареєстровано.

Разом з тим, необхідно зауважити, що ухвалою суду від 12.10.2020 накладено арешт і на будівлі, підсобні, підвальні і складські приміщення, виробничі і промислові приміщення, які використовуються для процесу будівництва та/або знаходяться на вказаній земельній ділянці.

Частиною 2 ст.171 КПК України передбачено, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Проте, у поданому прокурором до суду клопотанні про арешт майна не зазначено жодної інформації про осіб, яким належать на праві власності чи користування будівлі, підсобні, підвальні і складські приміщення, виробничі і промислові приміщення, які використовуються для процесу будівництва та/або знаходяться на вказаній земельній ділянці, як не зазначено і відомостей про документи, які підтверджують право власності або право користування даним майном вказаними особами.

Фактично, прокурор звернувся з клопотанням про арешт майна без зазначення жодних його ідентифікаційних ознак, а також відомостей щодо володільців вказаного майна.

При цьому в матеріалах клопотання прокурора про накладення арешту на майно відсутня постанова слідчого чи прокурора про визнання речовими доказами будівель, підсобних, підвальних і складських приміщень, виробних і промислових приміщення, які використовуються для процесу будівництва та/або знаходяться на земельній ділянці з кадастровим номером :79:286:0004 за адресою: АДРЕСА_1.

Відтак, в даному випадку не може ставитися питання про накладення на них арешту з метою забезпечення збереження речових доказів, виходячи з того, що при цьому нівелюється мета накладення арешту, передбачена п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Крім того, ні прокурор в клопотанні, ні слідчий суддя в ухвалі, постановленій за результатами розгляду даного клопотання, в порушення вимог ст. ст. 171, 173 КПК України, не оцінили розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для власника майна та третіх осіб.

Додатково хочемо звернути увагу на наступне.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12.10.2020 у справі №760/21952/20 накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :79:286:0004, яка, як зазначено в даній ухвалі, на праві приватної власності належить Київській міській раді.

Поряд з цим, вказана земельна ділянка перебуває у комунальній власності.

Її власником являється територіальна громада міста Києва в особі Київської міської ради, що підтверджується відповідними відомостями з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку.

Відтак, в ухвалі суду містяться недостовірні відомості щодо форми власності на земельну ділянку з кадастровим номером:79:286:0004.

Таким чином, з урахуванням вказаних вище доводів, арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :79:286:0004, що перебуває у користуванні ПАТ «АТП 13058», та на житловий комплекс, розташований на ній за адресою: м. Київ, Голосіївський район, вул. Холодноярська (Кайсарова), буд.7/9, у тому числі на будівлі, підсобні і складські приміщення, виробничі і промислові приміщення, які використовуються для процесу будівництва та/або знаходяться на вказаній земельній ділянці, було накладено необґрунтовано.

За змістом положень ст. 2 КПК України, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічні норми закріплені в ст.319 ЦК України.

Водночас, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст.27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Частиною 1 ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод регламентовано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Європейським судом з прав людини у справі «Броньовський проти Польщі» від 22 червня 2004 року сформульована правова позиція, що ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини спрямована не тільки на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, але також зобов`язує державу вживати необхідних заходів, спрямованих на захист права власності

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амур проти Франції» від 25 червня 1996 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Малама проти Греції» від 01 березня 2001 року, «Україна-Тюмень проти України» від 22 листопада 2007 року, «Спорронг та Льонрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Як у справі "Бакланов проти Росії" від 9 червня 2005 року, так і в справі "Фрізен проти Росії" від 24 березня 2005 року ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним, а у справі "Ізмайлов проти Росії" від 16 жовтня 2008 року ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має не становити "особистий і надмірний тягар для особи".

Таким чином, оскільки у даному випадку втручання у право ПрАТ «АТП 13058» на мирне володіння своїм майном порушує справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, тобто становить особистий і надмірний тягар для особи, вважає, що на даний час захист прав ПрАТ «АТП 13058» можливий лише шляхом задоволення вказаного клопотання, бо тільки в такий спосіб є можливим усунути усі наслідки дії (накладення арешту на майно) та відновити стан, який найімовірніше існував би, якби не було вчинено цю дію. На підставі вищевикладеного, просив скасувати накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_6 від 12.10.2020 у справі №760/21952/20 арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :79:286:0004 та житловий комплекс, розташований на ній за адресою: м. Київ, Голосіївський район, вул. Холодноярська (Кайсарова), буд.7/9, у тому числі на будівлі, підсобні і складські приміщення, виробничі і промислові приміщення, які використовуються для процесу будівництва та /або знаходяться на вказаній земельній ділянці.

