КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №761/6200/25 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/2190/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 лютого 2025 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, українки, уродженки м. Херсон, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, в рамках кримінального провадження № 0000383 від 21.03.2022,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваної ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 лютого 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого 2 відділу 3 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_9 , погоджене прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано до підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів без визначення розміру застави.

Строк тримання під вартою рахувати з моменту фактичного затримання, а саме з 17 год. 21 хв. 12.02.2025, тобто по 12 квітня 2025 року включно.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, застосувати до ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні.

Апелянт вказує на те, що підозрювана ОСОБА_7 - раніше не судима, ніколи не притягувалася до адміністративної відповідальності, має постійне місце проживання, одружена, має малолітню дитину, офіційно працевлаштована, утримує хвору матір похилого віку, не переховується від органів досудового розслідування або суду, не може вчинити інше кримінальне правопорушення, не має ні якого впливу на свідків або перешкоджати якимось чином кримінальному провадженню.

Також апелянт зазначає, що ОСОБА_7 ніколи не співпрацювала з окупованою владою, залишилася до кінця українським педагогом.

Заслухавши доповідь судді щодо змісту оскарженої ухвали слідчого судді, доводи захисника та підозрюваної щодо обставин викладених в апеляційній скарзі, яку вони підтримали в судовому засіданні апеляційного суду за наведених у ній обставинах і просили про її задоволення, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, що Головним слідчим управлінням Служби безпеки України за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000383 від 21.03.2022 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що під час окупації Херсонщини, у серпні 2022 року громадяни України ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 влаштувались на посади відповідно керівника, заступника керівника та вихователя до утвореного окупаційною владою «государственного бюджетного образовательного учреждения среднего профессионального образования «Херсонское профессиональное училище №2» (далі - ГБОУ СПО «ХПУ №2»). Зазначена установа розпочала роботу у серпні 2022 року на базі українського закладу - державного навчального закладу «Вище професійне училище № 2 м. Херсона», ; місцезнаходження: 73034, Україна, Херсонська область, місто Херсон, Миколаївське шосе, будинок, 52 (далі - ДНЗ «ВПУ № 2 м. Херсона»), який в умовах окупації не припиняв своєї діяльності та з 01.09.2022 запровадив дистанційну форму організації освітнього процесу ОСОБА_7 раніше працювала у ДНЗ «ВПУ № 2 м. Херсона» на посаді соціального педагога та була звільнена із цього закладу 25.08.2022.

Видаючи себе за викладача зазначеного українського училища, ОСОБА_7 26.09.2022 отримала контроль над шістьма дітьми віком від 15 до 17 років, а саме:

1) ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (дитина-сирота);

2) ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (дитина-сирота);

3) ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (дитина-сирота);

4) ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (дитина, позбавлена батьківського піклування);

5) ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (дитина, позбавлена батьківського піклування);

6) ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (дитина, яка опинилась у складних життєвих обставинах).

Зазначених дітей їй було передано виконувачем обов`язків директора комунального закладу Херсонської обласної ради «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ОСОБА_18 (; місцезнаходження: село Степанівка, Херсонський район Херсонська область, вулиця Запорізька, будинок 4.

Після цього ОСОБА_7 організувала зарахування зазначених шістьох неповнолітніх на навчання до ГБОУ СПО «ХПУ №2».

У цей час владою РФ із залученням органів влади, утворених на окупованих територіях, організовано заходи щодо примусового переміщення українських дітей на лівобережну частину Херсонської області, а надалі - до окупованої Автономної Республіки Крим (далі - АРК).

З метою надання вигляду законності зазначеного переміщення, а також введення в оману переміщуваних дітей, їх батьків та інших законних опікунів, окупаційною владою передчасно, та значно раніше, ніж на більшій частині лівобережжя, організовано канікули в учбових закладах чотирьох територіальних одиниць правобережної частини області та двох наближених до неї - лівобережної.

З метою реалізації цього рішення так званим виконуючим обов`язки міністра освіти і науки Херсонської області ОСОБА_19 видано наказ від 05.10.2022 №335, яким у державних бюджетних освітніх закладах середньої загальної і середньої спеціальної освіти міста Херсона, Білозерському, Бериславському, Каховському, Снігурівському муніципальних округах, а також в Новокаховському міському окрузі встановлено канікули з 06 по 21 жовтня 2022 року, включно. Цим же наказом керівників учбових закладів зазначених територіальних одиниць зобов`язано організувати заходи із оздоровлення дітей.

У цей час ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 вступили у змову з невстановленими особами з числа представників окупаційної влади та іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами, які у тому числі входять до політичного та військового керівництва РФ, щодо примусового переміщення дітей на територію АРК, та діяли як співвиконавці.

З цією метою вони наказали 06.10.2022 переліченим вище шістьом дітям зібрати особисті речі та повідомили їм про короткострокове, на час канікул, відправлення їх нібито для оздоровлення у дитячі табори в на території АРК. При цьому ОСОБА_16 , який висловився проти виїзду, ОСОБА_10 пригрозила незаконним позбавленням волі у випадку непідкорення її розпорядженню.

