ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/35/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.332 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 січня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю - прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника ДУ Центр пробації ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 жовтня 2024 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою суду клопотання заступника начальника Тернопільського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Тернопільській області ОСОБА_10 про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного судом покарання засудженого ОСОБА_7 задоволено.

Скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням відносно ОСОБА_7 , призначене за вироком Мостиського районного суду Львівської області від 25 вересня 2023 року та направлено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , для відбування покарання, призначеного вироком Мостиського районного суду Львівської області від 25 вересня 2023 року за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.332 КК України, у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Строк покарання засудженому ОСОБА_7 рахувати з моменту його затримання.

Згідно ухвали, місцевим судом встановлено, що заступник начальника Тернопільського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Тернопільській області ОСОБА_11 звернулася до суду із клопотанням про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженого ОСОБА_7 для відбування призначеного покарання згідно вироку суду від 25 вересня 2023 року, посилаючись на те, що 27 листопада 2023 року засуджений був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання з випробуванням. За час перебування на обліку ОСОБА_7 зарекомендував себе з негативної сторони, оскільки систематично вчиняв адміністративні правопорушення. Крім цього, засуджений ОСОБА_7 неодноразово порушував обов`язок покладений на нього судом, відповідно до п.2 ч.3 ст.76 КК України, а саме без погодження з уповноваженим органом з питань пробації виїжджав за межі України.

В апеляційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 жовтня 2024 року та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання заступника начальника Тернопільського районного відділу ДУ «Центр пробації» в Тернопільській області ОСОБА_10 про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного судом покарання засудженого ОСОБА_7 .

Свої вимоги мотивує тим, що дана ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що не відповідає вимогам КПК України.

Також вказує, що ОСОБА_7 засуджений вироком Мостиського районного суду Львівської області від 25.09.2023 року за ч.1 ст.332 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст.75 КК звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, з покладенням на нього обов`язків передбачених ст. 76 КК.

Також зазначає, що раніше ОСОБА_7 звертався до Тернопільського міськрайонного суду із клопотанням про зміну обов`язків, покладених на нього. Однак ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.04.2024 відмовлено у задоволенні, а ухвалою Тернопільського апеляційного суду залишено без змін (справа № 607/7523/24).

Захисник звертає увагу на те, що засуджений працює водієм автотранспортних засобів ТОВ «ВЕНЕТО ТРАНС» та здійснює регулярні та нерегулярні міжнародні перевезення, крім цього, досить часто ОСОБА_7 може замінювати інших водіїв для здійснення міжнародних перевезень що не дає можливості йому заздалегідь звертатись до органу пробації задля отримання дозволу та вчасно його отримати.

Також вказує, що для належного виконання посадових обов`язків за місцем роботи ОСОБА_7 виникають значні труднощі, так як отримання дозволу на перетин кордону займає не один день, що ускладнює робочий процес. Виконуючи свої обов`язки водія ОСОБА_7 працює і у вихідні дні, в які також може виїжджати за кордон. Водночас органи пробації в зазначені дні не працюють, що в свою чергу створює перешкоду для вчасного отримання відповідного дозволу для перетину кордону та неможливість останнім в повній мірі виконувати свою роботу.

Також зазначає, що систематичні порушення ОСОБА_7 обов`язків, передбачених трудовим договором та посадовою інструкцією неминуче призведуть до його звільнення із займаної посади, що в свою чергу позбавить його єдиного законного джерела доходу та права на існування загалом.

Адвокат вважає, що дані порушення в жодному разі не свідчать про небажання ОСОБА_7 стати на шлях виправлення, навпаки, засуджений боїться, що в разі неналежного виконання посадових обов`язків, він може втратити роботу.

Також вказує, що притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності також не можуть свідчите про небажання останнього стати на шлях виправлення, оскільки допущенні адміністративні правопорушення відносяться до категорії порушення ПДР та вчиненні під час виконання ним трудових обов`язків, оскільки він являється водієм.

На підставі наведеного вважає, що поведінку засудженого не можна розцінювати як грубе порушення умов іспитового строку з мотивів небажання стати на шлях виправлення.