В судові засідання призначені на 24.12.2024 року, 23.01.2025 року, 06.02.2025 року, 20.02.2025 року, 13.03.2025 року представник третьої особи стосовно майна якої вирішується питання ПрАТ АТП 13058 - адвокат ОСОБА_3 , з`явився, клопотання підтримав, просив його задовольнити з підстав, які в ньому викладені Зазначив, що на цей час порушуються права інвесторів, які не мають змоги належним чином оформити право власності на збудоване майно. 18 березня 2025 року надав суду заяву про подальший розгляд клопотання за його відсутності.

Прокурор ОСОБА_4 в судове засідання призначене на 23.01.2025 року з`явився позицію щодо клопотання не висловлював.

Прокурор ОСОБА_5 в судове засідання призначене на 20.02.2025 року з`явилась, позицію щодо клопотання не висловлювала.

В інші судові засідання прокурор не з`явився, про дату, час та місце проведення судових засідань повідомлявся належним чином.

В судовому засідання 20.02.2025 року за клопотанням представника третьої особи стосовно майна якої вирішується питання - адвоката ОСОБА_3 допитані свідки.

Свідок ОСОБА_9 повідомив, що він є інвестором житлового комплексу, 3 секція, частина яка вже збудована. У 2019 році договір інвестування було укладено на його мати, а в 2021 році переоформлено на нього. На скільки йому відомо в планах було введення секції в експлуатацію, однак, це не можливо через наявність арешту. Перед укладання інвестиційного договору він ознайомлювався зі всіма дозвільними документами, ніяких арештів не було, потім почались проблеми у компанії Укрбуд, житло добудовувала інша компанія, сертифікат технічної готовності був ще до повномасштабного вторгнення, але до цього часу він не може оформити право власності на квартиру, оскільки є арешт, при цьому, вартість квартири оплачена ним у повному обсязі.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні вказав, що у 2021 році він вклався у будівництво і уклав відповідний договір, перевіряв документи, все було в порядку, підписав договір, сплатив 50%, потім сплачував решту, перед війною сплатив вже все повністю, потім дізнався що у них почались проблеми, а саме, що наявність арешту заважає йому оформити право власності на квартиру.

Свідок ОСОБА_11 повідомила, що вона є інвестором ЖК Голосіївська долина, територія де вона будується є територією АТП 13058, свідоцтво про участь у фінансуванні будівництва підтверджує що вона виплатила повністю всю суму, має право отримати квартиру після введення в експлуатацію, однак, наявність арешту впливає на її права. Також, зазначила, що будинок територіально знаходиться в Голосіївському районі м. Києва.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні зазначив, що є інвестором будівництва з 2016 року, при підписанні договорів перевіряв документи, скрізь було написано, що договір укладає з державним підприємством, тож питань щодо законності будівництва у нього не виникало. На цей час наявність арешту перешкоджає йому в оформленні права власності на квартиру за яку сплатив всю суму ще у 2017 році.

Вислухавши учасників, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали у їх сукупності, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_6 від 12 жовтня 2020 року (справа №760/7074/20), клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №9 ОСОБА_7 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0009247 від 12.08.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, задоволено; накладено арешт на земельну ділянку за кадастровим номером :79:286:0004 яка на праві приватної власності належить Київській міській раді () та житловий комплекс розташований на ній за адресою: м. Київ, вул. Кайсарова, 7/9, в тому числі на будівлі, підсобні, підвальні і складські приміщеннях, виробничі і промислові приміщення, які використовуються для процесу будівництва та/або знаходяться на вказаній земельній ділянці (а.с. 12 - 15).

Також, в ухвалі зазначено, що досудовим розслідуванням встановлено, що на території Голосіївського району м. Києва, за адресою: вул. Кайсарова,7/9, здійснюється будівництво житлового комплексу (далі - «ЖК») « Паркова Долина ». Проект будівництва передбачає зведення багатоповерхового жилого комплексу, який складається з кількох багатоквартирних будинків. Відповідно до дозволу на виконня будівельних робіт № ІУ84 від 03.11.2016 року, замовником вказаного будівництва є ПАТ «АТП 13058» (код за ), генеральним підрядником ТОВ «СПЕЦБУД-ПЛЮС» (код за ), проектантом - ТОВ «Архімодуль» (код за ), а інвестором ТОВ «УКРБУД ДЕВЕЛОПМЕНТ» (код за ).

Як вбачається зі змісту зазначеної ухвали розгляд клопотання про арешт майна здійснено за відсутності власника або володільця майна.