Зранку 07.10.2022 ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 власними автомобілями відвезли усіх шістьох неповнолітніх до річки Дніпро у місті Херсоні. Після цього у супроводі ОСОБА_11 дітей, разом із сотнями інших неповнолітніх, на плавальних засобах, наданих окупаційною владою, переправлено на лівий берег Херсонської області до річкового порту в м. Олешки Херсонської області. Звідти їх на автобусах доправлено в АРК, де розміщено у таборі «Дружба», що розташований за адресою: АР Крим, м. Євпаторія, вул. Маяковського, буд. 10.

Водночас підстав з міркувань безпеки або ж для надання медичної допомоги для примусового переміщення з міста Херсона зазначених дітей на той час не було. Таке переміщення організовано без згоди законних представників цих дітей (Центральна та Корабельна районні у м. Херсоні ради, Генічеська міська військова адміністрація Херсонської області, Каланчацька селищна рада Херсонської області, директор ДНЗ «ВПУ № 2 м. Херсона»).

Надалі указані діти упродовж приблизно шести місяців переміщались окупованою територією, навчались за освітніми програмами РФ, готувались до військової служби у збройних силах держави-окупанта, а також були примушені до зміни громадянства.

Лише за участі міжнародних, волонтерських організацій одну дитину повернуто в Україну ( ОСОБА_17 ), ще одна виїхала у Німеччину ( ОСОБА_16 ). Доля решти чотирьох дітей ( ОСОБА_15 , ОСОБА_20 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ) досі не відома.

Вчинивши зазначені дії, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та іншими невстановленими особами з числа представників окупаційної влади, які у тому числі входять до політичного та військового керівництва РФ, особами вчинили порушення законів та звичаїв війни, що полягає у примусовому (без згоди законних представників), з використанням обману переміщенні неповнолітніх дітей окупованою територією, у порушенні вимог ст. 49 Конвенції (IV) про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, ст. 78, п. а ч. 4 ст. 85 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол І) від 08.06.1977 щодо заборони примусового переміщення частини населення окупованої території у межах цієї території, тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

12.02.2025 о 21 год. 54 хв. ОСОБА_7 у встановленому КПК України порядку вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України.

13.02.2025 старший слідчий 2 відділу 3 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_9 , за погодженням прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

13.02.2025 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва задоволено вказане клопотання слідчого та застосовано до підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто по 12 квітня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст. 177, 178, 183, КПК України.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням вищезазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Так, з ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого підстави для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись при розгляді клопотання. При цьому була, вислухана думка підозрюваної, її захисника та прокурора, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання застосування запобіжного заходу.

Під час судового розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав для застосування запобіжного заходу, передбачених статтею 177 КПК України.

Відповідно до ст. 178 КПК України, судом також враховано вагомість наявних доказів про причетність підозрюваної до вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваній у разі визнання її винуватою, а також дані про особу ОСОБА_7 в їх сукупності.

Слідчий суддя в ухвалі зазначив, що підозра у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого кримінального правопорушення є обґрунтованою та підтверджується вагомими доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження.

На об`єктивне переконання і колегії суддів апеляційного суду, сукупність всіх фактичних обставин та даних, зазначених в ухвалі слідчого судді, дає достатні підстави вважати обґрунтованою підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, що є підставою для застосування до підозрюваної відповідних заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з метою здійснення подальшого розслідування кримінального правопорушення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

За таких умов, слідчий суддя, як вважає колегія суддів, дослідивши, матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів лише щодо пред`явленої підозри - з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у провадженні доказів, передбачених параграфами 3-5 Глави 4 КПК України, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого її кримінального правопорушення, оскільки об`єктивно зв`язують її з ним, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрювана могла вчинити дане правопорушення.

Таким чином, як вважає колегія суддів, доводи сторони захисту щодо відсутності обґрунтованої підозри є такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи.

Колегією суддів встановлено, що як у клопотанні, так і в судовому засіданні прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають підстави для застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та підтверджують недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні та прокурором судовому засіданні вказаних ризиків, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи характер вчиненого злочину, застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належної поведінки підозрюваної та може потягнути за собою настання негативних наслідків.

З урахуванням зазначеного, вимоги апеляційної скарги захисника в цій частині не заслуговують на увагу.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для застосування щодо підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки специфіка вчинення інкримінованого їй кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваної та суворість можливого покарання за інкримінований злочин не дають підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи викладене, вимоги апеляційної скарги захисника в частині відсутності ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваної, не заслуговують на увагу.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду відповідає вимогам КПК України та правовій позиції ЄСПЛ з питань тримання особи під вартою, і що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування щодо підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Дані, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник, не є такими, які б унеможливлювали перебування підозрюваної ОСОБА_7 під вартою.

За наведених вище обставин колегія суддів вважає, що слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого дослідив всі обставини, з`ясування яких могло мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення, відповідно до вимог ст. 370 КПК України.

Таким чином, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких захисник підозрюваного просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Крім того, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності положень ч. 4 ст. 183 КПК України не визначив розмір застави в даному кримінальному провадженні.

Згідно з положенням ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, не вбачається.

Суд обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст.ст. 177, 178, 183, 194 КПК України, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 даних про її особу, застосував їй запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, а тому підстав для скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, -

постановила:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 лютого 2025 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4