Також звертає увагу, що ОСОБА_7 не є суспільно небезпечною особою, навпаки, він є відповідальною особою та працюючи водієм міжнародних перевезень, хоче забезпечити собі належний рівень життя, є молодою людиною, яка має намір змінити своє життя.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, думку прокурора та представника ДУ «Центр пробації», які заперечили проти задоволення апеляційної скарги і вважають ухвалу законною та обґрунтованою та просили залишити її без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції з`ясував наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Статтею 78 КК України, встановленні правові наслідки звільнення від відбування покарання з випробуванням, зокрема, після закінчення іспитового строку, засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання.

Підставами направлення засудженого для відбування призначеного покарання під час іспитового строку, згідно ч.2 ст.78 КК України, є невиконання покладених на нього обов`язків, визначених у ст.76 КК України, або систематичне вчинення правопорушень, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

Відповідно до ч.1 ст.164 КВК України, нагляд за поведінкою осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, протягом іспитового строку здійснюється уповноваженим органом з питань пробації.

Частинами 1, 2, 3 ст.166 КВК України передбачено, що якщо засуджений не виконує обов`язки, встановлені цим Кодексом, Законом України "Про пробацію", а також покладені на нього судом, або систематично вчиняє правопорушення, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

Подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання вноситься до суду після застосування уповноваженим органом з питань пробації до засудженого письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.

У разі невиконання засудженим, звільненим від відбування покарання з випробуванням, обов`язків, визначених законом та покладених на нього судом, систематичного вчинення правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації застосовує до нього письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.

Систематичним вчиненням правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про небажання стати на шлях виправлення, є вчинення засудженим протягом іспитового строку трьох і більше таких правопорушень.

В пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», також зазначено, що суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання в разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст.76 КК, або систематичного (три і більше разів) вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

Як встановлено судом, вироком Мостиського районного суду від 25 вересня 2025 року ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст.332 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням і встановлено два роки іспитового строку та його зобов`язано періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти про зміну місця проживання, роботи або навчання, а також не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом пробації.

У зв`язку з виконанням вироку ОСОБА_7 перебуває на обліку в Тернопільському районному відділі філії ДУ Центр пробації в Тернопільській області.

27 листопада 2023 року ОСОБА_7 з`явився до відділу пробації та був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання з випробуванням, йому були роз`ясненні обов`язки, покладені на нього судом та наслідки ухилення від їх виконання. Також, цього ж дня, відносно засудженого винесено постанову про встановлення йому днів явки на реєстрацію, відповідно до якої ОСОБА_7 зобов`язаний з`являтися до Тернопільського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Тернопільській області для реєстрації 1, 3 вівторок кожного місяця. Із винесеною постановою у цей же день був ознайомлений засуджений і як видно з матеріалів його особової справи у визначені дні він з`являвся для реєстрації.

Однак, будучи ознайомленим з порядком та умовами відбування покарання з випробуванням ОСОБА_7 п`ять разів притягувався до адміністративної відповідальності за ст.122 КУпАП, якою встановлено відповідальність за недотримання Правил дорожнього руху, зокрема за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

За систематичне вчинення правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення 07.05.2024 року до ОСОБА_7 застосовано попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

Аналізуючи доводи подання органу пробації і матеріали особової справи ОСОБА_7 та викладені в оскарженій ухвалі висновки суду щодо наведених обставин, апеляційний суд звертає увагу на те, що вони не містять детальних відомостей про характер вчинених ОСОБА_7 конкретних порушень Правил дорожнього руху, причин їх вчинення (умисно чи з необережності) та як наслідок не містять переконливих висновків про те, що наявність фактів притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності свідчать саме про його небажання стати на шлях виправлення.

Під час розгляду клопотання органу пробації в суді першої інстанції, в апеляційній скарзі та в ході апеляційного розгляду наявність постанов про притягнення засудженого до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху сторона захисту пояснює тим, що засуджений працює водієм і з огляду на значних обсяг перевезень інколи допускає порушення ПДР з необережності, що жодним чином не свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.