Відповідно до Договору оренди земельної ділянки від 01.09.2003 року, укладеного між Київською міською радою (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АТП 13058» (Орендар), Орендодавець на підставі рішення Київради від 19.12.2002 року за №172/332 передає, а Орендар приймає у довгострокову оренду на 25 років земельну ділянку, місце розташування якої вул. Кайсарова, 7/9 у Голосіївському районі м. Києва розміром 7,7001 га для експлуатації та обслуговування адміністративних будівель і виробничих споруд майнового комплексу у межах, які перенесені в натуру (на місцевість) і зазначені на плані, що є невід`ємною часткою договору (а.с. 18 - 24).

Згідно до Містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки №98/14/12/009-14 від 01.07.2014 року, назва об`єкта будівництва - житловий комплекс, інформація про замовника - АТ «АТП 13058», намір забудови - реконструкція майнового комплексу АТП, будівництво житлового комплексу, адреса будівництва - АДРЕСА_1, згідно матеріалів Генерального плану 2025р. за функціональним призначенням територія передбачена для переведення в зону багатоповерхової житлової забудови; з приводу функціонального призначення земельної ділянки зазначено: привести функціональне призначення земельної ділянки у відповідності до містобудівної ініціативи на виконання пункту 2 статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (а.с. 25 - 29).

Слідчим суддею також досліджено: Дозвіл на виконання будівельних робіт від 03 листопада 2016 року №ІУ 02, наданий замовнику ПАТ «АТП 13058», генеральному підряднику ТОВ «СПЕЦБУД - ПЛЮС» на будівництво житлового комплексу по вул. Кайсарова 7/9 у Голосіївському районі м. Києва, вид будівництва - нове будівництво (а.с. 30 - 31); Договір на будівництво житлового комплексу за адресою: АДРЕСА_1 від 16 липня 2020 ркоу, укладений між ПАТ «АТП 13058» та ТОВ «СТРОЙ СІТІ КЕПІТАЛ» (а.с. 32 - 48), роздруківку дозвільного документу - дозволу на виконання будівельних робіт ІУ2 (а.с. 49 - 54), Договір про участь у Фонді фінансування будівництва №50-2204/2021-1 від 22.04.2021 року (а.с. 129 -131), Свідоцтво №С50-2204/2021-1 від 22 квітня 2021 року про участь у фонді фінансування будівництва виду А «ЖК ГОЛОСІЇВСЬКА ДОЛИНА» (І пусковий комплекс - будинок №1) (а.с. 137), Договір про участь у Фонді фінансування будівництва №50-1801/2017-2 від 18 січня 2017 ркоу (а.с. 138 - 140), Свідоцтво №С50-1801/2017-2 від 15 серпня 2018 року про участь у фонді фінансування будівництва виду А «ЖК ГОЛОСІЇВСЬКА ДОЛИНА» (І пусковий комплекс - будинок №1) (а.с. 145), Свідоцтво №С87-2910/2021-3 від 23 лютого 2022 року про участь у фонді фінансування будівництва виду А «ЖК ГОЛОСІЇВСЬКА ДОЛИНА» (ІІІ пусковий комплекс - будинок №3) (а.с. 148), Договір про участь у Фонді фінансування будівництва №87-2910/2021-3 від 29 жовтня 2021 року (а.с. 152, 157 - 158), Договір про участь у Фонді фінансування будівництва №50-2912/2016-2 від 29 грудня 2016 року (а.с. 159).

Сертифікатом №ІУ82 Державна архітектурно - будівельна інспекція України засвідчила відповідність закінченого будівництвом об`єкта проектній документації та підтверджує його готовність до експлуатацї, найменування об`єкта згідно з проектом: нове будівництво житлового комплексу по вул. Кайсарова, 7/9 (1 черга); 1-й пусковий комплекс, будинок №1 секції 1, 2, 3, офісна будівля з вбудованими ТП-РП, місце розташування: 03022, м. Київ, вул. Кайсарова, 7/9; сертифікат виданий на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації від 28 липня 2021 року (а.с. 55 - 56).

Згідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №192087641 від 09.12.2019 року, земельна ділянка кадастровий номер :79:286:0004, орендодавець - Київська міська рада, орендар - ААТ АТП 13058 (а.с. 57 - 78).

Як вбачається з листа Департаменту земельних ресурсів (Вих. №05716-7963 від 20.06.2023 року), до державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис від 15.06.2023 року про припинення ПАТ «АТП 13058» права оренди земельною ділянкою кадастровий номер :79:286:0004 (а.с. 79 - 80).

Згідно до Постанови Північного апеляційного господарського суду від 09 лютого 2023 року (справа №910/10860/21), апеляційну скаргу Першого заступника керівника Київської міської прокуратури задоволено; Рішення Господарського суду міста Києва від 16.08.2021 у справі №910/10860/21 скасовано; прийнято нове рішення, яким позов задоволено; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18.02.2016, індексний розмір 28320142 та від 01.03.2016 , індексний номер 28522642 та здійснену на їх підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права оренди за Публічним акціонерним товариством «АТП 13058» () земельної ділянки площею 7, 7001 га (кадастровий номер :79:286:0004) по вул.. Кайсарова 7/9 у Голосівському районі м. Києва; розірвано договір оренди земельної ділянки площею 7,7001 га, яка розташована по вул. Кайсарова 7/9 у Голосівському районі м. Києва (кадастровий номер :79:286:0004), укладений між Київською міською радою та Публічним акціонерним товариством «АТП 13058», який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_14 та зареєстрований в реєстрі за № 849 від 01.09.2003 (а.с. 81 - 87)

Від Солом`янської оружної прокуратури м. Києва на адресу слідчого судді надходив лист (Вих. №39-3253-25 від 06.02.2025 року), відповідно до якого на виконання запиту прокуратури матеріали кримінального провадження №0009247 від 12.08.2017 року з Солом`янського УП ГУНП і м. Києві не надійшли, надійшов лист про встановлення матеріалів вказаного кримінального провадження, окружною прокуратурою вживаються заходи щодо витребування вказаного кримінального провадження (а.с. 177 - 178).

Інші докази надані слідчому чудді не були.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Порядок скасування арешту майна визначений ст. 174 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно до п. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності з клопотанням про скасування арешту до суду, який його наклав.

Аналогічна позиція щодо застосування положень статті 174 КПК України наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі №569/4374/16-ц та постанові Верховного Суду від 07.03.2018 року у справі №362/392/16-ц.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь - яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є саме запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Між тим, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.

У мотивувальній частині ухвали слідчого судді Солом`нського районного суду м. Києва від від 12.10.2020 у справі №760/21952/20вказано, що арешт на майно накладено з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

При цьому, слідчий суддя зважає на те, що арешт було накладено як на земельну ділянку, так і на житловий комплекс, тобто на майно, яке станом на момент накладення арешту ще перебувало в процесі будівництва і на цей час ще не зареєстровано.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Речовими доказами згідно ч. 1 ст.98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, речовими доказами не можуть бути не створені речі, а арешт не може бути накладний з метою збереження речових доказів у майбутньому.

Згідно ч. 1 ст. 318 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно до положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Будь - яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року).

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

На підставі ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Слідчий суддя також враховує, що будь - яке втручання у право власності має відповідати "трискладовому тесту" сформульованому у практиці Європейського суду з прав людини, а саме: бути передбачене законом, переслідувати легітимну мету та бути пропорційним.

Однак, матеріали справи не містять у собі підстав для подальшого вжиття відповідних заходів забезпечення кримінального провадження, яке обмежує право власності ПрАТ АТП 13058 та фізичних осіб - інвесторів будівництва на належне оформлення та використання нерухомого майна на яке вони мають право та при укладанні договорів про участь у фонді фінансування будівництва мали легітимне очікування забезпечення державою можливості реалізації в подальшому їх прав на збудоване нерухоме майно.

Крім того, слідчий суддя зважає на те, що кримінальне провадження в межах якого накладено арешт на майно №0009247, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.08.2017 року (а.с. 193). При цьому, відомостей про те, що у кримінальному провадженні будь - якій особі повідомлено про підозру матеріали справи не мають.

Інвестори будівництва є добросовісними набувачами майна, на цей час накладеним арештом порушуються їх права та права ПрАТ АТП 13058.

З врахуванням наведеного, слідчий суддя дійшов висновку, що подальше втручання у права фізичних та юридичних осіб та збереження накладеного арешту на майно не може вважатись пропорційним в розумінні практики Європейського суду з прав людини. За таких обставин, клопотання адвоката представника ПрАТ АТП 13058 - адвоката АБ «ВОЛОДИМИРА АВДЄЄНКА» ОСОБА_3 про скасування арешту майна, є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 8 - 9, 94, 98, 131 - 132, 170, 173 - 174 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

клопотання представника ПрАТ АТП 13058 - адвоката АБ «ВОЛОДИМИРА АВДЄЄНКА» ОСОБА_3 про скасування арешту майна, - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_6 від 12.10.2020 у справі №760/21952/20, а саме: на земельну ділянку з кадастровим номером :79:286:0004 та житловий комплекс, розташований на ній за адресою: АДРЕСА_1 , у тому числі на будівлі, підсобні і складські приміщення, виробничі і промислові приміщення, які використовуються для процесу будівництва та /або знаходяться на вказаній земельній ділянці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1