В оскарженій постанові не наведено і в ході апеляційного розгляду не встановлено відомостей, які би спростовували такі доводи сторони захисту і переконливо вказували на наявність підстав вважати, що ОСОБА_7 не бажає стати на шлях виправлення.

Також, суд першої інстанції погодився з доводами органу пробації про те, що незважаючи на належне та повне ознайомлення ОСОБА_7 з порядком та умовами відбування покарання з випробуванням, а також на застосовані письмові попередження, засуджений для себе належних висновків не зробив та продовжив систематично виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Проте, колегія суддів вважає що місцевий суд дійшов до вказаного висновку передчасно з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.78 КК України, суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання в разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст.76 КК, або систематичного вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

При розгляді питання про скасування звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням суддя зобов`язаний з`ясувати, чи мав засуджений реальні можливості виконати покладені на нього обов`язки і чи можна розглядати факти, викладені у поданні органу, що відає відбуванням покарання, як свідчення небажання засудженого стати на шлях виправлення.

Як видно з матеріалів справи засуджений пояснював органу пробації та суду першої інстанції, що він працює водім у ТОВ ВЕНЕТО ТРАНС, яке займається міжнародними перевезеннями, а тому для того щоби не втратити роботу і мати можливість утримувати свою сім`ю він змушений часто виїжджати за межі України, а погоджувати це із органом пробації не мав можливості через тривалу процедуру такого погодження. В ході апеляційного розгляду засуджений пояснив, що звертався до органу пробації з проханнями погодити йому перетин кордону у зв`язку з виконанням трудових обов`язків у ТОВ ВЕНЕТО ТРАНС, на підтвердження чого надавав графік своїх відряджень, однак йому було відмовлено.

З пояснень представника органу пробації в ході апеляційного розгляду слідує, що така відмова не була обґрунтована наявністю об`єктивних обставин, з яких орган пробації мав законні підстави відмовити у погодженні кожного виїзду засудженого за межі України, а обумовлена тривалою внутрішньою процедурою узгодження кожного такого рішення органу пробації.

У клопотанні органу пробації зазначено, що засудженому було роз`яснено порядок та умови відбування покарання і наслідки невиконання покладеного на нього обов`язку не виїжджати за межі України без погодження з органом пробації.

Однак, колегія суддів приходить до переконання, що такі роз`яснення носили формальний характер, оскільки в матеріалах особової справи і поясненнях представника органу пробації в судовому засіданні відсутні відомості про те, що засудженому було доведено до відома конкретний порядок здійснення погодження виїзду за кордон в органі пробації і таким чином забезпечено засудженому реальну можливість виконати покладений на нього обов`язок. При цьому, колегія суддів звертає увагу, що засудженому не було заборонено виїзд за межі України, а лише зобов`язано погоджувати його з органом пробації, а тому саме на державний орган покладається обов`язок створити умови за яких такий обов`язок особа може реально виконати без надмірного тягаря.

Так, Європейський суд з прав людини вказав, що для того, щоб відповідати вимозі домірності, суворість санкцій має відповідати тяжкості правопорушень, за які їх призначають . Принцип домірності має бути дотриманий не лише під час визначення норм, які стосуються суворості санкції, а й під час оцінювання тих факторів, що їх має бути взято до уваги, коли визначають санкції [рішення у справі Imeri v. Croatia від 24 червня 2021 року (заява №77668/14), §84].

Крім того, на думку Європейського суду з прав людини, «стаття 1 Першого протоколу вимагає, щоб будь-яке втручання було виправдано домірним стосовно визначеної мети. Тобто потрібно досягти „справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та потребами захисту основоположних прав людини. Потрібного балансу не буде досягнуто, якщо особі або особам, яких це стосується, доведеться нести індивідуальний і надмірний тягар [див., зокрема, рішення у справах The Former King of Greece and Others v. Greece [GC] від 28 листопада 2002 року (заява № 25701/94), ECHR 2000-XII, § 79, § 82; Jahn and Others v. Germany [GC] від 30 червня 2005 року (заяви №№ 46720/99, 72203/01, 72552/01), ECHR 2005-VI, § 81-94]» [рішення у справі Gogitidze and Others v. Georgia від 12 травня 2015 року (заява № 36862/05), § 97].

Також, щодо обмеження свободи пересування ЄСПЛ підтверджував, що право на свободу пересування може бути обмежене. Однак, такі обмеження повинні бути здійснені відповідно до закону та бути необхідними в демократичному суспільстві, тобто пропорційними переслідуваній законній меті. Оцінка "необхідності в демократичному суспільстві" вимагає від Суду визначити, чи було таке оскаржуване втручання "пропорційним законній переслідуваній цілі". Що стосується пропорційності втручання, Суд звертав особливу увагу на тривалість застосування заходу. (рішення у справах "Кіпріаноу проти Кіпру" та Нікіфоренко проти України").

В матеріалах цієї справи відсутні докази того, що засудженому було доведено до відома конкретний визначений законом механізм виконання покладеного на нього обов`язку погоджувати свої виїзди за межі України з органом пробації. Навпаки з пояснень представника органу пробації в ході апеляційного розгляду вбачається, що з огляду на умови праці засудженого в компанії з міжнародних перевезень такі погодження були апріорі неможливі через складну внутрішню процедуру їх видачі, а тому на думку представника органу пробації для виконання накладеного вироком обов`язку засуджений повинен був змінити місце роботи.

Однак, така позиція органу пробації не відповідає принципу „справедливого балансу, оскільки в такому випадку для виконання покладеного на засудженого обов`язку йому доведеться нести індивідуальний і надмірний тягар у вигляді втрати робочого місця, що не визначено вироком суду ні як покарання за вчинений злочин, ні як один з обов`язків на час іспитового строку.

Враховуючи наведене колегія суддів приходить до переконання, що в даному випадку і на даний час державним органом при виконанні вироку не було забезпечено можливість здійснення встановленого вироком обмеження відповідно до закону та не створено належних умов для дотримання справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства і потребами захисту основоположних прав людини.

Також, в ході апеляційного розгляду встановлено, що в матеріалах особової справи відсутні відомості, які би негативно характеризували засудженого. Навпаки, з наданих стороною захисту характеристик від ТОВ ВЕНЕТО ТРАНС і ОСББ Героїв Чорнобиля 3 слідує, що засуджений ОСОБА_7 має постійне місце роботи, де характеризується виключно позитивно. Також, він проявив себе з позитивної сторони і за місцем проживання, одружений, як перевізник активно займається волонтерською діяльністю.

Отже, обставини, викладенні у клопотанні, про те, що засуджений ОСОБА_7 під час іспитового строку зарекомендував себе з негативного боку та не бажає ставати на шлях виправлення, не підтверджені достатніми доказами, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

Із зазначених вище обставин справи колегія суддів приходить до висновку, що притягнення засудженого до адміністративної відповідальності в даному випадку не свідчать про його стійке небажання стати на шлях виправлення та не виконувати покладені на нього обов`язки. Також, колегія суддів бере до уваги, що безумовною підставою для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням є усвідомлені та умисні дії засудженого, вчинені ним саме з метою ухилитися від відбування покарання та від контролю за його поведінкою, що в даному випадку представником органу пробації не доведено.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що в цій справі відсутні підстави, передбачені ст.166 КВК України та ч.2 ст.78 КК України, які тягнуть за собою направлення звільненого від покарання з випробуванням ОСОБА_7 для відбування покарання, призначеного вироком.

Отже, апеляційну скаргу захисника слід задовольнити, а оскаржувану ухвалу - скасувати і постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання органу пробації про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного судом покарання засудженого ОСОБА_7 .

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_7 скасувати і постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання заступника начальника Тернопільського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Тернопільській області ОСОБА_10 про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування засудженим ОСОБА_7 покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, призначеного вироком Мостиського районного суду Львівської області від 25 вересня 2023 року.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді